ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.03.2016 Справа № 905/2190/14

Господарський суд Донецької області у складі

головуючого судді Кучерявої О.О., суддів Осадчої А.М., Левшиної Г.В.,

при секретарі судового засідання Соколовій С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

до Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол»

про стягнення заборгованості в розмірі 43644024, 38 грн., з яких сума інфляційних витрат 12148779, 86 грн., 3% річних в розмірі 31495244, 52 грн.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, за довір. від 01.02.16р. №138/16,

від відповідача: ОСОБА_2, за довір. від 02.03.15р. №31/02-15,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відповідно до ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 03 червня 2015 року прийнято справу №905/2190/14 до провадження. Копію заяви «Газ України ДК НАК «Нафтогаз України» та документи, додані до неї направлені до господарського суду Донецької області для відновлення матеріалів справи №905/2190/14 в обсязі, необхідному для розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16 червня 2015 року призначено розгляд питання по відновленню матеріалів справи №905/2190/14 до судового розгляду.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 30 червня 2016 року відновлено справу №905/2190/14.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27 липня 2015 року поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірньої Компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на ухвалу господарського суду Донецької області від 04 червня 2014 року по справі №905/2190/14.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 12 серпня 2015 року апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» залишено без задоволення. Ухвалу господарського суду Донецької області від 04 червня 2014 року по справі №905/2190/14 залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 17 листопада 2015 року за клопотанням представника відповідача провадження у справі поновлено.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем договору поставки природного газу №06/10-2891. Зазначив, що відповідно до договору відповідачу був поставлений газ на суму НОМЕР_1, 38 грн. Факт отримання товару підтверджується актами приймання-передачі природного газу. У звязку з порушенням відповідачем зобовязання з оплати поставленого газу, позивач звернувся з позовною заявою про стягнення боргу та штрафних санкцій (справа №24/25).

Зазначив, що на момент звернення з позовом сума основного боргу становить 934521527, 38 грн.

Позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України нараховано інфляційні витрати за період з січня 2013 року по лютий 2014 року в розмірі 12148779 грн., 3% річних в розмірі 08 лютого 2013 року по 26 березня 2014 року в розмірі 31495244, 52 грн.

На підставі зазначеного просив задовольнити позовні вимоги.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів, визначений наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Кучерява О.О., судді Левшина Г.В., Курило Г.Є.

18 січня 2016 року представником відповідача надано через канцелярію суду копію мирової угоди від 16 вересня 2015 року, укладеної між ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Концерн Стирол» у справі №24/25-908/5753/14, копію сертифікату Торгово-промислової палати України №4969 від 02 вересня 2015 року про форс-мажорні обставини щодо зобовязань за договором поставки природного газу №06/10-2891 від 27 грудня 2010 року.

20 січня 2016 року представником позивача через канцелярію суду надані письмові пояснення, в яких останній зазначив, що відповідач незалежно від наявності форс-мажорних обставин не звільняється від відповідальності (сплати інфляційних втрат та 3% річних) у звязку із неможливістю виконання ним грошового зобовязання у вигляді основного боргу у розмірі 934521527, 38 грн. Вказав на те, що у відповідача відсутні підстави посилатись на форс-мажорні обставини як на підставу звільнення від відповідальності за невиконання зобовязання за договором, оскільки інфляційні витрати та 3% річних нараховані у період відсутності дії форс-мажорних обставин. Стосовно висновку ТДВ «Гільдія оцінювачів України» №9/1 від 08.09.15 зазначив, що відповідачем в суді не заявлене клопотання про проведення відповідної судової експертизи розрахунків інфляційних втрат та 3% річних, а отже, відсутність контролю з боку суду за законністю проведення відповідної судової експертизи ставить під сумнів стосовно обєктивності і обґрунтованості експертного висновку та неупередженості судового експерта. 18 лютого 2016 року в письмових поясненнях представник позивача зазначає, що мирова угода у справі №24/25-908/5753, яка надана до матеріалів справи відповідачем не затверджена господарським судом, а отже є неналежним та допустимим доказом у розумінні положень ст. 34 ГПК України, не впливає на порядок нарахування та реалізацію вимоги щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних у даній справі.

09 грудня 2015 року представником відповідача наданий відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позивачем не доведений факт передачі відповідачу підписаних актів приймання-передачі природного газу, які згідно пункту 4.1 договору є підставою для здійснення відповідачем оплати отриманого природного газу. На думку відповідача не доведено обґрунтованість визначення періодів прострочення в розрахунках інфляційних витрат та 3% річних. Зазначив, що попередні оплати за поставлений газ не проводились, а позивач не скористався правом, передбаченим пунктом 4.2 договору щодо обмеження або припинення поставки газу покупцю.

