номер провадження справи 1/9/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016 Справа № 908/619/16

Суддя господарського суду Запорізької області Немченко О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного малого підприємства СІМТЕКС (67571, Одеська область, Комінтернівський район, с. Фонтанка, вул. Центральна, 1А/5)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю АГЕЯ (69035, м. Запоріжжя, просп. Леніна, 147)

про стягнення 31 395 грн. 42 коп.

за участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача не зявився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

03.03.2016 р. до господарського суду Запорізької області надійшов позов Приватного малого підприємства СІМТЕКС до Товариства з обмеженою відповідальністю АГЕЯ про стягнення 31 395 грн. 42 коп.

Позов заявлено на підставі ч.1 ст. 307 ГК України, ст.ст. 901, 903, 909, 625 ЦК України та обґрунтовано заборгованістю відповідача перед позивачем за виконане перевезення за договором від 20.08.2015 р. № 20/15/08.

04.03.2016 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 31.03.2016 р. на 14 год. 30 хв., про що сторони були повідомлені належним чином, відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

29.03.2016 р. від позивача у справі надійшла заява на виконання вимог суду та документи, які були залучені до матеріалів справи.

Представники сторін в судове засідання 31.03.2016 р. не зявились.

Причини неявки сторін суду не відомі. Згідно поштового повідомлення, уповноважена особа відповідача отримала поштове повідомлення із ухвалою суду про час та місце розгляду справи.

Водночас, згідно з частиною третьою статті 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Стаття 75 Господарського процесуального кодексу України дозволяє суду розглянути спір за наявними у справі матеріалами, у випадку, якщо відзив на позов та витребувані

судом документі не надані.

У п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, у разі нез'явлення представників сторін за викликом господарського суду та ненадання витребуваних судом документів, останній має право розглянути спір за наявними у справі матеріалами.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, і розгляд справи можливий в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

20.08.2015 р. між Приватним малим підприємством СІМТЕКС (перевізником) та Товариством з обмеженою відповідальністю АГЕЯ (замовником) був укладений договір № 20/15/08 по перевезенню вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні (надалі договір).

Відповідно до розділу 1 договору, перевізник зобовязується доставити ввірений йому замовником вантаж до пункту призначення та видати його вантажоодержувачу, а замовник зобовязується сплатити за перевезення вантажу встановлену даним договором плату. Конкретні умови кожного замовлення зазначаються у заявці замовника і узгоджуються з перевізником. Підтвердженою вважається заявка, підписана представниками сторін і скріплена печатками замовником і перевізника. Підтверджена заявка обовязкова для виконання сторонами і є невідємною частиною цього договору.

У заявці № 2/Г на транспортування вантажу автомобільним транспортом від 20.08.2015 р., підписаною та скріпленою печатками сторін, було визначено маршрут, а також вартість перевезення 1800 доларів США.

На підтвердження укладення договору перевезення була виготовлена міжнародна товаротранспортна накладна типу CMR А№б/н, яка підписана з боку вантажоодержувача без зауважень.

Крім того, 27.08.2015 р. сторонами був підписаний акт надання послуг № 62, якими сторони підтвердили автоперевезення, здійснене на виконання договору та суму послуги 38 574 грн. 00 коп. Як вказано в акті, замовник претензій по обєму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

27.08.2015 р. позивачем відповідачу був виставлений рахунок на оплату послуги перевезення на суму 38 574 грн. 00 коп.

Враховуючи несвоєчасну та не у повному обсязі сплату відповідачем позивачу вартості отриманої послуги перевезення, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Стягнення з відповідача на користь позивача 30 174 грн. 00 коп. основного боргу та 1221 грн. 42 коп. інфляційних втрат було предметом судового позову у цій справі.

Суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, на підставі наступного:

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, правовідносини сторін були врегульовані договором № 20/15/08 по перевезенню вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні від 20.08.2015 р.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Як встановлено судом, позивачем були виконані договірні зобовязання, здійснене перевезення на суму 38 574 грн. 00 коп., що підтверджується міжнародною товаротранспортною накладною типу CMR А№б/н та актом наданих послуг № 62 від 27.08.2015 р., підписаних з боку відповідача без зауважень.

Відповідно до п. 3.1 договору, ціни на послуги узгоджуються сторонами в заявках і вказуються в рахунках-фактурах перевізника.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що розрахунки за цим договором здійснюються у гривнях у безготівковій формі на підставі отриманих замовником оригіналів рахунку-фактури, накладної з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, акта наданих послуг та податкової накладної, протягом 5-ти банківських днів з дати отримання замовником оригіналів вказаних документів, якщо в заяві не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення.

Вказані у заявці документи, згідно експрес-накладної № 1046, отримані з боку відповідача 22.09.2015 р.

У строк пять банківських днів з дати отримання вказаних документів відповідач послуги перевезення не сплатив, у звязку із чим, з 30.09.2015 р. за відповідачем виникла прострочена заборгованість перед позивачем в сумі 38 574 грн. 00 коп.

Після спливу встановленого для оплати строку, 19.10.2015 р. відповідач сплатив позивачу за отримані від останнього послуги з перевезення 5 000 грн. 00 коп.

Станом на 30.11.2015 р. у акті звірки взаєморозрахунків сторони підтвердили заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 33 574 грн. 00 коп.

Претензією вих. № 29/12 від 29.12.2015 р. позивач звертався до відповідача із вимогою оплати заборгованості в сумі 33 574 грн. 00 коп.

