ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31.03.2016 Справа № 905/1116/16

Господарський суд Донецької області в особі головуючого судді Гринько С.Ю. при секретарі судового засідання Татарині Б.Т., розглянувши матеріали

за позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" м. Добропілля Донецької області

до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" м. Суми Сумська область

про тлумачення умов договору.

За участю представника відповідача ОСОБА_1 довіреність від 30.12.2015 року.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про тлумачення п.4.7 договору поставки.

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач посилається на позовну заяву відповідача про стягнення з нього заборгованості, яка виникла з договору поставки № ДУ 2014/506-КП від 31.12.2014р. На думку відповідача строк здійснення сплати за поставлену продукцію слід відраховувати від дати видаткової накладної. Позивач же вважає, що дата видаткової накладної не може вважатися датою поставки, оскільки не підтверджена особистим підписом та датою, вказаними представниками постачальника в момент передачі продукції. Таким чином між сторонами виник спір у звязку з різним трактуванням умов договору.

Представник позивача в судове засідання не явився, про час і місце якого був належним чином повідомлений.

Господарський суд не позбавлений права вирішити спір без явки сторони за достатністю документів. Господарський суд вважає достатніми документи для вирішення спору без явки представника позивача.

Відповідач надав відзив на позов, вважає вимогу позивача способом затягування вирішення спору про стягнення заборгованості.

Оцінивши надані позивачем документи, зясувавши повноту наданих доказів, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Предметом даного спору є тлумачення п. 4.7 договору поставки № ДУ 2014/506-КП від 31.12.2014 року.

Субєктами тлумачення змісту правочину, перш за все, є її сторони. Такий підхід обумовлюється тим, що тільки вони можуть правильно пояснити зміст їх волі та мету укладення правочину. Причому кінцевий результат тлумачення до певної міри залежить від виду правочину.

Оскільки правочином відповідно до українського законодавства є дія особи, що спрямовується на придбання, зміну або припинення цивільних прав і обовязків, необхідність тлумачення змісту правочинів виникає у випадках нечіткого виявлення волі сторонами.

Господарський суду встановлює дійсні наміри сторін. Це означає, що субєкт тлумачення повинен встановити загальне для усіх сторін значення слів і понять.

З ціллю запобігти ситуації, коли особа, що уклала правочин звертається до суду про тлумачення її змісту за мотивом невірного трактування якого може бути несумлінність тлумача з метою змінити зміст правочину в корисливих інтересах, господарський суд, насамперед, вважає необхідним витребувати у позивача докази виникнення даного спору. У такому випадку зацікавлені особи можуть звернутися до суду, якщо доведуть, що дана особа навмисно невірно тлумачить зміст правочину і, у такий спосіб, на шкоду іншим особам реалізує своє право.

Відповідно до ст. 13 Цивільного кодексу України зловживання субєктивним правом є правопорушенням, і суд може зобовязати тлумача припинити дані дії та тлумачити правочин відповідно до дійсних намірів, які були у нього під час її укладення.

Виходячи зі змісту позовної заяви, під час дії договору між сторонами виник спір щодо сплати продукції, що зумовило звернення відповідача до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості з позивача за вказаним договором.

При вирішенні даного спору, як вказує позивач, між сторонами виник спір у звязку з різним тлумаченням пункту договору відносно встановлення дати поставки продукції, а саме: позивач вважає, що дата видаткової накладної не може вважатися датою поставки продукції, від якої відраховується строк на оплату, оскільки не підтверджена особистим підписом та датою, вказаними саме представником відповідача в момент передачі продукції, про що свідчить видаткова накладна: № 172 від 25.02.2015р.

Виходячи з принципу повного, всебічного та обєктивного розгляду всіх обставин справи, суд приймає до уваги заперечення відповідача та вважає позовні вимоги неправомірними, такими, що підлягають залишенню без задоволення, враховуючи наступне:

Згідно ч.1 ст.637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється за правилами, встановленими ст.213 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 цієї статті на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Правила тлумачення змісту правочину визначені в ч. ч.3, 4 ст.213 ЦК України.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими ч.3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змогу з'ясувати дійсним зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише розяснює існуючи умови угоди. Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Оскільки сторонами по різному тлумачиться пункт договору, кінцевий результат якого може вплинути на його виконання, господарський суд вважає за доцільним протлумачити умови п.4.7 договору № ДУ 2014/506-КП.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.12.2014р. між сторонами був підписаний договір поставки № ДУ 2014/506-КП, згідно якого постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості, строки, за ціною та якісними характеристиками, узгодженими сторонами у договорі та специфікаціях, які є невідємними частинами до договору.

Пунктом 4.5 договору встановлено, що датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товарно-супровідних документах, наданих відповідачем. При постачанні автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на видатковій накладній. При постачанні залізничним транспортом датою поставки вважається дата, вказана у залізничній накладній, яка свідчить про прибуття продукції на залізничну станцію призначення.

Відповідно до п.5.4 договору розрахунок за поставлену продукцію відбувається покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та при умовах надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 договору, якщо інший строк відстрочення не обумовлений у відповідній специфікації. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця. Кінцеві взаєморозрахунки між покупцем та постачальником проводяться на підставі даних якості, кількості, асортименту, та комплектності продукції, встановлених у відповідності з розділом 2 договору.

Господарський суд при тлумаченні пункту договору, не торкається оцінки виконання даного зобовязання. Господарський суд визначає, якщо поставка товару відбувається за видатковою накладною, датою отримання цього товару буде вважатися дата складання накладної, якщо іншої дати не зазначено особою, яка була отримувачем товару.

Судовий збір покладається на позивача відповідно до вимог ст.49 ГПК України

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ч.2 ст.213 Цивільного кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Розтлумачити п. 4.7 договору № ДУ 2014/506-КП від 31.12.2014 року. наступним чином: вважати датою поставки товару за видатковою накладною № 172 від 25.02.2015р. дату її складання, тобто 25.02.2015року.

Суддя С.Ю. Гринько