25 січня 2016 року від представника відповідача надійшли заперечення на письмові пояснення позивача, в яких в якості причин неможливості виконання грошового зобовязання зазначає відсутність у нього обєктивних організаційно-управлінських можливостей розпоряджатися наявними грошовими коштами для виконання зобовязань з оплати спожитого природного газу, внаслідок наявності обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) повязаних з проведенням антитерористичної операції, а саме актів тероризму та військових дій на території міста Горлівки, що підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України №4969 від 02 вересня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 26 січня 2016 року за клопотанням представника відповідача продовжений процесуальний строк розгляду справи на 15 днів.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 17 березня 2016 року замінено суддю Мельниченко Ю.С. у звязку з перебуванням у відпустці суддею Осадчою А.М.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в позові та письмових поясненнях, просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що ухвалою господарського суду Запорізької області 14 березня 2016 року затверджено мирову угоду по справі №24/25-908/5753/14. Вказана ухвала відповідачем не отримана, у звязку з чим відсутня можливість надати її до матеріалів справи. На підставі вказаного просив відкласти судовий розгляд справи.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому, наявність обставин, які б перешкоджали розгляду справи, встановлюється господарським судом у кожному випадку окремо.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними в справі матеріалами.

З огляду на що, суд відмовляє в задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення судового розгляду справи.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням того, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а норми статті 129 Конституції України одним з принципів судочинства визначають свободу у наданні сторонами суду доказів та у доведенні перед судом їх переконливості, судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд,

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2015 року рішенням господарського суду Запорізької області, по справі №24/25-908/5753/14 позовні вимоги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості в розмірі НОМЕР_2, 53 грн., з яких сума основного боргу 934521527, 38 грн., пені в розмірі 76750888, 70 грн., інфляції в розмірі 396438952, 03 грн., 3% річних в розмірі 34227550, 90 грн. задоволено.

Як встановлено рішенням господарського суду Запорізької області 27 грудня 2010 року між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (Постачальник) та ВАТ «Концерн Стирол» (Покупець) укладено договір №06/10-2891 поставки природного газу з додатками та додатковими угодами, за умовами якого Постачальник зобовязується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у пункті 1.2 цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується Покупцем виключно для власних потреб. Використання газу Покупцем для інших потреб не є предметом цього договору (надалі по тексту договір).

Згідно пункту 1.2 договору Постачальник передає Покупцю в період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року природний газ з урахуванням вартості його транспортування в обсязі до 1848000 куб.м., в тому числі по місяцях. За розрахункову одиницю переданого газу приймається один кубічний метр, приведений до стандартних умов (t-20 град за Цельсієм Р=760 мм.рт.ст.).

Загальна вартість цього договору складається із сум вартості місячних поставок газу (пункт 3.1.1. договору).

Згідно пункту 3.2 договору сторони домовились, що ціна за 1000кубічних метрів газу встановлюється на рівні граничної ціни на газ та/або тарифів, затверджених уповноваженими державним органом. У разі зміни уповноваженим державним органом граничної ціни на газ та/або тарифів сторонами в обовязковому порядку застосовується нова ціна на газ та/або тарифи.

Пунктом 4.1 договору сторони узгодили, що оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться Покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку: оплата в розмірі по 34% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу; оплати в розмірі по 33% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15 числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за спожитий газ з урахуванням вартості транспортування територією України здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Строк поставки газу з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року включно (пункт 5.1 договору).

Сторонами укладались додаткові угоди №№1,2 в яких сторони погодили пункт 3.1 в новій редакції щодо ціни та тарифів транспортування природного газу, а також замінено «Відкрите акціонерне товариство «Концерн Стирол» на «Публічне акціонерне товариство «Концерн Стирол».

Як встановлено судом, на виконання умов договору №06/10-2891 від 27 грудня 2010 року позивач передав, а відповідач прийняв протягом січня-березня 2011 року природний газ, на загальну суму НОМЕР_1, 38 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами прийому-передачі природного газу, а саме від 31.01.2011р. на суму 396634190, 26 грн., від 28.02.2011р. на суму 364075782, 61 грн. та 31.03.2011р. на суму 397811554, 51 грн.

