РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016Справа №910/97/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгівельно-інвестиційна компанія"
простягнення 76202,12 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачане з'явився
від відповідачаПавлунько В.М. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгівельно-інвестиційна компанія" заборгованості за договором про фінансовий лізинг №00003829 від 30.11.2011 у розмірі 10543,25 грн., інфляційних втрат у розмірі 1845,07 грн., 3% річних у розмірі 204,51 грн., пені у розмірі 528,61 грн., заборгованості по сплаті реєстраційного платежу у розмірі 1324,98 грн., витрат позивача згідно з п.п.2, 6.1. загальних умов договору лізингу (в тому числі за послуги з адміністрування та обслуговування) у розмірі 9516,62 грн., суму витрат згідно з п.12.9 загальних умов договору лізингу (упущена вигода) у розмірі 44317,61 грн. та процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 1921,47 грн., 6000,00 грн. витрат на оплату юридичних послуг.

Позовні вимоги мотивовано неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині своєчасного внесення лізингових платежів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/97/16 та розгляд справи призначено на 04.02.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 04.02.2016, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, неподанням відповідачем витребуваних судом документів, розгляд справи відкладено на 18.02.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2016 розгляд справи відкладено на 18.02.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2016, за клопотанням представників сторін судом продовжено строк розгляду спору у справі № 910/97/16 на 15 днів.

В судовому засіданні 18.02.2016 оголошено перерву до 14.03.2016.

В судове засідання 14.03.2016 представник позивача не з'явився, причин неявки суд не повідомив, про проведення судового засідання позивач був належним чином повідомлений.

В попередніх судових засіданнях представник позивача позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.03.2016 надав суду відзив на позов, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що відповідачем 23.02.2015 було оплачено рахунок позивача від 18.02.2015 на загальну суму 106543,25 грн., згідно акту звірки взаєморозрахунків станом на 02.03.2015 у відповідача перед позивачем була наявна переплата в розмірі 13844,38 грн., а листом за вих. №24 від 03.03.2015 (вх.№3 від 03.03.2015) відповідач просив позивача зарахувати суму переплати у вищевказаному розмірі по договору про фінансовий лізинг №00003829 від 30.11.2011 в рахунок погашення вартості об'єкту лізингу по курсу на дату виставлення рахунку, тобто станом на 18.02.2015. 20.03.2015 за вх.№3 відповідач звернувся до позивача з листом за вих.№40 від 19.03.2015 з вимогою пояснити направлення 18.03.2015 на адресу відповідача рахунку від 03.03.2015 на суму 13844,38 грн. із зазначенням послуги, як інші витрати згідно п.8.2.3 договору лізингу.

Отже, відповідач стверджує про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по лізинговим платежам так як і пені, 3%, інфляційних втрат, процентів за користування чужими коштами, упущеної вигоди тощо є надуманими та безпідставними.

В судовому засіданні 14.03.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.11.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (лізингодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська торгівельно-інвестиційна компанія" (лізингоодержувач, відповідач) було укладено договір про фінансовий лізинг № 00003829 (договір, контракт), відповідно до умов якого об'єктом лізингу виступав транспортний засіб типу VW CaddyGP Kombi 2.0 І TDI, рік виробництва 2011, шасі №WV2ZZZ2KZCX051460, двигун №CLC033649, лізингоодержувач придбаває об'єкт лізингу після завершення погодженого строку лізингу за купівельною ціною, визначеною лізингодавцем, поручитель ОСОБА_2, вартість об'єкту лізингу склала еквівалент 24500,00 доларів США, авансовий платіж еквівалент 4900,00 доларів США, обсяг фінансування еквівалент 19600,00 доларів США, залишкова вартість еквівалент 0,00 доларів США, кількість лізингових платежів: 60, строк лізингу (місяців): 60, лізинговий платіж еквівалент 581,58 доларів США, адміністративний платіж еквівалент 367,50 доларів США, процентна ставка змінна відповідно до п.6.4.2 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Додатком до договору про фінансовий лізинг №00003829 від 30.11.2011 (додаток) визначено Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу.

