ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року Справа № 915/2040/15

За позовом: Миколаївської обласної інфекційної лікарні

54018, м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 43

до відповідача: Державної фінансової інспекції в Миколаївській області

54001, м. Миколаїв, вул. Спаська, 42-а

про визнання дії відповідача протиправними та такими, що порушують право позивача на недоторканість ділової репутації.

Суддя О.Г. Смородінова

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: ОСОБА_1, головний лікар.

ОСОБА_2, за довіреністю.

Від відповідача: ОСОБА_3, за довіреністю.

ОСОБА_4, за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 07 грудня 2015 року звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовом визнати дії державної фінансової інспекції в Миколаївській області щодо поширення у листі від 16.10.2015 року № 14-02-16-16/4929 на адресу громадянки ОСОБА_5 інформації про Миколаївську обласну інфекційну лікарню стосовно: недотримання фінансових ресурсів, спричиненого безоплатним наданням медичних послуг, безпідставного здійснення виплат 15% посадового окладу за роботу у шкідливих та важких умовах праці, невідповідності освітньо-кваліфікаційного рівня головного лікаря Миколаївської обласної інфекційної лікарні ОСОБА_1 кваліфікаційним вимогам, встановлених довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників, випуск 78 «Охорона здоровя», затвердженого наказом Міністерством охорони здоровя України від 29.03.2002 року №117 противоправними та такими, що порушують право Миколаївської обласної інфекційної лікарні на недоторканість ділової репутації.

На підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Миколаївської області від 01.02.2016 № 51 «Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи № 915/2040/15» справу № 915/2040/15 було призначено на повторний автоматичний розподіл справ та розподілено на суддю Смородінову О.Г.

Підставою призначення повторного автоматичного розподілу справи №915/2040/15 стало звільнення головуючого судді Бездолі Д.О. у звязку з переведенням до іншого суду.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.02.2016 року справу № 915/2040/15 прийнято до провадження суддею Смородіновою О.Г. з призначенням дати розгляду справи.

Позовні вимоги позивача ґрунтуються на підставі копій наступних документів: акту ревізії від 25.09.2015 року №14-24/68, заперечення на акт ревізії, вимоги про усунення порушень; письмової відповіді від 16.10.2015 року №14-02-16-16/4929 на звернення громадянки ОСОБА_5, роздруківки у Миколаївському Інтернет виданні «Преступности-нет» від 04.11.2015 року; норм ст.ст. 94, 91, 277 Цивільного кодексу України, ст. 47 Закону «Про інформацію» п. п. 43, 46, 17, 3 Порядку проведення інспектування державної фінансової інспекції, її територіальними органами, затвердженого постановою КМУ від 20.04.20096 року № 150 та мотивовані наступним:

Відповідач в особі в.о. начальника державної фінансової інспекції в Миколаївській області ОСОБА_6 у своїй письмовій відповіді від 16.10.2015 року №14-02-16-16/4929 на звернення громадянки ОСОБА_5 з посиланням на акт ревізії від 25.09.2015 року № 14-24/68 поширив інформацію про нібито виявлені під час ревізії у Миколаївській обласній інфекційній лікарні порушення діючого законодавства, що призвело до незаконних витрат та недоотримання ресурсів.

04.11.2015 року у Миколаївському Інтернет виданні «Преступности-нет» була надрукована стаття, в якій позивача звинувачено в корупції з посиланням на письмову відповідь відповідача від 16.10.2015 року №14-02-16-16/4929 на звернення громадянки ОСОБА_5 Фотокопія відповіді наведена у зазначеній статті.

Своїми діями відповідач порушив вимоги п.17 Порядку, згідно з яким перелік та обсяг відомостей про результати ревізії на обєкті контролю не підлягають розголошенню до їх повного коментування в акті ревізії, крім випадків, передбачених законодавством.

Як свідчить вихідна і вхідна дата на супровідному листі відповідача №14-04-14-14/5305 від 09.11.2015 року, висновки про виявлені під час ревізії порушення були оформлені і надіслані позивачу пізніше, ніж відповідна негативна інформація була поширена у листі від 16.10.2015 року до громадянки ОСОБА_5

Позивач в позовній заяві також наводить обставини, за якими поширена відповідачем у листі від 16.10.2015 року №14-02-16-16/4929 інформація не відповідає дійсності.

