ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2016 р. Справа № 917/2395/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І. В.

за участю секретаря Марченко В.А.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №77 від 08.12.2015р.),

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність №01-49/455 від 22.03.2016р.), ОСОБА_3 (начальник відділу освіти),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №310 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 14.01.16р. у справі № 917/2395/15

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", м.Полтава,

до Відділу освіти Зіньківської районної державної адміністрації, м.Зіньків, Полтавська обл.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 Державної казначейської служби України у Зіньковському районі Полтавської області, м.Зіньків, Полтавська обл.,

про стягнення 482 403,54 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 14.01.2016р. (суддя Безрук Т.М.) позов задоволено частково. Зменшено належний до стягнення розмір пені до 50000,00 грн. Стягнуто з Відділу освіти Зіньківської районної державної адміністрації на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" 50000 грн. 00 коп. пені, 244648 грн. 33 коп. інфляційних, 9326 грн. 04 коп. річних, 6746 грн. 50 коп. витрат зі сплати судового збору. В іншій частині у позові відмовлено.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Скарга обґрунтована тим, що в судовому засіданні не досліджувалось і не давалась оцінка завданих позивачу збитків, несвоєчасністю розрахунків за спожитий відповідачем газ. Також, судом не було враховано той факт, що станом на 20.07.2015р. заборгованість відділу освіти перед ПАТ «Полтавагаз» за постачання природного газу була повністю погашена. Позивач лише 16.11.2015р. звернувся до суду про стягнення пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних (коли зобовязання по договору були здійснені в повному обсязі). Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливий непомірний тягар для споживача та джерело невиправданих додаткових прибутків кредитором.

12.03.2016р. до суду від третьої особи надійшло клопотання (вх. №2724), в якому ОСОБА_4 Державної казначейської служби України у Зіньковському районі Полтавської області просить розгляд справи здійснити без присутності її представника та за наявними у справі доказами.

14.03.2016р. до суду від відповідача надійшов розрахунок заборгованості за спожитий природний газ (вх. №2808).

18.03.2016р. до суду від позивача надійшли акти звірки розрахунків за договором №54 від 13.01.2015р. та №54/1 від 02.03.2015р. (вх.№3004).

23.03.2016р. до суду від відповідача надійшли додаткові документи (вх. №3227).

Представники відповідача у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача у судовому засіданні та у відзиві на апеляційну скаргу (вх. №2024 від 22.02.2016р.) проти апеляційної скарги заперечував та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні докази по справі, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила.

В листопаді 2015р. ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Відділу освіти Зінківської райдержадміністрації 482403,54 грн., у тому числі 202490,02 грн. - пені, 9326,04 грн. 3% річних, 270587,48 грн.- інфляційних, на підставі договорів на постачання природного газу за регульованим тарифом № 54 від 13.01.2015р. та № 54/1 від 02.03.2015р.

Позов обґрунтовано тим, що 13.01.2015р. між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", постачальником, та Відділом освіти Зіньківської районної державної адміністрації, споживачем, укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом №54, а 02.03.2015р. договір на постачання природного газу за регульованим тарифом №54/1, згідно з якими постачальник постачає природний газ споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, порядку та на умовах, передбачених договором.

На виконання умов договорів позивач поставив відповідачу впродовж січня- червня 2015р. природний газ на загальну суму 4224412,94 грн., що підтверджується двостороннє підписаними актами приймання-передачі природного газу № У від 31.01.2015р. на суму 836141,32 грн., № У від 28.02.2015р. на суму 1102646,32 грн., № У від 31.03.2015р. на суму 2147076,02 грн., № У від 30.04.2015р. на суму 117871,87 грн., № У від 31.05.2013р. на суму 8094,49 грн., № У від 30.06.2015р. на суму 12582,92 грн.

Відповідно до п. 4.6. договорів остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 5 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Як свідчать матеріали справи, відповідач свої зобовязання за договорами щодо оплати природного газу виконав, сплативши 4224412,94 грн., але порушив строки оплати, встановлені пунктом 4.6 договорів, за зобовязаннями січня, лютого, березня, квітня, травня, червня 2015р., що підтверджується банківськими виписками з поточного рахунку, платіжними дорученнями від 20.02.2015р., від 23.02.2015р., від 06.03.2015р., від 18.03.2015р., від 23.03.2015р., від 07.04.2015р., від 15.04.2015р., від 30.04.2015р., від 08.05.2015р., від 13.05.2015р., від 08.06.2015р., від 11.06.2015р., від 17.06.2015р., від 25.06.2015р., від 14.07.2015р., від 20.07.2015р., розрахунком заборгованості за спожитий природний газ станом на 31.08.2015р.

Відповідно до п.6.2.2. договорів у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За прострочення оплати природного газу, позивач нарахував відповідачу 202490,02 грн. пені за період 06.02.2015р. по 19.07.2015р.

Також, позивачем відповідно до ст.625 ЦК України нараховано 270587,48 грн. інфляційних збитків та 9326,04 грн. 3% річних.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. №17575 від 02.12.2015р.) проти позову заперечував, посилаючись на те, що вартість природного газу ним була оплачена у повному обсязі; навчальні заклади району фінансуються з державного бюджету шляхом надання освітньої субвенції місцевим бюджетам; на погашення заборгованості за природний газ не вистачило коштів субвенції; порушення строків оплати відбувалося не з вини Відділу освіти, а через невчасне надходження коштів з державного бюджету, позивачем безпідставно не включено до періоду погашення боргу платежів, сплачених у січні 2015р.

Також, 02.12.2015р. відповідачем надано клопотання (вх. №17574) про зменшення розміру штрафних санкцій на 85%, яке обґрунтовано тим, що відділ освіти є неприбутковою організацією, фінансується виключно з бюджету; прострочення платежів виникало не з вини Відділу, на оплату штрафних санкцій кошти відсутні.

