донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

21.03.2016 справа №908/6157/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача ОСОБА_4, за довіреністю; ОСОБА_5, за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя
на рішення господарського судуЗапорізької області
від04.02.2016 р. (підписано 09.02.2016 р.)
у справі№ 908/6157/15 (суддя Смірнов О.Г.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "МП "ПМК", м. Запоріжжя
до Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя
простягнення 1 041 219,10 грн.
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "МП "ПМК", м. Запоріжжя (Позивач) із позовом до Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя (Відповідач) про стягнення заборгованості за поставлений товар в сумі 1 004 400,00 грн., пені в сумі 23 610,28 грн., інфляційних втрат в сумі 6 769,65 грн., 3% річних в сумі 6 439,17 грн. за договором поставки № 140386 від 27.10.2014 року, що разом становить 1 041 219,10 грн. та витрат за оплату послуги адвоката в сумі 10 000,00 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 04.02.2016 р. позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а висновки господарського суду, не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що позивачем не надано доказів, які свідчать про виконання позивачем умов спірного договору, необґрунтований висновок суду щодо стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката, а також стверджує про порушення судом першої інстанції вимог ст. 79 ГПК України у вигляді відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Представник позивача в судовому засіданні вважав рішення суду законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі. Відповідачем заявлені клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 1-кп/331/575/2015 в Жовтнєвому районному суді м. Запоріжжя за кримінальним провадженням відносно ОСОБА_6, а також про направлення матеріалів справи до Слідчого відділу УСБУ у Запорізькій області в рамках кримінального провадження № 0000010 від 19.01.2015 року. У задоволенні зазначених клопотань судовою колегією відмовлено через безпідставність, оскільки не встановлено обставин неможливості розгляду даної господарської справи до вирішення зазначеної кримінальної справи, а також підстав до направлення матеріалів справи до органу досудового слідства.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.10.2014 року між сторонами був укладений договір поставки № 140386 (далі Договір), за умовами п. 1.1 якого позивач зобовязався у 2014 році поставити відповідачу товари, зазначені в Специфікації(ях) додатку(ах) до цього Договору, а відповідач прийняти та сплатити товар на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 10.1. Договору, він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань за Договором.

Згідно з п.п. 1.2, 1.3, 3.3, 3.5 Договору, кількість, ціна, найменування (номенклатура, асортимент) товарів зазначається у Специфікації.

Вимогами п. 4.2 Договору встановлений строк оплати поставленого товару протягом 90 (девяноста) банківських днів з дня підписання сторонами за цим договором акту приймання-передачі товару та отримання відповідачем оригіналу рахунку на оплату товарів.

На виконання умов Договору 27.10.2014р. сторонами була підписана Специфікація на загальну суму разом з ПДВ 1 171 800,00 грн., якою узгоджена поставка вводів ККР за кодом 30.20.4 в загальній кількості 28 шт. за ціною 34 875,00 грн. за одиницю без ПДВ (а.с. 20).

Факт отримання відповідачем товару підтверджується видатковими накладними на загальну суму 1 004 400,00грн.: № РН-331 від 27.10.2014 р. на суму 669 600,00 грн. з ПДВ, № РН-349 від 17.12.2014 р. на суму 334 800,00 грн. з ПДВ та товарно-транспортними накладними № 450 від 27.10.2014 р., № 562 від 17.12.2014 р., засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 21-24).

Для оплати поставленого товару позивачем у відповідності до умов Договору були виставлені відповідачу рахунки-фактури № СФ-0000188 від 27.10.2014р. на суму 669 600,00грн. та № СФ-0000207 від 17.12.2014р. на суму 334 800,00грн., засвідчені копії яких, наявні в матеріалах справи.

Між сторонами 25.05.2015р. були підписані та скріплені печатками акти приймання-передачі товару за Договором, отже саме з цього строку має відраховуватись передбачений п. 4.2 Договору строк оплати за отриманий товар.

