ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р. Справа № 907/3/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Гриців В.М. Хабіб М.І.

при секретарі судового засідання Лялька Н.Р.,

за участю представників:

позивача: не зявився;

відповідача - 1: ОСОБА_1 - представник (довіреність в матеріалах справи);

відповідача - 2: не зявився;

третьої особи: не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю Закарпатський рибокомбінат (правонаступник ПрАТ Закарпатський рибокомбінат), вих. № 256 від 20.10.2015

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 05.10.2015 (головуючий суддя Якимчук Л.М., судді Васьковський О.В. та Ушак І.Г.)

у справі № 907/3/15

за позовом: товариства з додатковою відповідальністю Закарпатський рибокомбінат, с. Залужжя, Мукачівський район,

до відповідача-1: фермерського господарства Мочар ІР, с. Арданово, Мукачівський район

до відповідача-2: Іршавської районної державної адміністрації, м. Іршава

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Закарпатській області, м. Виноградів

про стягнення збитків у розмірі 50 000, 00 грн.

Приватне акціонерне товариство Закарпатський рибокомбінат (правонаступником якого є ТДВ "Закарпатський рибокомбінат") звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до фермерського господарства Мочар ІР про стягнення 50 000, 00 грн збитків.

Ухвалою місцевого господарського суду від 18.02.2015 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Іршавську районну державну адміністрацію та Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Закарпатській області.

Надалі, ухвалою суду від 21.05.2015 Іршавську районну державну адміністрацію залучено до участі у справі в якості відповідача-2.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 05.10.2015 у справі № 907/3/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Місцевий господарський суд виходив, зокрема з того, що позивачем не надано належних доказів використання спірного водного обєкту, а також його зариблення, оскільки надані позивачем акти зариблення є його внутрішніми документами та складені з порушенням Інструкції про проведення робіт з відтворення водних живих ресурсів та Інструкції про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах. Крім того, суд зазначив, що подані позивачем акти не містять вказівку на зариблення саме у водоймище «Роман Потік».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 05.10.2015, мотивуючи свої доводи порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема, зазначає, що Інструкція про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах та Інструкція про порядок проведення робіт з відтворення водних живих ресурсів не стосується діяльності ПрАТ Закарпатський рибокомбінат, оскільки він не займається відтворенням водних живих ресурсів та йому не надавався статус спеціального товарного рибного господарства. Він займається вирощуванням та реалізацією живої товарної риби. Зазначає, що ставки, які використовує позивач є ізольованими штучно створені водні обєкти, що підтверджується технічними паспортами. Вказує, що дані факти встановлені рішеннями судів, зокрема, Львівським апеляційним адміністративним судом від 20.11.2012 по справі № 74036/12/9104, Іршавського районного суду від 23.04.2012 по справі № 705/993/12, Мукачівського міськрайонного суду від 12.01.2012 по справі № 3-36/12, тому повторному доказуванню не підлягає.

Крім того, з посиланням на ст. 27 ЗУ «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» зазначає, що акти зариблення, надані позивачем, відповідають діючому законодавству.

Також не погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо відсутності в актах вказівки на зариблення у водоймище «Роман Потік», посилаючись на відомості, вказані в технічному паспорті риборозплідника «Горбок».

Щодо відсутності первинних документів, які містять відомості про господарські операції щодо закупівлі зазначених позивачем риб для здійснення зариблення та його підтвердження, вказує, що товариство не закупляє мальок в інших субєктів господарювання, а вирощує сам.

Звертає увагу, що до передачі в оренду водного обєкту, або під час неї, Іршавська РДА повинна була згідно з ст. 57 ВКУ відшкодувати збитки, чи покласти обовязок такого відшкодування на ФГ «Мочар Ір» .

16 листопада 2015 року відповідач-1, скориставшись правом, передбаченим ст. 96 ГПК України подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує про помилковість посилання скаржника на ст. 27 ЗУ «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», оскільки спірний обєкт не передавався для потреб аквакультури. Крім того, зазначає про безпідставність доводів скаржника, що спірний водний обєкт є ізольованим штучно створеним, оскільки такий є складовою частиною цілої системи водних обєктів, які поєднуються в одну систему «Чорний Мочар», основним призначенням яких є регулювання рівня води і можливість їх скидання в разі загрози паводків в регіоні.

Вказує, що на скаржника поширюється дія Інструкції про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах № 4 від 15.01.2008.

Наголошує на помилковість посилань скаржника на преюдиційність рішень у справах № 74036/12/9104, № 705/993/12 та 3-36/12, оскільки такі стосувались іншого водосховища.

