ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2016 р. Справа №917/81/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Управління державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області, вул. Зигіна, 32а, м. Полтава, 36000

до Лубенської міської ради Полтавської області, вул. Ярослава Мудрого, 33, м. Лубни Полтавська область, 37500

про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації свідоцтва про право власності та визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Управління державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Лубенської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації свідоцтва про право власності та визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, посилаючись на те, що позивач використовує нежиле приміщення №1, що розташоване за адресою: майдан Володимирський, 6, м. Лубни Полтавська область, з 1995 року, підтримує його у належному стані, проводить капітальний та поточний ремонт, сплачує комунальні платежі.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.01.2016 р. порушено провадження у даній справі та призначено до розгляду на 16.02.2016 р.

16.02.2016 р. від позивача надійшли додаткові докази користування спірним приміщенням (вх. №1964 від 16.02.2016 р.).

16.02.2016 р. відповідач надав суду клопотання про витребування доказів, а саме документ, який підтверджує здачу в експлуатацію багатоповерхового будинку за адресою Володимирський майдан, 6 в м. Лубни в 1983 році; документ на підставі якого в 1995 році Інспекція в справах неповнолітніх Лубенського РВ передала на баланс Державній службі охорони при УМВС України в Полтавській області нежиле приміщення №1 по Володимирському майдану, 6 в м. Лубни; документ, який підтверджує перебування на балансі позивача нежилого приміщення №1 по Володимирському майдану, 6 в м. Лубни та з якого часу; документ, який підтверджує проведення позивачем по справі капітального ремонту в спірному приміщенні; копії договорів про надання комунальних послуг з теплопостачання, електропостачання, водопостачання по спірному приміщенню, які зазначені як додатки до позову, але не додані; рішення Лубенської міської ради, на яке посилається позивач в позові, відповідно до якого було прийнято рішення про прийняття у комунальну власність спірного приміщення.

Ухвалою суду про порушення провадження у справі було зобов'язано позивача надати суду всі необхідні документи, що підтверджують передачу спірного нежитлового приміщення та користування ним. Крім того, відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, згідно статті 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом .

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Враховуючи те, що позивач у письмових поясненнях(а.с.95) зазначив, що доказами користування спірним приміщенням з 1995 року є письмові пояснення працівників позивача, наявні у позивача договори користування комунальними послугами додані до матеріалів справи, а докази передачі нежитлового приміщення до Управління ДСО від Інспекції у відповідача відсутні, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про витребування доказів.

Також, 16.02.2016 р. відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує, вказуючи, що позивач не надав жодного документа, який би дав можливість стверджувати про законність знаходження місцевого структурного підрозділу в спірному приміщенні.

03.03.2016 р. від відповідача надійшли письмові пояснення стосовно суті спору (авх. №2788 від 03.03.2016 р.)

В судовому засіданні 16.03.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та його представник у судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на відсутність доказів, які б давали можливість стверджувати про законність знаходження місцевого структурного підрозділу в спірному приміщенні.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні судом встановлено не було. Відтак, суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право власності від 08.10.2014 року Лубенська міська рада Полтавської області являється власником нежитлового приміщення №1 загальною площею 93,0 кв.м. за адресою м. Лубни, Володимирський майдан, 6.

Однак, як стверджує позивач, починаючи з 1995 року у даному нежитловому приміщенні №1 знаходиться пульт централізованого спостереження Лубенського підрозділу Державної служби охорони, де проводить свою службову діяльність у сфері охорони громадського порядку та безпеки. Акти прийому-передачі даного майна були втрачені при зміні керівництва Лубенського підрозділу ДСО. Більше 10 років, а саме з 1995 року і до цього часу, позивач використовує дане приміщення, весь час підтримує його у належному стані, проводить капітальний та поточні ремонти, сплачує комунальні платежі. Дані обставини підтверджуються договорами про надання комунальних послуг з теплопостачання, електропостачання та водопостачання (копії договорів наявні в матеріалах справи). З 2012 року Виконавчий комітет Лубенської міської ради почав безпідставно вимагати у позивача надати йому документи, що посвідчують право користування даним приміщенням, а в 2014 році забажав його звільнення. Разом з досудовою претензією Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області надало відповідачу копію свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно від 08.10.2014р. та вимагали його звільнення.

Позивач наголошує, що як випливає з наданого свідоцтва Лубенська міська рада до жовтня 2014 року, не мала жодних правовстановлюючих документів на дане нежитлове приміщення, але маючи владні повноваження, невідомо з яких мотивів, незаконно вирішила на своїй сесії та прийняла відповідне рішення про привласнення даного приміщення, визначивши йому комунальну форму власності. Управління Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області продовжує користуватися вказаним нежитловим приміщенням, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується, доглядає за приміщенням та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонти, оскільки завжди провадить у ньому службову діяльність.

Управління Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області є централізованою системою підрозділів при Міністерстві внутрішніх справ України, створених для охорони на договірних засадах об'єктів та іншого майна державної, колективної та приватної власності. Служба охорони діє на засадах самофінансування за рахунок коштів, одержаних за договорами на охорону майна та громадян, є юридичною особою і регіональним суб'єктом господарювання державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області.

Таким чином на підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом та просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, скасувати державну реєстрацію свідоцтва про право власності та визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - нежиле приміщення №1, що розташоване за адресою: майдан Володимирський, 6, м. Лубни Полтавська область, загальною площею 93 кв.м.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Одним із способів набуття права власності глава 24 Цивільного кодексу України визначає набуття права власності на майно за набувальною давністю.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов.

Відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Отже, для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами статті 344 Цивільного кодексу України необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство).

Аналізуючи поняття "добросовісності володіння" як ознаки набувальної давності за статтею 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

При набувальній давності тягар доказування добросовісності лягає на зацікавлену сторону - на позивача. Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі:

- майно може бути об'єктом набувальної давності;

- добросовісність володіння;

- відкритість володіння;

- давність володіння та його безперервність;

- відсутність інших осіб, які претендують на це майно;

- відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Також, виходячи із аналізу статті 344 ЦК України, вбачається, що позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна.

Досліджуючи обставини справи в контексті доведення позивачем умов, визначених статтею 344 ЦК України та необхідних для визнання права власності за набувальною давністю, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Як зазначає позивач, в 1995 році Інспекція в справах неповнолітніх Лубенського РВ передала на баланс Державній службі охорони при УМВС України в Полтавській області спірне нежитлове приміщення №1, так як дані державні установи знаходилися в одній системі МВС України.

Матеріали справи свідчать про те, що власником нежитлового приміщення №1 загальною площею 93,0 кв.м. за адресою м. Лубни, Володимирський майдан, 6, являється Лубенська міська рада Полтавської області. Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів в порядку норм статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, які свідчать про законні підстави користування вказаним приміщенням відповідно до вимог чинного законодавства України.

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Управління державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації свідоцтва про право власності та визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, не є обґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

У відповідності до статті 49 ГПК України, судові витрати в частині сплати судового збору, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.