ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2016 р.Справа № 916/4951/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.,

суддів Головея В.М., Савицького Я.Ф.,

при секретарі судового засідання Будному О.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 23.03.2016 р.:

від Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ОСОБА_1, за довіреністю;

від Публічного акціонерного товариства "ОДЕСАГАЗ" ОСОБА_2, за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Одеської області від 15.02.2016 р.

по справі № 916/4951/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "ОДЕСАГАЗ"

про стягнення 115560,51 грн.

та за зустрічним позовом: Публічного акціонерного товариства "ОДЕСАГАЗ"

до відповідача: Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про припинення правовідносин за договором

У судовому засіданні 23.03.2016 р. згідно ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі також ПАТ НАК Нафтогаз України, позивач) звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "ОДЕСАГАЗ" (далі також ПАТ "ОДЕСАГАЗ", відповідач) про стягнення з останнього заборгованості у розмірі 115560,51 грн., з яких 68474,59 грн. - основний борг, 42948,55 грн. - пеня, 1009,61 грн. інфляційні втрати, 3127,76 грн. 3 % річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за укладеним між сторонами договором № 13-309-РО на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 р. щодо оплати поставленого газу.

У правове обґрунтування позову ПАТ НАК Нафтогаз України послалось на ст. ст. 525, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 22, 193, 231 ГК України.

25.01.2016 р. ПАТ "ОДЕСАГАЗ" звернулося до господарського суду Одеської області з зустрічною позовною заявою (вх. № 187/16) до ПАТ НАК Нафтогаз України, в якій просило суд визнати правовідносини сторін з купівлі-продажу газу для подальшої реалізації релігійним організаціям, які є кінцевими споживачами газу за договором 13-309-РО, припиненими з 27.08.2015 р.

Зустрічний позов мотивовано здійсненням ПАТ "ОДЕСАГАЗ" повного розрахунку з ПАТ НАК Нафтогаз України за поставлений газ, у звязку з чим позивач за зустрічним позовом вважає, що зобовязання між сторонами в частині виконання умов зазначеного договору є припиненими з 27.08.2015 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.01.2016 р. прийнято до розгляду зустрічний позов ПАТ "ОДЕСАГАЗ" по справі № 916/4951/15 та обєднано його для спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.02.2016 р. у справі № 916/4951/15 (суддя Дяченко Т.Г.) первісні позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ПАТ "ОДЕСАГАЗ" на користь ПАТ НАК Нафтогаз України пеню у розмірі 20505,49 грн., 3 % річних у сумі 3127,76 грн., інфляційні у сумі 1009,61 грн. У задоволенні решти вимог первісного позову та вимог зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду щодо часткового задоволення позовних вимог за первісним позовом стосовно стягнення пені мотивовано тим, що при перевірці нарахованої суми пені встановлено невідповідність розрахунку ПАТ НАК Нафтогаз України обставинам справи, у звязку з чим судом було проведено власний розрахунок пені, згідно якого розмір пені склав 41010,99 грн. При цьому, врахувавши положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 2 ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК України та обставини справи, господарський суд зменшив розмір пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, до 20505,49 грн. Заявлені до стягнення за первісним позовом 1009,61 грн. інфляційних втрат та 3127,76 грн. 3 % річних місцевий господарський суд визнав нарахованими у відповідності до обставин справи та вимог чинного законодавства, тому задовольнив відповідні позовні вимоги. Що стосується вимог за зустрічним позовом, суд дійшов висновку про відсутність правових підстави вважати припиненими правовідносини за договором купівлі-продажу природного газу №13-309-РО від 04.01.2013 р. відповідно до ст. 599 ЦК України, оскільки такі правовідносини є припиненими лише в частині сплати основної заборгованості.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ НАК Нафтогаз України звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати в частині зменшення пені на 20505,50 грн. та в цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з ПАТ "ОДЕСАГАЗ" на користь ПАТ НАК Нафтогаз України пеню у вказаній сумі, в іншій частині рішення залишити без змін. При цьому, скаржник послався на неповне зясування судом обставин справи та визнання встановленими недоведених обставин, що мають значення для справи, а також порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач за первісним позовом зазначив, що судом при прийнятті вказаного рішення не враховано особливі обставини щодо діяльності позивача.

