РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016Справа №910/2342/16

За позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю

до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного

управління юстиції у місті Києві

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про стягнення 50 863,08 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Полежаєва К.О. - по дов. № б/н від 11.01.2016

від відповідача не з'явився

від третьої особи не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві про стягнення суми завданої шкоди в розмірі 50 863,08 грн.

Позовні вимоги мотивовані наступним. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань по договору фінансового лізингу 806/04/2007 від 25.04.2007 TOB «Ласка Лізинг» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з фірми «Т.М.М.» - ТОВ лізингових платежів за даним договором в розмірі 201 413,05 грн. (справа № 910/9557/13). На виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/9557/13 Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження. На стадії виконавчого провадження між ТОВ «Ласка Лізинг» та ТОВ «Мега Торг ЛТД» було укладено договори уступки прав вимоги (заміни сторони у зобов'язанні), за умовами якого ТОВ «Ласка лізинг» передає, а ТОВ «Мега Торг ЛТД» отримує всі права та обов'язки, належні кредитору відносно боржника. Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві було замінено сторону по виконавчому провадженню, а саме: стягувача ТОВ «Ласка Лізинг» на його правонаступника ТОВ «Мега Торг ЛТД». 05.02.2014 на виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/9557/13 від 05.06.2013 Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві в порядку виконавчого провадження було примусово списано грошові кошти в розмірі 201 413,05 грн. Однак, кошти на рахунок ТОВ «Мега Торг ЛТД» надійшли лише 26.12.2014. 07.04.2015 Господарським судом міста Києва винесено рішення по справі № 910/5924/15-г про стягнення з фірми «Т.М.М.» - ТОВ збитків від зміни індексу інфляції у розмірі 47046,51 грн. за період з 14.05.2013 до 25.12.2014 та 9010,00 грн. - 3% річних за період з 14.05.2013 по 25.12.2014 за несвоєчасне виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/9557/13, які в подальшому були стягнуті з фірми «Т.М.М.» - ТОВ відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в порядку виконавчого провадження № 48198353.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2016 порушено провадження у справі № 910/2342/16 та призначено справу до розгляду на 15.03.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/2342/16 від 15.03.2016 розгляд справи відкладено на 31.03.2015, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

Позивач в судовому засіданні 31.03.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 31.03.2016 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме : м. Київ, вул. Гната Юри, 9.

Відповідач ухвали від 16.02.2016 та від 15.03.2016, надіслані за вказаною вище адресою отримав 19.02.2016 та 18.03.2016, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення № 017 та № 012.

Третя особа в судове засідання 31.03.2016 не з'явилась, письмові пояснення не подала.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 31.03.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.06.2013 у справі № 910/9557/13 внаслідок неналежного виконання зобов'язань за договором фінансового лізингу № 806/04/2007 від 25.04.2007 з Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» стягнуто 185 485,14 заборгованості за лізинговими платежами, 9 676,48 грн. неустойки, 2 292,43 грн. - 3% річних, 202,90 грн. інфляційних втрат, 3 959,00 грн. судового збору.

Вказаним рішенням встановлено, що борг в розмірі 185 485,14 грн. виник за несплату лізингових платежів у період з 28.06.2012 по 13.05.2013; присуджено до стягнення 2 292,43 грн. - 3 % річних та 202,90 грн. інфляційних втрат розрахованих станом по 13.05.2013.

20.01.2014 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2013 у справі № 910/9557/13 був виданий відповідний наказ.

05.02.2014 Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві при примусовому виконанні вказаного вище наказу списано з рахунку Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю грошові кошти в розмірі 201 413,05 грн.

Замість Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» право вимоги за договором фінансового лізингу № 806/04/2007 від 25.04.2007 до Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю набуло Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» на підставі укладеного 05.12.2013 договору про уступку права вимоги (заміна сторони в зобов'язанні) № 223/11-2013.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» звернулось до Господарського суду міста Києва з вимогами про стягнення з Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю 47 046,51 грн. інфляційних втрат та 9 010,00 - 3% річних нарахованих у період з 14.05.2013 - 25.12.2014 за прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати 185 485,14 грн. лізингових платежів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2015 у справі № 910/5924/15-г позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» задоволено повністю та стягнуто з Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю 47 046,51 грн. інфляційних втрат та 9 010,00 - 3% річних, а також 1 827,00 грн. судового збору.