Зазначені обставини також встановлені рішенням господарського суду Запорізької області від 25.08.2015 року у справі № 908/3598/15, яке набрало законної сили, зокрема, щодо факту укладення Договору, належного виконання позивачем своїх зобовязань з поставки відповідачу товару за спірними накладними, отримання його останнім без претензій та зауважень, а також встановлений момент порушення права позивача на отримання оплати за спірний товар після перебігу 90-денного строку (банківських днів) з дати підписання актів прийому-передачі товару, тобто з 01.10.2015р.

Згідно до ст. 35 ГПК України, факти встановленні рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Проте свої зобовязання з оплати за поставлений товар у визначений умовами Договору строк відповідач не виконав, доказів оплати спірного товару не надав.

Через невиконання відповідачем своїх договірних обовязків у останнього перед позивачем утворилась сума заборгованості в розмірі 1 004 400,00 грн., доказів оплати якої суду не надано.

За таких підстав висновок суду першої інстанції про стягнення суми заборгованості в розмірі 1 004 400,00 грн. є вірним.

Позивач вимагає стягнути з відповідача пеню в розмірі 23 610,28 грн. за період з 01.10.2015 року по 17.12.2015 року.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами п. 7.2.1 Договору передбачено, що відповідач у разі порушення строків оплати отриманого товару сплачує позивачу пеню в розмірі половини облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочки.

Перевіривши висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача розміру пені в розмірі 23 610,28 грн., судова колегія вважає його вірним.

Крім того, за порушення строків оплати товару позивач вимагає стягнути 3% річних у розмірі 6 439,17 грн. за період з 01.10.2015р. по 17.12.2015р. та інфляційні втрати у розмірі 6 769,65 грн. за період з жовтня 2015 р. по листопад 2015 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6 439,17 грн. за період з 01.10.2015р. по 17.12.2015р. та інфляційних втрат у розмірі 6 769,65 грн. за період з жовтня 2015 р. по листопад 2015 р., судова колегія вважає його вірним.

Доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права у вигляді необхідності зупинення розгляду справи до вирішення справи № 1-кп/331/575/2015 в Жовтнєвому районному суді м. Запоріжжя за кримінальним провадженням відносно ОСОБА_6, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки підстав неможливості розгляду даної справи до вирішення зазначеної кримінальної справи не встановлено.

Щодо доводів відповідача про його незгоду на теперішній час з ціною спірного товару, оскільки під час її визначення мало місце кримінальне правопорушення, судова колегія також вважає необґрунтованими, оскільки спірний товар відповідачем був прийнятий без будь-яких зауважень щодо його ціни, доказів повернення товару позивачу, відмови від його отримання або визнання недійсним спірного Договору поставки відповідачем не надано, матеріали справи не містять.

Твердження відповідача щодо ненадання позивачем оригіналів спірних накладних, що є підставою до залишення позову без розгляду спростовуються рішенням господарського суду Запорізької області від 25.08.2015 року у справі № 908/3598/15, яке набрало законної сили, зокрема, щодо встановлення факту спірної поставки товару на суму 1 004 400,00грн. та додаткового доказування не потребує.

За змістом ст. 44 Господарського процесуального кодексу України витрати з оплати послуг адвоката відносяться до складу судових витрат, які підлягають розподілу у загальному порядку, встановленому ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

В матеріалах справи наявні договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 6/ю від 15.12.2015 року, акт приймання-здачі наданих послуг № 1 від 27.01.2015 року до вказаного договору, рахунок № 6 від 16.12.2015 року, платіжне доручення № 455 від 17.12.2015 року на суму 10 000,00 грн., що підтверджують факт понесення відповідних витрат на послуги адвоката саме у звязку з розглядом даної справи.

Приймаючи до уваги, наявність доказів, що підтверджують розумність проведених позивачем зазначених витрат, присутність адвоката в судових засіданнях, співрозмірність зазначеної до стягнення суми, судова колегія дійшла висновку, що висновок господарського суду про стягнення з відповідача 10 000,00 грн. витрат за послуги адвоката, є вірним.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судова колегія не вбачає.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 04.02.2016 року у справі № 908/6157/15 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 04.02.2016 року у справі № 908/6157/15 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді К.І. Бойченко

ОСОБА_3

Надр. 5 прим.: 1 позивачу, 2 відповідачу, 3 до справи, 4 ДАГС , 5 ГС