У судовому засідання 23.03.2016 р. представник ПАТ НАК Нафтогаз України просив скасувати оскаржуване рішення в частині зменшення пені на 20505,50 грн. та прийняти нове рішення, задовольнивши первісний позов в цій частині, представник ПАТ "ОДЕСАГАЗ" просив оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в процесі перегляду справи апеляційним господарським судом, що 04 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та Публічним акціонерним товариством "ОДЕСАГАЗ" (Покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 13-309-РО, згідно умов п.п. 1.1, 1.2 якого (у редакції змін, внесених додатковою угодою № 9 від 22.12.2014 р.) Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору. Газ, що продається за договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), які є кінцевими споживачами газу.

Згідно п. 3.3 договору приймання передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.4 договору не пізніше 5-го числа, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, що підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць (п. 6.1 договору).

За умовами п. 11 договору (у редакції додаткової угоди № 16 від 19.06.2015 р.) договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 р., і діє у частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Пунктом 7.2 договору (у редакції, що викладена у додатковій угоді № 2 від 31.12.2013 р.) передбачено, що у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу, Покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, Покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити Продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як вбачається з актів приймання-передачі від 31.01.2013р., від 28.02.2013р., від 31.05.2013р., від 30.06.2013р., від 31.07.2013р., від 31.08.2013р., від 30.09.2013р., від 31.10.2013р., від 30.11.2013р., від 31.12.2013р. від 31.01.2014р., від 28.02.2014р., від 31.03.2014р., від 30.04.2014р., від 31.05.2014р., від 30.06.2014р., від 31.07.2014р., від 31.08.2014р., від 30.09.2014р., від 31.10.2014р., від 30.11.2014р., від 31.12.2014р., від 31.01.2015р., від 28.02.2015р., від 31.03.2015р., від 30.04.2015р., від 31.05.2015р., від 30.06.2015р. ПАТ НАК Нафтогаз України передано, а ПАТ "ОДЕСАГАЗ" прийнято газ вартістю 6960094,96 грн.

Однак, матеріали справи свідчать про те, що протягом дії вищевказаного договору вартість прийнятого газу сплачувалась Покупцем з порушенням строків, визначених п. 6.1 договору, відтак, станом на 31.07.2015 р. за ПАТ "ОДЕСАГАЗ" утворилась заборгованість за прийнятий у травні та червні 2015 року газ у розмірі 68474,59 грн.

У звязку з простроченнями сплати вартості отриманого газу Продавцем здійснено розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат, у відповідності до якого станом на 31.07.2015 р. розмір пені склав 42948,59 грн. (пеня нарахована за кожним фактом прострочення оплати прийнятого газу, починаючи з травня 2013 р., нарахування пені здійснювалось, починаючи з моменту виникнення прострочення, протягом строку не більше 6 місяців), 3 % річних у розмірі 3127,76 грн. та 1009,61 грн. інфляційних втрат.

У ході розгляду справи місцевим господарським судом основний борг у розмірі 68474,59 грн. погашено ПАТ "ОДЕСАГАЗ" 27.08.2015 р., що підтверджується платіжним дорученням №95931525 від 27.08.2015 р. на суму 68474,59 грн.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

За приписами ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

В силу п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Стаття 712 ЦК України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

За положеннями ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

В силу ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "ОДЕСАГАЗ" неналежно виконувало свої зобовязання за договором купівлі-продажу природного газу №13-309-РО від 04.01.2013 р. щодо своєчасної оплати отриманого газу у строки, визначені п. 6.1 даного договору, проте, враховуючи факт погашення Покупцем 27.08.2015 р. основного боргу у сумі 68474,59 грн. за платіжним дорученням №95931525 грн., тобто ще до подачі позову, підстави для задоволення первісних позовних вимог у цій частині були відсутні, тому господарський суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні первісних позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник зобов'язаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає відшкодуванню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вище згадувалось, згідно п. 7.2 договору, у редакції, що викладена у додатковій угоді № 2 від 31.12.2013 р., у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу, Покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, Покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити Продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