Відповідно до п.3.1 додатку предметом лізингу за цим контрактом є транспортний засіб, зазначений у контракті, об'єкт лізингу був обраний відповідно до специфікації лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає вимогам лізингоодержувача. Лізингоодержувач на власний розсуд здійснив вибір дилера - продавця, у якого Порше Лізинг Україна придбало об'єкт лізингу.

Порше Лізинг Україна придбаває об'єкт лізингу (отримує право власності на об'єкт лізингу) та передає лізингоодержувачу об'єкт лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосовного українського законодавства та цього контракту (п.3.2 додатку).

Лізингоодержувач користується об'єктом лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями чинного українського законодавства та забезпечує експлуатацію об'єкта лізингу у відповідності до цього контракту (п.3.3 додатку).

Після завершення строку лізингу за контрактом лізингоодержувач придбаває об'єкт лізингу у Порше Лізинг Україна за купівельною ціною, що буде визначена Порше Лізинг Україна з урахуванням виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають здійсненню за цим контрактом. За умови повної сплати лізингоодержувачем лізингових платежів та інших платежів, що підлягають виплаті за цим контрактом, Порше Лізинг Україна приймає рішення про визначення купівельної ціни у розмірі вартості об'єкта лізингу, як це визначено у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), а сплачені лізингоодержувачем авансовий платіж та платежі, що відшкодовують частину вартості об'єкта лізингу, будуть зараховані у сплату купівельної ціни. У разі неповної сплати лізингоодержувачем будь-яких платежів за контрактом, розмір купівельної ціни буде відповідним чином збільшений (п.3.4 додатку).

Згідно з п.6.1 додатку для експлуатації об'єкта лізингу лізингоодержувач щомісяця виплачуватиме на користь Порше Лізинг Україна платежі у відповідності до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), що являє собою невід'ємну частину цього контакту, та інших положень контракту, кожний лізинговий платіж включає: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування; часину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості об'єкта лізингу); комісії; покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим контрактом та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з контрактом. Нижчезазначені витрати не включаються до лізингових платежів: будь - які податки, що можуть застосовуватися до контракту після його виконання або в будь - який час у майбутньому; інші витрати та платіжні зобов'язання. Такі витрати підлягають сплаті лізингоодержувачем на користь Порше Лізинг Україна. У разі, якщо Порше Лізинг Україна понесло такі витрати, лізингоодержувач зобов'язується компенсувати суму таких витрат у повному обсязі протягом 3-х робочих днів з моменту відправлення Порше Лізинг Україна відповідної вимоги лізингоодержувачу.

За змістом п. 6.3 додатку сторони погодили, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим контрактом на користь Порше Лізинг Україна, відображають справедливу вартість об'єкта лізингу та забезпечують отримання Порше Лізинг Україна очікуваної станом на дату виконання контракту суми на основі діючого курсу обміну Євро/долара США (як обумовлено сторонами в контракті), встановленого Національним банком України або українським комерційним банком (ПАТ "КІБ Креді Агріколь" або іншим банком), або на основі обмінних курсів, за якими на встановлену дату укладалися угоди з клієнтами банку (ПАТ "КІБ Креді Агріколь" або іншого банку) з купівлі та продажу Євро/доларів США до української гривні (надалі - "обмінний курс"), як буде обрано за рішенням Порше Лізинг Україна, станом на дату, коли кожен платіж підлягає виплаті. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим контрактом, розраховуються в євро/доларах США (як обумовлено сторонами в Контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом вказаного вище банку, чинним на дату виставлення рахунку.

Лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений Порше Лізинг України у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування) (п.6.5 додатку).

Пунктом 8.2 додатку передбачено, що у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються наступні санкції: пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу (п.п.8.2.1); штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Порше Лізинг Україна (п.п. 8.3.1 цього контракту): еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за 3 вимогу (п.п.8.2.2); компенсація будь - яких витрат, понесених Порше Лізинг Україна та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених лізингоодержувачем у відповідності до контракту (п.п.8.2.3). Вищезазначені штрафні санкції підлягають виплаті лізингоодержувачем упродовж 10 робочих днів після надіслання відповідної вимоги Порше Лізинг Україна, незважаючи на можливе розірвання контракту Порше Лізинг Україна.