Позивач вважає, що відповідач у листі від 16.10.2015 року № 14-02-16-16/4929 до громадянки ОСОБА_5 охарактеризував позивача як юридичну особу персонал якої постійно порушує закон. Негативна недостовірна інформація, поширена відповідачем про позивача у зазначеному листі порушила право останнього на недоторканість ділової репутації, оскільки принизила оцінку роботи позивача та зганьбила його як в очах фізичної особи, якій був адресований лист від 16.10.2015 року №14-02-16-16/4929 так і в очах громадськості, а саме - читачів Інтернет видання «Преступности-нет». Вищевказаний лист відповідача ґрунтується на висновках акту ревізії від 25.09.2015 року № 14-24-68. Однак, акт ревізії лише викладає субєктивну оцінку відповідності законодавству дій та рішення субєкта контролю. Констатуюча частина акту має лише рекомендаційний характер.

Оскільки інформація поширена відповідачем у листі від 16.10.2015 року №14-02-16-16/4929 є недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію позивача, останній вважає за необхідне захистити свою ділову репутацію в судовому порядку.

Відповідач у відзиві (вх.№1391/16 від 20.01.16) просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що державна фінансова інспекція в Миколаївській області правомірно направила відповідь громадянці ОСОБА_5 та зміст листа - відповіді є достовірним.

Протягом розгляду справи відповідачем було заявлено клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України. Мотивація клопотання наступна: оскільки органи державного фінансового контролю під час здійснення своїх повноважень діють як субєкти владних повноважень, тому всі спори, які випливають із функціональної діяльності цих органів, належать до юрисдикції адміністративних суддів.

Дане клопотання відповідача судом не було задоволено виходячи з компетенції суду щодо розгляду цивільних справ, зазначеної в ст. 15 Цивільного кодексу України, та враховуючи положення статтей 1, 12 Господарського процесуального кодексу України. Оскільки характер спірних правовідносин є цивільно-правовим (незалежно від субєктного складу), то всі справи зазначеної категорії підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, за винятком справ про захист ділової репутації між юридичними особами та іншими субєктами підприємницької діяльності у сфері господарювання та іншої підприємницької діяльності, що розглядаються в порядку господарського судочинства.

Справи зазначеної категорії не можуть розглядатися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки такі спори не мають публічно-правового характеру, навіть якщо стороною в ньому виступає субєкт владних повноважень.

По даній справі суд двічі оголошував перерву в судовому засіданні до 17.03.2016 року та до 31.03.2016 року.

31.03.2016 р. за результатами розгляду справи суд, на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, дослідивши докази у їх сукупності, господарський суд -

встановив:

25.09.2015 року за результатами проведеної планової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності у Миколаївській обласній інфекційній лікарні за період з 01.01.12 по 30.06.15 року державною фінансовою інспекцією у Миколаївській області було складено акт № 14-24/68 з відповідними висновками ревізії.

12.10.2015 за вх. №17-117-459 до державної фінансової інспекції в Миколаївській області від прокурора Миколаївської області надійшов лист (№ 04/2/2-476-15 від 05.10.15 року), зі зверненням ОСОБА_5 від 31.08.2015 року № Ф.1299/2-15 до голови Миколаївської обласної державної адміністрації, щодо неправомірних дій головного лікаря Миколаївської обласної інфекційної лікарні ОСОБА_1, для належного розгляду у строк до 16.10.2015 року.

Також, з журналу обліку особистого прийому громадян за 2015 рік, вбачається усне звернення 10.08.2015 року ОСОБА_5 до відповідача з окремих питань діяльності Миколаївської обласної інфекційної лікарні, за наслідками його розгляду.

16.10.2015 року державна фінансова інспекція у Миколаївській області надала громадянці ОСОБА_5 письмову відповідь за №14-02-16-16/4929 «Про розгляд звернення» наступного тексту:

«…Державна фінансова інспекція в Миколаївській області на Ваше звернення на особистому прийомі 10.08.2015 щодо неправомірних дій головного лікаря Миколаївської обласної інфекційної лікарні ОСОБА_1 та звернення до голови Миколаївської облдержадміністрації (вхідний номер Ф.1299/2-15 від 31.08.2015), направлене до інспекції прокуратурою області листом від 05.10.2015 № 04/2/2-476-15, повідомляє.