У відповіді на претензію вих. № 1202/16-11 від 12.02.2016 р. відповідач підтвердив наявну заборгованість, вказуючи на вимушену затримку по оплаті послуг наданих позивачем та повідомив про вжиття всіх можливих заходів до погашення заборгованості.

22.02.2016 р. відповідачем було сплачено позивачу ще 3 400 грн. 00 коп. заборгованості.

Заборгованість в сумі 30 174 грн. 00 коп. залишилась з боку відповідача не погашеною.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідно до чинного законодавства України, позовні заяви повинні подаватись до суду в разі порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача. Тобто подання позовної заяви є способом захисту порушених прав та законних інтересів правомірної сторони.

Відповідач не надав доказів в підтвердження оплати залишку заборгованості або обґрунтованих заперечень проти позову.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в розмірі 30 174 грн. 00 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити сум боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 1 221 грн. 42 коп. інфляційних втрат за період листопад 2015 р. січень 2016 р., з урахуванням суми боргу 33 574 грн. 00 коп., яка існувала станом на заявлений період.

Перевіривши розрахунок заявленої позивачем до стягнення суми інфляційних втрат, за допомогою ІПС Законодавство, суд визнав такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 221 грн. 42 коп. інфляційних втрат.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідача на користь позивача 30 174 грн. 00 коп. основного боргу, 1 221 грн. 42 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат повязаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, повязані з розглядом справи покладаються при задоволенні позову на відповідача.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за позовом в сумі 1 378 грн. 00 коп. відноситься на відповідача.

З відповідача також підлягає стягненню позивачеві 1 569 грн. 50 коп. витрат на оплату послуг адвоката, на підставі наступного:

Так, згідно позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 3 139 грн. 00 коп. витрат понесених на правову допомогу адвоката.

Відповідно до ч.3 ст.48 Господарського процесуального Кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються в порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Дія вказаного Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться у ст.1 вказаного Закону, за якою адвокат це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Зазначені положення містяться також і у ст. 28 Правил адвокатської етики.

Принцип розумного обгрунтування розміру оплати юридичної допомоги набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його адвокатський досвід, науково-теоритична підготовка, тощо.

Визначаючи розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, повинні братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистки або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Так, до матеріалів справи позивачем додано договір доручення №2-02 від 02.02.2016 р., згідно умов якого, повірений (адвокат ОСОБА_1) зобовязується надати довірителю (позивачеві) правову допомогу у спорі, що виник із відповідачем (здійснити вивчення і огляд доказів за їх місцезнаходженням, провести заходи досудового врегулювання спору, підготувати пакет документів для звернення до суду, підготувати позовну заяву та виконати інші дії ( у т.ч. і без особистої участі повіреного у судових засіданнях). За вказані дії довіритель сплачує повіреному винагороду в розмірі 3 139 грн. 00 коп.

25.02.2016 р. сторонами договору доручення було складено акт приймання-передачі наданих послуг № 3/02 із зазначенням послуг та суми 3 139 грн. 00 коп. Актом сторони підтвердили факт належного виконання відповідних послуг. Акт є невідємною частиною договору доручення.

Згідно квитанції № 01-03/16 від 25.02.2016 р. адвокатом було отримано від позивача 3 139 грн. 00 коп. за договором доручення.

Також, до матеріалів справи адвокатом надані: копія довіреності на представництво інтересів позивача, свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю та ордер.

При цьому, суд враховує, що сторони у відповідному договорі мають право визначити відповідний розмір витрат на правову допомогу, у т.ч. в господарському процесі, однак, суд може обмежити розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат, крім судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин, суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Відповідно до предмету позову в даній справі позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 30 174 основного боргу, 1221 грн. 42 коп. інфляційних втрат.

З огляду на обставини справи (стягнення заборгованості за однією послугою перевезення, предмет позову складається з суми основного боргу та інфляційних втрат, невеликий період прострочення та не складаний розрахунок цих сум) справа є не складною і підготовка до її розгляду не потребує аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль. Тому сплачені витати порівняно з ціною позову та складністю справи, є неспіврозмірними та достатньо завищеними.

До того ж, розгляд справи не був тривалим, справу було розглянуто у першому судовому засіданні, в якому і було прийнято рішення по цій справі.

Згідно п. 4 рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 р. № 6-рп/2013 держава гарантує юридичній особі відшкодування судових витрат на юридичні послуги, що надаються лише адвокатом. Однак, при цьому, суд враховує, що ці витрати відшкодовуються з урахуванням норм чинного законодавства та конкретних обставин, встановлених судом при розгляді конкретної господарської справи.

Суд вважає розумним розміром витрат на послуги адвоката для даної справи 1569 грн. 50 коп. З урахуванням вищевикладених обставин, суд обмежує розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката та стягує з відповідача на користь позивача 1569 грн. 50 коп. витрат за послуги адвоката.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 44, 48, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АГЕЯ (69035, м. Запоріжжя, просп. Леніна, 147, ) на користь Приватного малого підприємства СІМТЕКС (67571, Одеська область, Комінтернівський район, с. Фонтанка, вул. Центральна, 1А/5, ) 30 174 (тридцять тисяч сто сімдесят чотири) грн. 00 коп. основного боргу, 1 221 (одна тисяча двісті двадцять одна) грн. 42 коп. інфляційних втрат, 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору та 1 569 (одна тисяча пятсот шістдесят девять) грн. 50 коп. витрат за послуги адвоката. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено і підписано « 04» квітня 2016 року.

Суддя О.І. Немченко