В п.8.3 додатку вказано, що у випадку, якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш, ніж на 10 (десять) робочих днів, Порше Лізинг Україна має право: надіслати лізингоодержувачу першу вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо лізингоодержувач не здійснить оплату протягом 7 (семи) робочих днів з моменту відправлення першої вимоги щодо сплати, Порше Лізинг Україна надсилає в такий же спосіб другу вимогу щодо сплати, яка подовжує строк здійснення оплати ще на 8 (вісім) робочих днів. У випадку якщо лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, Порше Лізинг Україна має право направити лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від контракту в односторонньому порядку, за пунктом 12.6.1 контракту. Сторони погоджуються, що невиконання зобов'язань після надіслання другої вимоги щодо сплати означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим контрактом (п.8.3.1), якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів (у відповідності до Закону України "Про фінансовий лізинг"), Порше Лізинг Україна має право розірвати контракт/відмовитися від контракту і витребувати об'єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса (п.8.3.2).

Строк лізингу за цим контрактом визначається у договорі про фінансовий лізинг та графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування). Строк лізингу починається з дати підписання акта приймання - передачі лізингоодержувачем об'єкта лізингу (п.п.12.1, 12.2 додатку).

В п. 12.9 додатку визначено, що у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту відповідно до пункту 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати об'єкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2., а також якщо Порше Лізинг Україна вимагає повернення об'єкта лізингу відповідно до інших положень контракту, лізингоодержувач зобов'язаний повернути об'єкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна, якщо інша адреса не вказана Порше Лізинг Україна, впродовж 10 (десяти) робочих днів від дати одержання відповідного запиту. В цей же строк лізингоодержувач сплачує Порше Лізинг Україна будь-яку різницю між вартістю об'єкту лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано Порше Лізинг Україна в результаті продажу об'єкту лізингу або, якщо об'єкт лізингу залишився у власності Порше Лізинг Україна, ринковою вартістю об'єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), а також іншими платежами що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Порше Лізинг Україна та має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов'язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання контракту.

У будь-якому випадку дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту, Порше Лізинг Україна прямо зберігає за собою право вимагати додаткових компенсацій, особливо щодо таких фактичних витрат, як страхові франшизи, витрати на збут (передпродажна підготовка, оцінка об'єкта лізингу, доставка об'єкта лізингу з метою подальшого продажу, передачі у користування, тощо), штрафи, витрати на правову допомогу (п.12.10 додатку).

У випадках, передбачених пунктами 12.6 та 12.12, контракт вважається розірваним на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони (п.12.13 додатку).

Незалежно від завершення виконання цього контракту або проведення операцій, запланованих в рамках цього контракту, усі витрати та збитки (включаючи ті з них, що пов'язані з виплатою гонорарів за юридичні та фінансові консалтингові послуги), завдані у зв'язку з укладенням або виконанням цього контракту, а також операціями, запланованими в рамках виконання цього контракту, відшкодовуються стороною, яка завдала такі збитки (п.16.1 додатку).

Проте, як виняток, усі збори, податки, гонорари, грошові штрафи та інші витрати, що пов'язані з контрактом і можуть виникати протягом строку дії контракту, виплачуються або відшкодовуються виключно лізингоодержувачем (п.16.2 додатку).

Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) сторони узгодили порядок і строк сплати лізингових платежів та їх розмір.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" передало, а відповідач прийняв предмет лізингу - транспортний засіб VW CaddyGP Kombi 2.0 І TDI, вартістю 196490,00 грн., що підтверджується актом прийому - передачі від 27.12.2011.

Як стверджує позивач у позовній заяві, ним на адресу відповідача з метою сплати простроченої заборгованості, захисту своїх прав та запобіганню нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов'язання були направлені відповідні вимоги (нагадування про несплату), а саме: від 16.10.2014, від 04.11.2014, від 17.11.2014, від 03.12.2014, від 19.12.2014, від 08.01.2015, від 19.01.2015, від 04.02.2015, від 17.02.2015.