Відповідно до Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової

інспекції в Миколаївській області проведено планову виїзну ревізію в Миколаївській обласній інфекційній лікарні за період з 01.01.2012 по 30.06.2015, за результатами якої складено акт від 25.09.2015 № 14-24/68.

Ревізією виявлено порушень, що призвели до втрат на загальну суму 307,5 тис. грн., яких 17,5 тис. грн. - недоотримано ресурсів, 290 тис. грн. незаконні витрати.

Недоотримання фінансових ресурсів спричинені безоплатним наданням медичних послуг, заниженням орендної плати за майно, неперерахування до місцевого бюджету утримані суми заробітної плати минулих періодів.

В порушення пп. 12 п. 2.4.5, п. 2.3 Додатку 3 наказу Міністерства праці та соціальної політики, Міністерства охорони здоров'я від 05.10.2005 № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» (далі наказ № 308/519) і умов Колективного договору протягом всього ревізійного періоду безпідставного здійснювались виплати 15% за роботу у шкідливих та важких умовах праці, що призвело до втрат бюджетних ресурсів на загальну суму 142,68 тис. грн., на які нараховано і сплачено до державних цільових фондів коштів - у сумі 51,79 тис. грн. Внаслідок допущеного порушення лікарні завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 194,47 тис. гривень.

Без проведення атестації робочих місць, в порушення п. 3.4.5 Наказу № 308/519 здійснено доплати за роботу із важкими і шкідливими умовами праці, що призвело до зайвих витрат коштів на оплату праці на загальну суму 6,57 тис. грн. і перерахувань до державних цільових фондів на суму 2,38 тис. грн. Внаслідок порушення лікарні завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 8,95 тис. гривень.

При відсутності необхідної кваліфікації виплачувалась надбавка за виконання обов'язків обласного позаштатного «паразитолога» лікарю - інфекціоністу, що з відрахуваннями до фондів склало 4,34 тис. грн. і завдало матеріальної шкоди (збитків) лікарні.

В порушення вимог п. 3.1.4 Наказу № 308/519 і Колективного договору лікарні керівникам та їх заступникам проводились доплати за виконання у тому ж самому закладі поряд з основною роботою додаткової роботи за іншою професією (посадою) та за збільшення обсягу робіт, що призвело до зайвих витрат коштів на оплату праці на загальну суму 50,52 тис. грн. та, як наслідок, зайвого перерахування до державних цільових фондів 18,34 тис. грн. Отже, лікарні завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 68,86 тис. гривень.

Виявлено незаконне нарахування та виплату заробітної плати 4 сумісникам за невідпрацьований час (подвійна оплата праці за основним місцем роботи та за сумісництвом), що призвело до незаконних витрат бюджетних коштів у сумі 2,55 тис. грн. та завдало матеріальної шкоди (збитків).

Інвентаризацією у клініко-діагностичній лабораторії встановлено лишки товарно-матеріальних цінностей (тести, медичний посуд), що сталося через порушення п.5 розділу II Методичних рекомендацій ведення обліку лікарських засобів та медичних виробів у закладах, охорони здоровя, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 09.09.2014 № 635, відповідно до якого лікарські засоби та медичні вироби у закладах охорони здоров'я обліковуються бухгалтерською службою та за місцем їх зберігання (знаходження) матеріально відповідальними особами.

На підставі оціночного акту на оприбуткування матеріальних цінностей від 13.08.2015 в бухгалтерському обліку лабораторні тести та медичний посуд оприбутковані на загальну суму 31,1 тис. гривень.

Відповідно до п.3 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, несе посадова особа, яка здійснює керівництво закладом відповідно до законодавства та установчих документів, тобто головний лікар ОСОБА_1

Ревізією дотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про впорядкуванні використання легкових автомобілів бюджетними установами та організаціями» від 04.06.2003 № 848 встановлено випадки використання автотранспортного засобу при відсутності наказів про здійснення поїздок та з порушенням термінів, визначених наказами. Вартість безпідставно списаного пального склала 2,12 тис. грн., чим лікарні завдано матеріальної шкоди (збитків).

Крім того встановлено, що освітньо-кваліфікаційний рівень головного лікаря Миколаївської обласної інфекційної лікарні ОСОБА_1 не відповідає вимогам Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, випуск 78 «Охорона здоровя», затвердженого наказом Міністерством охорони здоровя України від 29.03.2002 №117.