Суд прийшов до висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 934521527, 38 грн., 3% річних в розмірі 34227550, 90 грн. за періоди з 06.02.2011 по 26.04.2011 та з 27.03.2014 по 24.04.2015; інфляційні витрати в розмірі 396438952, 03 грн. за період лютий-березень 2011 року та за період березень 2014 року по березень 2015 року; пені в розмірі 76750888, 70 грн.: за період з 06.02.2011 по 06.08.2011 в сумі 17480158, 30 грн., за період з 06.03.2011 по 06.09.26, 26 грн., за період з 06.04.2011 по 06.10.24, 14 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30 вересня 2015 року рішення господарського суду Запорізької області по справі №24/25-908/5753/14 частково змінено. В абзаці другому резолютивної частини рішення словосполучення «пеню в розмірі 76750888 грн., 70 коп.» замінено на словосполучення «пеню в розмірі 23025266 грн., 61 коп.». В іншій частині рішення залишено без змін.

Відповідно до частини 5 статті 124, пункту 9 статті 129 Конституції України, статті 115 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обовязковому виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки рішенням господарського суду Запорізької області по справі №24/25-908/5753/14 встановлений факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 934521527, 38 грн. та порушення відповідачем строків виконання грошового зобовязання, вказані факти не повинні доводитися знову у відповідності зі ст.35 Господарського процесуального кодексу України.

У даній справі підлягає доведенню обставини повязані з правомірністю нарахування 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобовязання та підлягає перевірці правильність здійсненого позивачем розрахунку ціни позову.

В судовому засіданні з'ясовано, що станом на час розгляду справи сума заборгованості у розмірі 934521527, 38 грн. не сплачена.

Відповідач проти вищезазначеного факту наявності основного боргу не заперечив.

У зв'язку з не виконанням відповідачем грошових зобов'язань позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 31495244, 52 грн. за період з 08 лютого 2013 року по 26 березня 2014 року та інфляційні витрати у розмірі 12148779, 86 грн. за період з січня 2013 року по лютий 2014 року.

Представником відповідача надано до матеріалів справи мирову угоду від 16 вересня 2015 року по справі №24/25-908/5753/14. В судовому засіданні 17 березня 2016 року представник відповідача зазначив, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 14 березня 2016 року затверджено мирову угоду, але надати її у суду не є можливим, у звязку з чим просив відкласти судовий розгляд справи. Представник позивача у судовому засіданні не заперечував проти факту затвердження мирової угоди ухвалою господарського суду Запорізької області.

Судами досліджено зміст вказаної мирової угоди та встановлено, що за її умовами сторони дійшли згоди про її укладення в частині суми основного боргу та судових витрат встановлених рішенням господарського суду Запорізької області по справі №24/25-908/5753/14. Сторони підтвердили, що предметом цієї мирової угоди не є пеня, 3% річних та інфляційні втрати, тобто ДК «Газ України» не відмовляється від позовних вимог у справі №24/25-908/5753/14 стосовно стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат; зазначена мирова угода не є домовленістю про передачу ДК «Газ України» відступного (ст. 600 ЦК України) та/або прощенням пені, 3% річних та інфляційних втрат (ст. 605 ЦК України).

Відповідно до пунктів 3,4 мирової угоди сторони підтверджують, що сума основного боргу по договору поставки природного газу №06/10-2891 від 27 грудня 2010 року, на момент затвердження цієї мирової угоди, складає 934521527, 38 грн. та є неоплаченими витрати зі сплати держмита (судового збору) в розмірі 73080 грн. та сума витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 236 грн. ПАТ «Концерн Стирол» зобовязується сплатити на користь ДК «Газ України» 934594843, 38 грн. основного боргу, а також суми витрат по сплаті держмита (судового збору) в розмірі 73080 грн. та сума витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 236 грн. рівними частинами впродовж двадцяти трьох місяців по 38941451, 81 грн. щомісячно, а в двадцять четвертому місяці 38941451, 75 грн., починаючи з місяця, що слідує за місяцем закінчення антитерористичної операції, що проводиться у звязку з подіями в окремих районах Донецької та Луганської областей. При цьому місяцем, в якому завершиться антитерористична операція, вважається місяць, в якому набере чинності нормативно-правовий акт про завершення антитерористичної операції.

Пунктом 8 мирової угоди сторони передбачили заходи, які застосовуються до відповідача у випадку порушення ПАТ «Концерн Стирол» умов погашення заборгованості у розмірі та у строки, визначені пунктом 4 цієї мирової угоди.

Мирова угода набирає чинності з моменту підписання її сторонами та затвердження господарським судом і діє до повного виконання ними своїх обовязків за цією мировою угодою (пункт 11).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11, ч.ч.1, 2 ст. 509, ч.1 ст. 202, ч.1 ст. 204 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення, цивільних прав та обовязків сторін є укладення між ними договору. В силу зобовязання боржник зобовязаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не призводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спору, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт через самостійне (без державного втручання) врегулювання розбіжностей на погоджених умовах. Мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову.