17.02.2015 позивачем на адресу відповідача надіслана вимога №00003829 про сплату заборгованості за договором у розмірі 92295,81 грн., повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору.

Відповідно до виписки банку з рахунку відповідача від 23.02.2015, останнім сплачено на користь позивача 106140,19 грн. по рахунку від 18.02.2015.

Згідно акту звірки взаєморозрахунків станом на 02.03.2015 у відповідача перед позивачем була наявна переплата в розмірі 13844,38 грн., яку відповідач листом за вих. №24 від 03.03.2015 (вх.№3 від 03.03.2015) просив позивача зарахувати в рахунок погашення вартості об'єкту лізингу по договору про фінансовий лізинг №00003829 від 30.11.2011 по курсу на дату виставлення рахунку, тобто станом на 18.02.2015.

17.03.2015 відповідач передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" прийняло предмет лізингу - транспортний засіб VW CaddyGP Kombi 2.0 І TDI, 2011 року випуску, що підтверджується актом прийому - передачі від 17.03.2015.

27.07.2015 позивачем на адресу відповідача виставлено рахунок - фактуру з вимогою про оплату частини вартості об'єкту лізингу на суму 10543,25 грн. та компенсацію втрат згідно п.12.9 договору на суму 44317,61 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконав умови договору щодо оплаті лізингових платежів, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 10543,25 грн., інфляційні втрати у розмірі 1845,07 грн., 3% річних у розмірі 204,51 грн., пеню у розмірі 528,61 грн., заборгованість по сплаті реєстраційного платежу у розмірі 1324,98 грн., витрати позивача згідно з п.п.2, 6.1. загальних умов договору лізингу (в тому числі за послуги з адміністрування та обслуговування) у розмірі 9516,62 грн., суму витрат згідно з п.12.9 загальних умов договору лізингу (упущена вигода) у розмірі 44317,61 грн. та проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 1921,47 грн., 6000,00 грн. витрат на оплату юридичних послуг.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частина 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачає, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного між сторонами договору позивач передав, а відповідач прийняв предмет лізингу відповідно до акту прийому - передачі від 27.12.2011, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором, а пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Як встановлено судом, 17.02.2015 позивачем на адресу відповідача була надіслана вимога №00003829 про сплату заборгованості за договором у розмірі 92295,81 грн., повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору, а відповідно до виписки банку по рахунку відповідача від 23.02.2015, останнім було сплачено на користь позивача 106140,19 грн. по рахунку позивача від 18.02.2015.

02.03.2015 сторонами було підписано акт звірки взаєморозрахунків відповідно до якого у відповідача перед позивачем була наявна переплата в розмірі 13844,38 грн., яку відповідач листом за вих. №24 від 03.03.2015 (вх.№3 від 03.03.2015) просив позивача зарахувати в рахунок погашення вартості об'єкту лізингу по договору про фінансовий лізинг №00003829 від 30.11.2011 по курсу на дату виставлення рахунку, тобто станом на 18.02.2015.

17.03.2015 відповідач передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" прийняло предмет лізингу по акту прийому - передачі. При цьому, вказаним актом зафіксовано відсутність заборгованості відповідача перед позивачем по лізинговим платежам до дати припинення договору.

Таким чином, станом на дату передачі відповідачем предмету лізингу позивачу підстав вважати відповідача таким, що прострочив виконання зобов'язань щодо сплати лізингових платежів, немає.

Однак, як свідчать матеріали справи, наявну у відповідача переплату позивач у погашення чергового лізингового платежу відповідача не зарахував, а спрямував, з посиланням на п.8.2.3 договору, на покриття інших витрат.

Зарахування позивачем переплати відповідача по лізинговим платежам у розмірі 13844,38 грн., як інших витрат по договору замість зарахування в рахунок погашення вартості об'єкту лізингу по договору про фінансовий лізинг №00003829 від 30.11.2011, як про це просив відповідач, як і виставлення позивачем 27.07.2015 на адресу відповідача рахунку - фактури №00263561 від 06.03.2015 з вимогою про оплату частини вартості об'єкту лізингу на суму 10543,25 грн. суд вважає необґрунтованим. По-перше, склад цих витрат позивач не визначив. По-друге, за змістом п.8.2.3 договору можливість компенсації таких додаткових витрат за рахунок лізингоодержувача безпосередньо пов'язана з наявністю у лізингоодержувача несплачених сум відповідно до положень договору, в той час як обставини справи свідчать про відсутність у відповідача боргу на дату припинення договору.