Поряд з цим, погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що дозвіл на спеціальне водокористування не підпадає під ознаки, визначених у ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав і обовязків, а отже не породжує правових наслідків у вигляді виникнення права водокористування, як права цивільного. Також, погоджується з недоведеністю самих збитків, протиправної діяльності відповідачів та причинно-наслідкового звязку, відтак вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, отже просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-2 також подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що акти зариблення не можуть бути належними доказами, що підтверджують розмір збитків, оскільки такі складені з порушенням Інструкції про проведення робіт з відтворення водних живих ресурсів, дія якої беззаперечно поширюється на позивача.

Від третьої особи 23.11.2015 надійшли письмові пояснення, в яких останній вказує про те, що водосховище «ОСОБА_2 (Горбок)» не може відноситись до категорії «ставок» та бути ізольованою водоймою, оскільки вона заповнюється поверхневими водами річки ОСОБА_2, тобто створює запас води, має шлюзи для спуску води до риборозплідника ПрАТ Закарпатський рибокомбінат та для наповнення польдерної системи «Роман Потік», тобто регулює витік води з водосховища. Стверджує також про поширення на позивача дії Інструкції про порядок проведення робіт з відтворення водних живих ресурсів та Інструкції про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах. Зазначає про необгрутноване посилання на ст. 27 ЗУ «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», оскільки позивач не реєструвався як субєкт аквакультури. Також погоджується з висновками місцевого господарського суду, що дозвіл на спеціальне водокористування не породжує правових наслідків у вигляді виникнення права водокористування, як права цивільного.

Враховуючи викладене, третя особа просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В дане судове засідання зявився представник відповідача-1, який підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити рішення Господарського суду Закарпатської області від 05.10.2015 без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча про час, дату та місце розгляду даної справи був повідомлений належним чином, що зафіксовано в протоколі судового засідання, який фіксувався за допомогою технічних засобів та підтверджується розпискою в формулярі відкладення розгляду справи від 01.03.2016.

Поряд з цим, надіслав на адресу суду копію технічного паспорту на водосховище Горбок (ОСОБА_2) та повідомив, що позивач 11.03.2016 змінив організаційно-правову форму, на підтвердження чого долучив витяг з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідач-2 та третя особа явку повноважних представників не забезпечили. Однак, від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких голова комісії з ліквідації просив розгляд справи провести за наявними матеріалами та без участі його представника. Доводи, викладені в апеляційній скарзі вважає безпідставними, отже просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Отже, з огляду на те, що в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем змінено організаційно-правову форму з приватного акціонерного товариства на товариство з додатковою відповідальністю, судова колегія в порядку ст. 25 ГПУ України вважає за необхідне замінити позивача - приватне акціонерне товариство "Закарпатський рибокомбінат" його правонаступником товариством з додактовою відповідальнвстю "Закарпатський рибокомбінт".

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, письмових пояснень, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 05.10.2015 у справі № 907/3/15 залишити без змін, виходячи з наступного.

Наказом Фонду державного майна України по Закарпатській області № 3/396 від 07.09.1998 створено ВАТ «Закарпатський рибокомбінат» шляхом перетворення ДП Закарпатське обласне державне виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство у відкрите акціонерне товариство.

На підставі рішення виконавчого комітету Закарпатської обласної ради депутатів трудящих № 761 від 07.12.1961 передано в експлуатацію рибокомбінату для риборозведення і вирощування водоплавної птиці водоймища басейну Чорний Мочар загальною площею 379 га, в тому числі водоймища Форнош, Мочила, Бабічка, Роман-Потік.

Розпорядженням виконавчого комітету Закарпатської обласної ради народних депутатів № 386 від 12.12.1990 затверджено для потреб Закарпатського рибокомбінату (правонаступником якого є позивач у справі), водосховища Форнош, Мочила, Бабічка, Роман-Потік (пункт 2 розпорядження).

Як вказує позивач, починаючи з 1961 і по 2012 рік такий зариблював водосховище «Роман Потік». На підтвердження вказаних доводів, долучає акти зариблення та просить стягнути 50 000, 00 грн збитків за зариблення мальком коропа в період з 28.06.2011 по 15.07.2011 (а.с. 69).

2 серпня 2011 року Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Закарпатській області видано позивачу дозвіл на спеціальне водокористування № 4636-А/ЗАК.

20 липня 2012 року Іршавською районною адміністрацією (орендодавець) та ФГ «Мочар-Ір» (орендар) укладено договір оренди водного обєкта, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає у користування на умовах оренди водний обєкт (водосховища загальнодержавного значення Роман Потік осушувальної системи Чорний Мочар) площею водного дзеркала 148,0 га, розташований в урочищі ОСОБА_2 на території Доробратівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області.

