номер провадження справи 27/3/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016 Справа № 908/83/16

За позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група (03038 м. Київ, вул. І.Федорова, 32-А)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Українська акціонерна страхова компанія АСКА (69005 м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97А)

про стягнення 1 478 грн. 68 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_1, дов. № 108/17 від 30.12.2015 р.

Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Українська страхова група, м. Київ звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства Українська акціонерна страхова компанія АСКА, м. Запоріжжя про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 1 032 грн. 05 коп., 235 грн. 59 коп. пені, 22 грн. 05 коп. 3% річних, 188 грн. 99 коп. втрат від інфляції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2016р., справу № 908/83/16 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 12.01.2016р. порушено провадження у справі № 908/83/16, присвоєно справі номер провадження 27/3/16 та призначено судове засідання на 15.02.2016р.

Ухвалою суду від 15.02.2016р. розгляд справи відкладався на 10.03.2016р., на підставі ст. 77 ГПК України, у звязку з неявкою у судове засідання представників сторін, а також, враховуючи, необхідність витребування додаткових доказів у справі та документів, які необхідні для всебічного, обєктивного розгляду спору.

Ухвалою суду від 10.03.2016р. продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів на підставі статті 69 ч.3 ГПК України, судове засідання призначено на 24.03.2016р.

24.03.2016р. продовжено судовий розгляд справи № 908/83/16.

24.03.2016р. до початку розгляду справи представник відповідача заявив клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представнику відповідача, який прибув в судове засідання, його права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судові засідання 15.02.2016р., 10.03.2016р. та 24.03.2016р. позивач не зявився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином, вимоги ухвал суду не виконав. Клопотань про розгляд справи без позивача або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Представник відповідача у судовому засіданні, відкритому 24.03.2016р. підтримав доводи, викладені у письмовому відзиві, надісланому на адресу суду 04.02.2016р. та надав платіжне доручення № 8010 від 26.01.2016р. про сплату 1 032 грн. 05 коп. по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У задоволенні 235 грн. 59 коп. пені, 22 грн. 05 коп. 3% річних, 188 грн. 99 коп. втрат від інфляції просить суд відмовити позивачу.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши відповідача, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного субєктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріальноправова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Господарським судом встановлено, що 05.11.2012р. між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) був укладений договір добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) № 28-2809-12-00420.

Предметом договору є страхування транспортного засобу "HYUNDAI", державний реєстраційний № НОМЕР_1.

12.02.2013р. в м. Києві по вул. Дружби Народів, 21 відбулась дорожня-транспортна пригода за участю транспортного засобу "HYUNDAI", державний реєстраційний № НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу "Mazda" державний № АА 8119 TY, під керуванням водія ОСОБА_3 олександровича, цивільна відповідальність власника застрахована за полісом АВ/6661409 у ПрАТ «УАСК «АСКА», що діяв до 26.06.2013р., яким передбачена франшиза в розмірі 510 грн. 00 коп.

Згідно з постановою Печерського районного суду м. Києва від 21.03.2013р. вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 п. 10.9 ПДР України, якого було притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП.

12.02.2013р. до позивача звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування та надав при цьому усі необхідні документи.

06.03.2013р. позивачем на підставі калькуляції № ДККА-23385 від 06.03.2013р. було складено страховий акт № ДККА-24379.

Позивач на підставі вищевказаних документів здійснив виплату страхового і відшкодування в розмірі 1 542 грн. 05 коп. (з урахуванням франшизи), що підтверджується платіжним дорученням № 5 від 07 березня 2013 року.

Враховуючи викладене, до позивача перейшло право вимагати від відповідача відшкодування в порядку регресу понесених збитків в межах ліміту за полісом.

Позивач виконав свої зобов'язання перед страхувальником, згідно умов договору добровільного страхування наземного транспорту.

Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Згідно ст. 981 Цивільного кодексу України договір страхування укладається в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до статті 993 кодексу до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Під час розгляду справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач сплатив суму страхового відшкодування в розмірі 1 032 грн. 05 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 8010 від 26.01.2016р. (оригінал міститься в матеріалах справи).

Враховуючи вищевикладене, господарський суд припиняє провадження у справі в частині стягнення 1 032 грн. 05 коп. страхового відшкодування, на підставі п. 1.1 ст. 80 ГПК України (відповідач сплатив 1 032 грн. 05 коп. страхового відшкодування після звернення позивача з позовом до суду).

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 235 грн. 59 коп. пені, 22 грн. 05 коп. 3% річних, 188 грн. 99 коп. втрат від інфляції.

Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Статтею 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено перелік документів та їх вихідні дані, які є необхідними для здійснення страховиком страхувальнику страхового відшкодування. З аналізу вказаної норми випливає, що вона врегульовує правовідносини щодо нарахування пені між страховиком та страхувальником.

Отже, право на нарахування пені виникає у особи, яка має право на отримання страхового відшкодування на підставі укладеного із страховиком договору.

Як вбачається із матеріалів справи, такою особою є ОСОБА_2.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 626 ЦК України).

Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений з недотриманням письмової форми є нікчемним (ст. 547 ЦК України).

Виконання основного зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Особа відповідальна за збитки, відшкодовані у результаті страхування, не відповідає за прострочення, яке допустив страховик. Таким чином, страхувальник не має права вимагати від особи, відповідальної за шкоду, сплати процентів за прострочення страховика, який несвоєчасно виплатив відшкодування.

Враховуючи вищенаведені норми, виконання даного зобов'язання не може бути забезпечене пенею, 3% річних та інфляційними втратами, оскільки між сторонами не було письмово укладено договору, який би встановлював розмір пені та відповідальність за прострочення виконання зобов'язання, відтак не досягнуто згоди щодо її застосування у випадку несвоєчасного виконання грошового зобов'язання, а тому позовні вимоги про стягнення 235 грн. 59 коп. пені, 22 грн. 05 коп. 3% річних та 188 грн. 99 коп. втрат від інфляції задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 235 грн. 59 коп. пені, 22 грн. 05 коп. 3% річних, 188 грн. 99 коп. втрат від інфляції.

В частині стягнення 1 032 грн. 05 коп. страхового відшкодування, господарський суд вважає за необхідне провадження у справі припинити, на підставі п. 1.1 ст. 80 ГПК України (відповідач сплатив 1 032 грн. 05 коп. страхового відшкодування після звернення позивача з позовом до суду).

На підставі статті 85 ГПК України 24.03.2016року прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, п. 1.1 ст. 80, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства Українська акціонерна страхова компанія АСКА, м. Запоріжжя 235 грн. 59 коп. пені, 22 грн. 05 коп. 3% річних, 188 грн. 99 коп. втрат від інфляції відмовити.

В частині стягнення 1 032 грн. 05 коп. страхового відшкодування, провадження у справі припинити, на підставі п. 1.1 ст. 80 ГПК України

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Українська акціонерна страхова компанія АСКА (69005 м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97А, ) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група (03038 м. Київ, вул. І.Федорова, 32-А, ) 850 (вісімсот пятдесят) грн. 11 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 26.03.2016р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.