Тому вимога позивача про стягнення з відповідача 10543,25 грн. заборгованості по лізинговим платежам є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 1845,07 грн., 3% річних у розмірі 204,51 грн. та пені у розмірі 528,61 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи той факт, що судом встановлено відсутність порушення зобов'язання зі сплати лізингових платежів відповідачем, позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені задоволенню не підлягають, так як позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 1921,47 грн.

Щодо стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами, суд вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до 6.2 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами.

Договором, який був укладений між сторонами, розмір процентів не погоджений.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору фінансового лізингу, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, які в свою чергу регулюються главою 54 Цивільного кодексу України - купівля-продаж та главою 58 Цивільного кодексу України - найм, оренда.

Посилання позивача у позовній заяві на ст. 1048 Цивільного кодексу України, якою передбачено нарахування процентів по договору про надання позики, суд визнає необґрунтованим, оскільки договори лізингу та позики є різними за своєю правовою природою видами зобов'язань, що в свою чергу виключає можливість застосування до договору лізингу за аналогією права будь-яких норм законодавства, які регулюють відносини позики.

Таким чином, позовна вимога позивача про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 1921,47 грн. задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті реєстраційного платежу у розмірі 1324,98 грн. та витрат позивача згідно з п.п. 2, 6.1. загальних умов договору лізингу (в тому числі за послуги з адміністрування та обслуговування) у розмірі 9516,62 грн., то суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями п.2 додатку, реєстраційний платіж - витрати, понесені Порше Лізинг Україна у зв'язку із державною реєстрацією, перереєстрацією об'єкта лізингу відповідними підрозділами Державтоінспекції або іншим повноважним органом відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до платіжного доручення №2197 від 12.01.2012 відповідачем було сплачено позивачу реєстраційний платіж на суму 300,00 грн.

При цьому, суд зазначає, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факту надання відповідачу будь - яких послуг з адміністрування та обслуговування на суму 9516,62 грн., так як і не доведено понесення Порше Лізинг Україна будь-яких витрат у зв'язку із державною реєстрацією, перереєстрацією об'єкта лізингу відповідними підрозділами Державтоінспекції або іншим повноважним органом відповідно до вимог чинного законодавства, тобто реєстраційних платежів на суму 1324,98 грн., у зв'язку з чим вказані вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з відповідача суми витрат згідно з п.12.9 загальних умов договору лізингу (упущена вигода) у розмірі 44317,61 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б уразі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Суд зазначає, що позивачем не доведено складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, оскільки позивачем не доведено об'єктивну та суб'єктивну сторони спричинених відповідачем збитків, причинно-наслідковий зв'язок між діями та понесеними позивачем збитками саме у заявленому позивачем розмірі.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками є обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку. В даному випадку позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявності такого зв'язку між діями відповідача та понесеними збитками позивача.

Крім цього, при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Позивач, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу, при цьому, протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки. Проте, в даному випадку позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України реальності понесення збитків у вигляді упущеної вигоди саме у розмірі 44317,61 грн. так як і не доведено наявності протиправної поведінки відповідача.

Таким чином, Господарський суд міста Києва вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" про стягнення 44317,61 грн. упущеної вигоди задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено суду складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Крім цього, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 6000,00 грн. витрат на оплату юридичних послуг, які, як вказує позивач, понесені ним у зв'язку з необхідністю забезпечення інтересів позивача у судовому спорі з відповідачем. Однак відповідних належних та допустимих доказів понесення цих витрат позивачем суду не надано.

Крім цього, суд зазначає про те, що відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум. За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. (п.6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" про стягнення з відповідача 6000,00 грн. витрат на оплату юридичних послуг.

У зв'язку з відмовою в позові судові витрати згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.03.2016

Суддя Ю.М.Смирнова