Кваліфікаційні вимоги, до головного лікарі обласної, центральної міської, міської, центральної районної та районної лікарень передбачають наявність вищої кваліфікаційної категорії за лікарською спеціальністю та за фахом «Організація і управління охороною здоровя» та стаж робота за лікарською спеціальністю для головного лікаря обласної лікарні не менше 10 років та за фахом "Організація і управління охороною здоров'я" - не менше 8 років, тоді як головний лікар ОСОБА_1. В.Я. має повну вищу освіту за напрямом підготовки "Медицина" за спеціальністю "лікувальна справа", пройшов післядипломну інтернатуру за спеціальністю "хірургія".

Матеріали ревізії готуються до передачі правоохоронними органам.

Слід зазначити, що враховуючи результати ревізії, керуючись постановою Кабінету Міністрів України «Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо поліпшення боротьби з корупцією та використанням державного майна і фінансових ресурсів» від 29.11.2006 № 1673, розпорядженням Миколаївської облдержадміністрації від 29.03.2013 № 8-р «Про забезпечення виконання розпорядження Кабінету Міністрів України» від 19 січня 2011 року № 148-р «Питання зміцнення фінансово-бюджетної дисципліни», Державна фінансова інспекція в Миколаївській області ініціюватиме перед облдержадміністрацією і управлінням охорони здоровя ОДА розгляд питання про відповідність займаній посаді головного лікаря ОСОБА_1 і притягнення до відповідальності посадових осіб цієї лікарні».

В судовому засіданні, було зясовано відсутність розбіжностей зазначених відповідачем порушень як в даному листі від 16.10.2015 року так і в акті ревізії від 25.09.2015 року.

Як вбачається з наданих суду позивачем доказів, лист з наведеним текстом був надрукований у Миколаївському Інтернет виданні «Преступности-нет».

Предметом даного позову виступає вимога Миколаївської обласної інфекційної лікарні про визнання дій державної фінансової інспекції в Миколаївській області щодо поширення у вищенаведеному листі від 16.10.2015 року інформації про позивача протиправними та такими, що порушують право Миколаївської обласної інфекційної лікарні на недоторканність ділової репутації.

Підставою позовних вимог виступають норми ст. 277 Цивільного кодексу України, ст. 47 Закону України «Про інформацію», а також та обставина, що надана відповідачем у листі інформація є поширеною інформацією, яка стосується позивача, не відповідає дійсності є недостовірною.

Позивач стверджує, що поширена інформація завдає шкоди діловій репутації лікарні, оскільки безпідставні звинувачення з боку відповідача у порушенні посадовими особами лікарні фінансового законодавства підривають довіру пацієнтів. Негативна недостовірна інформація, поширена відповідачем про позивача у зазначеному листі порушила право останнього на недоторканість ділової репутації, оскільки принизила оцінку роботи позивача та зганьбила його як в очах фізичної особи, якій був адресований лист від 16.10.2015 року № 14-02-16-16/4929, так і в очах громадськості, а саме читачів Інтернет - видання «Преступности- нет».

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши обставини справи та норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, суд дійшов наступних висновків.

У статті 299 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зазначено, що фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно ж до частини першої статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати людині.

За приписами частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. За своєю правовою природою право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам, оскільки це право може бути використано господарюючим суб'єктом (підприємцем) як спосіб судового захисту щодо поширення інформації, яка шкодить його діловій репутації.

Відповідно до приписів статті 47 Закону України "Про інформацію" порушення законодавства України про інформацію тягне за собою, зокрема, і цивільно-правову відповідальність згідно з законодавством України. Серед порушень цього законодавства у наведеній статті передбачено і поширення відомостей, що не відповідають дійсності.

Питання про те, чи має поширена про дану особу інформація негативною стосовно неї, вирішується у кожному випадку з урахуванням обставин конкретної справи.

У статті 33 Господарсько процесуального кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Отже, тягар доказування достовірності негативної інформації про позивача покладається на відповідача, а на позивача покладено лише обов'язок доказування факту поширення такої інформації відповідачем. Цей висновок узгоджується з приписом абзацу першого частини другої статті 302 ЦК.