14.01.2016р. господарським судом прийнято оскаржуване рішення.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, зазначені обставини справи з урахуванням приписів чинного законодавства дають правові підстави дійти висновку про те, що відповідач порушив вимоги укладених між сторонами договорів, а саме допустив прострочення виконання грошового зобовязання.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України, зокрема, щодо сплати неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до п.6.2.2 договорів встановлено, що в разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За прострочення оплати природного газу, позивач нарахував відповідачу 202490,02 грн. пені за період з 06.02.2015р. по 19.07.2015р.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до п.1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем не враховано, що за зобовязаннями березня та червня 2015 року кінцевий строк оплати припадає на вихідні, а отже прострочення платежу починається 07.04.2015р. та 08.07.2015р. відповідно, тому правомірною є вимога про стягнення 195792,26 грн. пені.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на те, що позивачем не вірно вказано фактично сплачену суму за січень 2015р., яка складає 497520,00 грн.

Відповідно до п.6.7. Правил користування природним газом для юридичних осіб, затвердженими постановою НКРЕ від 13.09.2012 №1181 у разі відсутності графіка погашення заборгованості газопостачальне (газорозподільне/ газотранспортне) підприємство має право грошові кошти, отримані від споживача (замовника) в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості з найдавнішим терміном її виникнення.

Аналогічні положення містяться в п. 4.8. договорів.

Ці положення договорів також відповідають Типовому договору на постачання природного газу за регульованим тарифом, затвердженим постановою НКРЕ від 22.09.2011 № 1580.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач листами від 30.01.2015р. № 185/01-04 (а.с.220 т.1) та від 06.02.2015р. № 220/01-04 (а.с.221 т.1) просив позивача зарахувати платежі від 29.01.2015р. та від 02.02.2015р. на загальну суму 1329493,08 в оплату боргу по іншому договору - № 54/1п від 10.11.2014р. Наявність заборгованості станом на 13.01.2015р у розмірі 1329493,08 грн. підтверджено двостороннє підписаним актом звірки № 7 за договором № 54/1п від 10.11.2014р.

За таких обставин, позивачем правомірно проведено зарахування сплачених відповідачем сум на погашення заборгованості з найдавнішою датою її виникнення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 02.12.2015р. до суду було надано клопотання про зменшення пені, яке обґрунтовано тим, що заборгованість з оплати природного газу виникла через недостатнє фінансування у першому кварталі 2015 року, борг було повністю погашено 20.07.2015р. До цього часу ніяких претензій щодо заборгованості та несвоєчасних платежів за спожитий природний газ до відділу освіти не надходило. Відділ освіти не є прибутковою організацією і тому не має інших надходжень, крім тих, що виділено бюджетом. А по КЕКВ 2800 (інші випадки) виділено лише 4240,00 грн. На оплату штрафних санкцій кошти відсутні.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Приписами частини 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до пункту 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. Якщо порушення зобовязання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого субєкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як свідчать матеріали справи, відповідач є юридичною особою, фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету України, основними завданнями відділу є здійснення управляння навчальними закладами, що знаходяться в межах відповідної території і належать до сфери управління державної адміністрації, та координація діяльності цих навчальних закладів, організація підготовки навчальних закладів до нового навчального року, зокрема до роботи в осінньо - зимовий період.

Основним джерелом Відділу освіти Зіньківської районної державної адміністрації, з яких проводиться оплата за постачання природного газу, є грошові кошти, які виділяються з державного бюджету, згідно затвердженого кошторису на оплату природного газу.

Згідно кошторису відділу освіти Зіньківської райдержадміністрації на 2015 рік було виділено асигнувань 55467832,66 грн., з них: заробітна плата - 41620685,00 грн., оплата за енергоносії 10387490,00 грн; товари, послуги 3455417,66 грн., інші поточні видатки - 4240,00 грн. (оплата штрафних санкцій).

Враховуючи, те що Відділ освіти Зіньківської районної державної адміністрації є державною установою, фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету України, враховуючи статус відповідача, який використовує придбаний газ виключно для забезпечення теплової енергії в закладах освіти (школах), а також незначний термін прострочення платежів, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність виключних обставин, які дають підстави для зменшення розміру пені до 50000,00 грн.

Щодо стягнення 9326,04 грн. 3% річних за період 06.02.2015р. - 19.07.2015р. та 270587,48 грн. інфляційних за січень травень 2015р., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Відповідно до п.3.1. Постанови Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Відповідно до п.3.2. зазначеної постанови індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 9326,04 грн. грн. є обґрунтованими та правомірно задоволені судом першої інстанції.

Щодо стягнення інфляційних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем безпідставно нараховано інфляційні за січень 2015р., оскільки умовами п.4.6. договорів остаточний розрахунок проводиться до 5 числа, наступного за місяцем поставки газу. Отже, за поставлений у січні 2015р. природний газ останнім днем оплати є 04.02.2015р. Тому відсутні підстави для нарахування інфляційних за січень місяць, оскільки в ньому ще не було порушення зобовязання за договорами № 54 від 13.01.2015р. та № 54/1 від 02.03.2015р. В звязку з чим місцевим господарським судом правомірно задоволено інфляційні нарахування у розмірі 244648,33 грн.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою і не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення по даній справі, тому рішення господарського суду Полтавської області від 14.01.16р. у справі № 917/2395/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п.1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Відділу освіти Зіньківської районної державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 14.01.16р. у справі № 917/2395/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 28.03.2016р.

Головуючий суддя Білоусова Я.О.

Суддя Пуль О.А.

Суддя Тарасова І. В.