Вказаним рішенням встановлено, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2013 у справі № 910/9557/13 вважається виконаним і заборгованість по лізинговим платежам у розмірі 185 485,14 грн. вважається погашеною лише після зарахування коштів на рахунок ТОВ «Мега Торг ЛТД» тобто з 26.12.2014, що підтверджується банківською випискою по рахунку.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Спір виник внаслідок того, що відповідач своєчасно не перерахував кошти на рахунок ТОВ «Мега Торг ЛТД» (згідно рішення у справі № 910/9557/13), що стало підставою для нарахування та стягнення з Фірми «Т.М.М.» ТОВ інфляційних втрат та 3% річних (згідно рішення у справі № 910/5924/15-г), тим самим завдано позивачу шкоди в розмірі 50 863,08 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно та повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішень у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються державним виконавцем на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються державним виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем належні йому рахунки.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 визначено наступне

13.1. Органи ДВС мають відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках.

13.11. При надходженні коштів на депозитний рахунок органу ДВС особа, відповідальна за ведення книги, повинна не пізніше наступного робочого дня повідомити начальника органу ДВС, від якого боржника чи стягувача надійшли кошти і в якій сумі. Начальник органу ДВС на виписці з рахунку Державної казначейської служби України або банку ставить напис «ознайомлений», підпис та дату ознайомлення.

Після цього не пізніше наступного робочого дня особа, відповідальна за ведення книги, повідомляє державного виконавця про надходження депозитних сум. Державний виконавець на виписці Державної казначейської служби України або банку поряд із сумою, що надійшла на рахунок, ставить дату та підпис.

13.12. У разі відсутності відомостей, яким чином проводити виплату коштів, державний виконавець повідомляє стягувача про наявність належних йому коштів та пропонує йому повідомити шляхи отримання ним коштів (через фінансові установи з обов'язковим зазначенням реквізитів для перерахування коштів або поштовим переказом із зазначенням повної адреси стягувача).

13.13. Після цього не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня ознайомлення з інформацією про надходження коштів державний виконавець у разі достатності суми для покриття всіх вимог стягувача та наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів готує одне розпорядження (додатки 3, 4) (у тому числі за зведеним виконавчим провадженням), яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу ДВС із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу ДВС. Указане розпорядження готується в двох примірниках, оригінал видається особі, відповідальній за ведення книги обліку депозитних сум, копія залишається у виконавчому провадженні.

13.14. Копії платіжних доручень (реєстри до платіжних доручень) про перерахування коштів стягувачам долучаються до матеріалів виконавчого провадження, яким визначено належність указаних коштів стягувачам.

13.15. Підготовка розрахункових документів про перерахування коштів здійснюється особою, відповідальною за ведення книги, не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з дня отримання розпорядження державного виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/9557/13 Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві кошти списані з рахунку Фірми «Т.М.М.» ТОВ 05.02.2014 та всупереч зазначених вище норм перераховані на рахунок ТОВ «Мега Торг ЛТД» лише 26.12.2014.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу необхідно довести такі факти:

а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду - див. коментар до ст. 22 ЦК України).

в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Тобто, підставою для виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними та наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Порушення встановлених строків для перерахування коштів стягувачу, що надійшли на депозитний рахунок Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві свідчить про протиправність дій та наявність вини з боку Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві.

Суд погоджується з твердженнями позивача, що сума в розмірі 50 863,08 грн. є шкодою, яка має місце внаслідок неналежного виконання Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Таким чином, позивачем доведено причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями відповідача та завданям шкоди позивачу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення (протиправність поведінки, шкода, причинний зв'язок між ними, вина заподіювача шкоди) для застосування такої міри деліктної відповідальності, як відшкодування шкоди.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону № 202/98-ВР, ст. 86 Закону № 606-XIV і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Згідно з п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» у розгляді позовів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», статті 1174 Цивільного кодексу України, маючи на увазі, що в таких випадках відповідачами можуть бути відповідні органи Державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України, і враховуючи викладене в роз'ясненні президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 № 02-5/215 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди» (в редакції роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 № 04-5/239), зокрема в пункті 9 цього роз'яснення.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, завдана державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Суд погоджується з розміром заявленої в позові до відшкодування шкоди, яка полягає в розмірі нарахованих сум інфляційних втрат та 3% річних, що були присуджені до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/5924/15-г за період з 06.02.2014 по 25.12.2014.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача шкоди в розмірі 50 863,08 грн.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 9) на користь Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю (03146, м. Київ, вул. Чаадаєва, 2-Б, ) 50 863 (п'ятдесят тисяч вісімсот шістдесят три) грн. 08 коп. шкоди, 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 05.04.2016.

СуддяВ.В. Сівакова