На виконання вказаного договору оренди відповідачем 2 передано відповідачу 1 вказаний водний обєкт на підставі акту прийому-передачі від 20.07.2012.

Отже, саме отримання спірного водного обєкту відповідачем 1 в оренду, а також рибогосподарська діяльність останнього стосовно риби, яку позивач вважає своєю власністю, з огляду на наявність актів зариблення водосховища «Роман Потік» з 2010-2011 роки, послужили підставою для звернення позивача до суду з позовом для захисту свого права шляхом стягнення з відповідача 1 заподіяних збитків у розмірі 50 000, 00 грн, які визначені як вартість мальків зариблених ним у спірному водному обєкті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вищий арбітражний суд України у своєму розясненні від 01.04.94 №02-5/215 Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди звертає увагу на те, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності.

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

За приписами ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування ст. 22 Цивільного кодексу України необхідним є встановлення факту порушення права позивача.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2014 у справі № 125407/12/9104 за позовом ПрАТ Закарпатський рибокомбінат до Державної екологічної інспекції у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення про заборону (призупинення) діяльності з ведення рибного господарства та рибогосподарської діяльності встановлено порушення позивачем вимог ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, ст.ст. 42, 43, 51, 68 Водного кодексу України у зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів на використання ним для рибогосподарських потреб меліоративної системи Чорний Мочар та водного об'єкта в урочищі Сальва на землях Виноградівської міської ради.

Також відповідачем (Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області) вказано на ведення рибного господарства, використання водних живих ресурсів та вирощування риби з порушенням ст.ст. 17, 25, 26 Закону України Про тваринний світ, Інструкції про порядок проведення робіт з відтворення водних живих ресурсів, затвердженої Наказом Мінагрополітики України № 215 від 08.06.04, Інструкції про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах, затвердженої Наказом Держкомітету рибного господарства України № 4 від 15.01.2008, при цьому є відсутньою будь-яка дозвільна чи інша документація щодо використання об'єктів тваринного світу, що видається в порядку, визначеному Кабінетом ОСОБА_3 України.

Таким чином, саме використання водних об'єктів без правовстановлюючих документів та спеціальне використання об'єктів тваринного світу без відповідних дозволів покладено в основу прийнятого рішення.

Приписами ст. 6 Водного кодексу України визначено, що води (водні об'єкти) є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Український народ здійснює право власності на води (водні об'єкти) через ОСОБА_4 України, ОСОБА_4 АРК, місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об'єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та ОСОБА_3 АРК.

Відповідно до ст. 46 Водного кодексу України водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне.

Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів (ч. 1 ст. 48 Водного кодексу України).

Приписами ст. 51 Водного кодексу України передбачено, що у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми.

У постанові Львівського апеляційного господарського суду від 17.09.2013 у справі № 907/477/13 за позовом ПрАТ "Закарпатський рибокомбінат"до Іршавської районної державної адміністрації та до Фермерського господарства "Мочар Ір" про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Іршавської райдержадміністрації Закарпатської області від 25.06.2012 № 346, визнання недійсним договору оренди колегія суддів дійшла висновку, що із системного аналізу положень Водного кодексу України господарський суд першої інстанції вірно визначився про відсутність деталізованого порядку набуття права вторинного водокористування та те, що таке право виникає на підставі договору між первинним та вторинним водокористувачем, а позивачем не було надано суду відповідних доказів. Також вірними є висновки місцевого господарського суду, з яким погодилась апеляційна інстанція, що дозвіл на спеціальне водокористування як документ дозвільного характеру не підпадає під ознаки, визначені ст. 11 ЦК України щодо підстав виникнення цивільних прав і обов'язків, а відтак не породжує правових наслідків у вигляді виникнення права водокористування, як права цивільного.

В силу ст. 35 ГПК України вказані обставини є преюдиційними та не підлягають повторному доказуванню та дослідженню.

Судова колегія зазначає, що позивачем заявлено до стягнення збитки в розмірі 50 000, 00 грн за зариблення мальком коропа водосховища «Роман Потік» в період з 28.06.2011 по 15.07.2011, в той час, як дозвіл на спеціальне водокористування видано позивачу лише 02.08.2011.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про тваринний світ", ст. 37 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" водні біоресурси, які перебувають у стані природної волі і знаходяться у внутрішніх водних об'єктах в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу.

Згідно з ст. 34 Закону України "Про тваринний світ" користувачі об'єктами тваринного світу в установленому законодавством порядку зобов'язані: додержуватися встановлених правил, норм, лімітів і строків використання об'єктів тваринного світу; використовувати тваринний світ у способи, що не допускають порушення цілісності природних угруповань і забезпечують збереження тварин, яких не дозволено використовувати.