При перевірці місцевим господарським судом розрахунку Продавця в частині нарахування пені було встановлено, що він не у повній мірі відповідає встановленим судом обставинам справи, у звязку з чим судом було проведено власний розрахунок пені,

перевірений судом апеляційної інстанції, згідно якого сума пені за квітень, червень, серпень, вересень 2013 року, січень, березень, травень, червень 2014 року, лютий, травень та червень 2015 року становить 41010,99 грн. При цьому, нарахування пені за поставлений газ за липень 2013 р. та квітень 2015 р. судом не здійснювалось, оскільки перші дні прострочення (20.08.2013 р. та 20.05.2015 р.) одночасно були і днями платежів, що у відповідності до п. 1.9 постанови пленуму від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» виключає підстави для нарахування пені.

Також, дослідивши обставини справи, суд частково врахував доводи ПАТ "ОДЕСАГАЗ" про зменшення розміру належної до стягнення пені до 1 % від заявленого.

Так, положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 2 статті 233 ГК України визначено, що у випадку коли порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У свою чергу, згідно п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Виходячи з наведених вище положень чинного законодавства, суд врахував, що ПАТ "ОДЕСАГАЗ" вжито заходи для повного погашення основної заборгованості, залежність своєчасності виконання зобовязань відповідачем від своєчасності оплати наданих ним послуг споживачами, а також відсутність доказів наявності чи ймовірності збитків у позивача через несвоєчасне виконання відповідачем прийнятих на себе зобовязань, тому дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, щодо необхідності часткового задоволення клопотання відповідача від 27.01.2016 р. про зменшення заявленої до стягнення пені у два рази - до 20505,49 грн. та стягнення цієї суми пені з відповідача на користь позивача за первісним позовом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача (за первісним позовом) інфляційних втрат у сумі 1009,61 грн. та 3 % річних у сумі 3127,76 грн., місцевий господарський суд вірно задовольнив позовні вимоги ПАТ „НАК "Нафтогаз України" про стягнення з ПАТ "ОДЕСАГАЗ" вказаних сум інфляційних втрат та 3 % річних.

Таким чином, вимоги первісного позову ПАТ „НАК "Нафтогаз України" правомірно задоволено господарським судом першої інстанції частково: стягнуто з ПАТ "ОДЕСАГАЗ" 20505,49 грн. пені, 1009,61 грн. інфляційних втрат та 3127,76 грн. 3% річних.

Стосовно вимог зустрічного позову ПАТ "ОДЕСАГАЗ" про визнання правовідносин сторін з купівлі-продажу газу для подальшої реалізації релігійним організаціям, які є кінцевими споживачами газу за договором 13-309-РО, припиненими з 27.08.2015 р. суд виходив з наступного.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вище вказувалось, Покупцем неналежним чином виконано прийняті на себе зобовязання за договором купівлі-продажу природного газу № 13-309-РО від 04.01.2013 р. в частині своєчасної оплати отриманого газу у строки, визначені п. 6.1 договору, а за неналежне виконання договірних зобовязань положеннями цього договору та чинного законодавства передбачено стягнення з особи, яка допустила правопорушення, пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Відтак, у даному випадку відсутні підстави вважати припиненими правовідносини за договором купівлі-продажу природного газу №13-309-РО від 04.01.2013 р. відповідно до ст. 599 ЦК України, оскільки такі правовідносини є припиненими лише в частині сплати основної заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд Одеської області обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи ПАТ „НАК "Нафтогаз України" щодо необґрунтованого зменшення розміру пені не спростовують вищевикладеного висновку місцевого господарського суду про наявність підстав для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 2 ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК України в даному випадку.

З огляду на викладене, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101 103, 105 ГПК України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 15.02.2016 р. по справі № 916/4951/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 28.03.2016 р.

Головуючий суддя: Т.Я. Гладишева

Суддя: В.М. Головей

Суддя: Я.Ф. Савицький