Мирова угода не може розглядатися як договір у цивільно-правовому розумінні оскільки порядок її укладання та затвердження регламентовано відповідними положеннями Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою виникнення у відповідача цивільного обовязку зі сплати вартості поставленого природного газу та штрафних санкцій за порушення строків сплати, а у позивача відповідне кореспондуюче право вимагати від відповідача виконати цей обовязок є укладений між сторонами договір поставки природного газу №06/10-2891 від 27 грудня 2010 року.

В свою чергу, сама мирова угода від 16 вересня 2015 року стосується саме прав і обов'язків сторін щодо стягнення заборгованості та штрафних санкцій за вказаним договором, встановлених рішенням господарського суду Запорізької області по справі №24/25-908/5753/14, а не сама є цивільно-правовим договором. До договору поставки природного газу №06/10-2891 від 27 грудня 2010 року будь-яких змін щодо терміну та порядку оплати не вносилось. Тому у суду відсутні підстави вважати, що дія вказаної мирової угоди розповсюджуються на правовідносини сторін в даній справі.

В письмових поясненнях від 25 січня 2016 року посилається на відсутність у нього обєктивних організаційно-управлінських можливостей розпоряджатися наявними грошовими коштами, у звязку з наявністю обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) повязаних з проведенням антитерористичної операції .

Також, в якості підстав звільнення від відповідальності за невиконання грошового зобовязання відповідачем надано Сертифікат Торгово-промислової палати України №4969 від 02 вересня 2015 року (том2, а.с.79).

Вказаний Сертифікат засвідчує відповідачу настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: акти тероризму, військові дії на території м. Горлівки Донецької області. Період з дії форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили): дата настання: з 15.04.2014, дата закінчення: тривають, дату встановити неможливо.

Нарахування 3% річних здійснено позивачем за період з 08 лютого 2013 року по 26 березня 2014 року, інфляційні витрати за період з січня 2013 року по лютий 2014 року, таким чином, обставин непереборної сили не існувало, оскільки згідно із Сертифікатом вони розпочались з 15.04.2014.

Сертифікат встановлює факт наявності форс-мажорних обставин на території Донецької області, але відповідачем не доведено наявності причинного зв'язку між вказаними подіями та неможливістю підприємства здійснювати організаційно-управлінські функції, повязані з розпорядженням грошовими коштами.

Також, судом встановлено, що 3% річних та інфляційні витрати нараховані позивачем до складення та затвердження мирової угоди по справі №24/25-908/5753/14.

Згідно зі статтею 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань, який відповідно до статей 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння зміна умов зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За здійсненим господарським судом перерахунком 3% річних та інфляційних витрат суд визнає його не вірним, оскільки при перерахунку 3% річних та інфляційних витрат є більшим, ніж заявлено до стягнення позивачем.

Відповідно до вимог пункту 2 статі 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійним вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач під час судового розгляду та його представник у судовому засіданні наполягав на заявлених вимогах з підстав, зазначених у позовній заяві. Заяв та клопотань іншого змісту суду не подавалось та представником не заявлялось.

За таких обставин, господарський суд при винесенні рішення обмежений розміром позовних вимог, визначеним позивачем.

Таким чином, стягненню на користь позивача підлягає 3% річних у розмірі 31495244, 52 грн. за період з 08 лютого 2013 року по 26 березня 2014 року та інфляційні витрати у розмірі 12148779, 86 грн. за період з січня 2013 року по лютий 2014 року.

Згідно із статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками судових експертів.

Згідно із постановою Пленуму «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» №4 від 23 березня 2012 року не може вважатись актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви навіть, якщо відповідний документ має назву «висновок судового експерта» або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обовязки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи.

Так, суд зазначає, що Висновок експерта не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за загальними правилами, встановленими статтею 43 ГПК України.

Оцінивши Висновок експертного економічного дослідження, проведеного Товариством з додатковою відповідальністю «Гільдія оцінювачів України» від 08 вересня 2015 року №9/1 за правилами статті 43 ГПК України, суд не приймає його у якості належного та допустимого доказу у справі.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати, згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України стягуються з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості в розмірі 43644024, 38 грн., з яких сума інфляційних витрат 12148779, 86 грн., 3% річних в розмірі 31495244, 52 грн. - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» (84610, Донецька область, м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії, 10, ) на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) суму інфляційних витрат в розмірі 12148779, 86 грн., 3% річних в розмірі 31495244, 52 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» (84610, Донецька область, м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії, 10, ) на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 73080 грн.

У судовому засіданні 17 березня 2016 року проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення складено та підписано 22 березня 2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Головуючий суддя О.О. Кучерява

Суддя А.М. Осадча

Суддя Г.В. Левшина