Статтею 34 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" встановлено, що суб'єкти рибного господарства мають право власності на водні біоресурси, добуті у порядку, встановленому законом, а також на доходи від їх реалізації.

Згідно з абз. 3, 4 ст. 37 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" у власності суб'єктів господарювання та фізичних осіб, іноземців, осіб без громадянства, а також іноземних юридичних осіб можуть перебувати окремі види водних біоресурсів, які на законних підставах, з додержанням умов та правил добування вилучені з природного середовища або розведені у штучно створених умовах, що підтверджено документами, які засвідчують законність їх набуття.

Судова колегія зазначає, що Інструкція про порядок проведення робіт з відтворення водних живих ресурсів № 215 від 08.06.2004 визначає порядок проведення робіт з відтворення водних живих ресурсів у рибогосподарських водних об'єктах (крім водних об'єктів, розташованих у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду) суб'єктами усіх форм власності, що здійснюють рибогосподарську діяльність (у тому числі територіальними органами рибоохорони).

Розділ 2 вказаної інструкції передбачає порядок проведення робіт з відтворення водних живих ресурсів та перелік необхідних документів для проведення вказаних робіт, пов'язаних з подальшим уселенням їх у рибогосподарський водний об'єкт.

Поряд з цим, позивачем не дотримано вимог вказаної Інструкції. Посилання позивача на те, що він не займається відтворюванням водних живих ресурсів, а займається їх вирощуванням та реалізацією, відтак, вказана Інструкція не поширюється на нього є безпідставними, оскільки саме в штучно створених умовах позивач отримує малька риби, які використовує для подальшого вселення, тобто штучного відтворення водних біоресурсів у водоймах.

Слід зазначити, що в п. 2.2.1 статуту ПрАТ «Закарпатський рибокомбінат» предметом діяльності товариства є ведення рибного господарства, рибогосподарської меліорації, відтворення та раціональне використання водних живих ресурсів.

У п. 4.5. Інструкції вказано про необхідність застосування методів обліку, які залежать від типу підприємства і виду вирощених водних живих ресурсів.

Тобто, позивач повинен був дотримуватись правил, передбачених Інструкцією про порядок проведення робіт з відтворення водних живих ресурсів при зарибленні водосховища «Роман Потік».

Отже, місцевим господарським судом підставно не взято до уваги як належний доказ зариблення внутрішні акти позивача, складені без урахування вимог Інструкції.

Також, колегією суддів враховано, що позивачем не доведено сам розмір збитків. На підтвердження ціни малька коропа в 2011 році (час зариблення) позивачем долучено довідку № 346 від 29.12.2014, за підписом директора та бухгалтера товариства, в якій вказано, що вартість 1 кг малька коропа вагою від 1 гр. до 3-х гр. становить 285, 00 грн. Однак, внутрішня довідка товариства 2014 року не може слугувати належним та допустимим доказом в порядку та розумінні ст. 34 ГПК України вартості малька коропа в 2011 році.

Скаржник також зазначав, що такий не закупляє мальок, а вирощує сам. Однак, доказів, які б підтверджували затрати товариства на вирощення малька, позивачем також не подано.

Поряд з цим, колегія суддів не погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо відсутності в актах вказівки на зариблення водойми «Роман Потік», оскільки в паспорті риборозплідник «Горбок» вказано, що такий знаходиться в заплаві р. ОСОБА_2. Більше того, в рішенні Господарського суду Закарпатської області від 03.07.2013 по справі № 907/447/13 встановлено, що назву "Горбок" має риборозплідник, для якого водосховище "Роман Потік" є водопостачальним ставом. Таким чином, обєкт водокористування ТРК "Горбок" фактично є риборозплідником, який розміщений у спірному водосховищі "Роман Потік".

Щодо тверджень скаржника з посиланням на преюдиційність рішень у справах № 74036/12/9104, № 705/993/12 та 3-36/12, судова колегія вважає їх безпідставними, оскільки такі стосувались іншого водосховища «Форнош».

Посилання скаржника на ст. 27 ЗУ «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» також є безпідставними, оскільки доказів передачі спірного обєкту для потреб аквакультури матеріали справи не містять.

Інші доводи скаржника жодним чином не спростовують висновків місцевого господарського суду щодо відсутності всіх елементів складу цивільного правопорушення, отже і підстав для стягнення збитків.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому законом порядку, не подав належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтовували правомірність та підставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Закарпатської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 25, 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Замінити позивача - приватне акціонерне товариство "Закарпатський рибокомбінат" його правонаступником - товариством з додатковою відповідальністю "Закарпатський рибокомбінат".

2.Рішення Господарського суду Закарпатської області від 05.10.2015 у справі № 907/3/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

3. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 28.03.2016

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Хабіб М.І.