Згідно зі статтею 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За приписами статей 1, 2 та ст. 11 (абзац 1) Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю; головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобовязань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообовязкового державного соціального страхування, бюджетних установах і субєктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування або використовують державне чи комунальне майно, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю субєктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні; плановою виїзною ревізією вважається ревізія у підконтрольних установах, яка передбачена у плані роботи органу державного фінансового контролю і проводиться за місцезнаходженням такої юридичної особи чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна ревізія.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» орган державного фінансового контролю:

1) здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: виконанням функцій з управління обєктами державної власності; цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; достовірністю визначення потреби в бюджетних коштах при складанні планових бюджетних показників; відповідністю взятих бюджетних зобовязань розпорядниками бюджетних коштів відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми; веденням бухгалтерського обліку, а також складанням фінансової і бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання, кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів; усуненням виявлених недоліків і порушень;

2) розробляє пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому;

3) вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб;

4) здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на нього Кабінетом Міністрів України.

Орган державного фінансового контролю розглядає листи, заяви і скарги громадян про факти порушення законодавства з фінансових питань. Звернення, в яких повідомляється про крадіжки, розтрати, недостачі, інші правопорушення, негайно пересилаються правоохоронним органам для прийняття рішення згідно з законодавством.

Таким чином, ревізування відповідачем та зазначення відомостей про фінансово - господарську діяльність позивача в акті ревізії від 25.09.2015 року № 14-24/68 було здійснено інспекцією у звязку з реалізацією фіскальним органом визначених законом повноважень.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно статті 4 Закону України «Про інформацію» від 02.10.92 року № 2657-XII субєктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; обєднання громадян; субєкти владних повноважень.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків.

Пунктом 6 вищенаведеної постанови Пленуму передбачено, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі предявити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сімї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Відповідно до ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Загальні засади правового захисту особистих немайнових прав юридичних осіб визначені ст.ст. 15-23, 269-315 ЦК України.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Частиною другою статті 34 Господарського кодексу України передбачено, що дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних з особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до статті 40 Конституції України ( 254к/96-ВР ) усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі ст.19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади зобовязані письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до вимог ч.5 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

Положеннями частини одинадцятої статті 30 Закону України «Про інформацію» ( 2657-12 ) зазначено, що інформацію з обмеженим доступом може бути поширено без згоди її власника, якщо ця інформація є суспільно значимою, тобто якщо вона є предметом громадського інтересу і якщо право громадськості знати цю інформацію переважає право її власника на її захист, що відповідає практиці застосування Європейським судом з прав людини статті 8 Конвенції ( 475/97-ВР ).

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Отже, виходячи з наведених норм та обставин справи, суд дійшов наступних висновків:

по-перше, вказана інформація в листі від 16.10.2015 року до громадянки ОСОБА_5 вважається поширеною інформацією, оскільки була викладена у листі адресованому іншій особі; дійсно стосується юридичної особи позивача; є негативною для позивача, але з фактичними твердженнями, достовірність якої на час складання даного листа, підтверджується актом ревізії державної фінансової інспекції у Миколаївській області від 25.09.2015 № 14-24/68;

по-друге, інформація в листі від 16.10.2015 року до громадянки ОСОБА_5 викладена за висновками фіскальної служби зафіксованими в акті ревізії № 14-24/68, у звязку з реалізацією цим органом визначених законом повноважень. Висновки не несуть порочащий характер, не містять державної таємниці та наклепу, які б могли б розцінюватись як такі, що ганьблять ділову репутацію даної юридичної особи;

по-третє, інформація в листі відповідача від 16.10.2015 року є такою, що має право виступати предметом громадського інтересу в силу призначення мети та цілей медичних закладів їх задач, функцій, які безпосередньо повязані з життям людини, що призводить відомості таких закладів до суспільно значимих. Тому право громадськості знати про таку інформацію переважає право її власника на поширення цієї інформації.

За приписами ч. 1 ст. 32 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того факту, що інформація викладена в листі від 16.10.2015 року є недостовірною, ганьбить гідність юридичної особи Миколаївської обласної інфекційної лікарні її честь та ділову репутацію.

Позивачем також не доведено, що внаслідок поширення, на його думку негативної та недостовірної інформації про юридичну особу, порушені особисті немайнові права, або завдано шкоди відповідним особистим немайновим благам останній.

Тому, з урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Миколаївської обласної інфекційної лікарні є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарсько проце-суального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 05 квітня 2016 року.

Суддя О.Г.Смородінова