ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2016 р. Справа № 925/160/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мир Масел», Харківська область, Харківський район, с. Комунар, вул. Озерна, 5, (поштова адреса: м. Харків, а/с 11522)

до товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦТРАК», м. Черкаси, вул. 30 років Перемоги, 70

про стягнення 12 467,10 грн. заборгованості та санкцій,

за участю представників сторін:

від позивача: участі не брав;

від відповідача: участі не брав.

Позивач звернувся в господарський суд Черкаської області з вимогою про стягнення 12467,10 грн. заборгованості та санкцій за поставлену в 2014р. оливу автомобільну моторну. До початку судового розгляду позивачем подано клопотання до суду про розгляд справи без представника позивача. Подано витяг з ЄДР на відповідача.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, свого представника в засідання суду не направив, вимоги позивача не заперечив, відзиву на позов до суду не надав. Ухвала суду про порушення провадження у справі повернулась до суду з відміткою пошти «Вибули! за зазначеною адресою не проживає».

Неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та незявлення представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними доказами відповідно до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України. Адреса відповідача відповідає адресі, вказаній в реєстраційних документах. Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені та перевірені доказами такі взаємовідносини сторін та обставини.

15.07.2013р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Мир Масел» (Постачальником Позивач по справі), в особі директора ОСОБА_1, який діє на підставі Статуту, та товариством з обмеженою відповідальністю «Спецтрак» (Покупцем Відповідач по справі), в особі директора ОСОБА_2, який діє на підставі Статуту, було укладено договір поставки №567/2013 (далі Договір, а.с. 18-20), за умовами якого Постачальник зобовязується поставити Покупцю товар (оливу автомобільну моторну), в асортименті та за ціною згідно зі специфікаціями, які є невід'ємними частинами Договору, а Покупець зобов'язується на умовах та в порядку, визначених цим Договором, прийняти та оплатити їх.

Відповідно до п. 3.2. Договору повна оплата переданого за видатковою накладною партії товару здійснюється Покупцем не пізніше 14 календарних днів з моменту отримання партії товару. Оплата товару здійснюється окремо згідно кожної накладної на кожну окрему партію товару, оформлену відповідно з договором. Покупець зобовязаний вказувати номер накладної і договір, за яким здійснює оплату.

На виконання умов Договору Позивач відпустив товар Відповідачу згідно видаткової накладної №Я00005276 від 20.08.2014р. на загальну суму 21395,71 грн. (а.с. 22), в тому числі ПДВ. Відповідачу вручено і рахунок на оплату №СЧ004045 від 19.08.2014р. (а.с. 21).

Товар був отриманий Відповідачем, що підтверджується підписами відповідача з прикладенням печатки на видатковій накладній. Остаточний строк розрахунку за товар є 03.09.2014р. Видано податкову накладну на господарську операцію (а.с. 23).

За отриманий товар Відповідач не розрахувався. 26.08.2014р. проведена часткова оплата на 10000 грн.

11.09.2014р. відповідачем частково повернуто товар на суму 4310 грн. (а.с. 25). Позивач враховує це повернення і зменшує суму боргу.

Станом на 11.09.2014р. заборгованість Відповідача становить 7085,71 грн. Претензій стосовно кількості, якості та вартості товару Відповідачем не заявлено.

31.10.2014р. відповідач оплатив ще 3000 грн. Борг становить 4551,81 грн.

На суму заборгованості позивачем нараховано пеню, штраф, інфляційні та 24% річних з простроченої суми за весь період прострочення.

Невиконання Відповідачем взятих на себе зобовязань стало підставою звернення Позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення боргу.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є субєктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини оплатної поставки товару на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

За правовою природою договір поставки від 15.07.2013р. №567/2013 (а.с. 18-20) відповідає вимогам статті 712 ЦК України, якою передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір поставки від 15.07.2013р. №567/2013 не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України).

Згідно п. 3.2. Договору Покупець зобовязується оплати партію товару на підставі видаткової накладної на умовах відстрочки платежу протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару.

Позивач 20.08.2014р. здійснив поставку, а Відповідач прийняв товар оливу автомобільну моторну на загальну суму 21395,71 грн., що підтверджується видатковою накладною та не оспорюється сторонами. Претензій щодо кількості, якості та асортименту отриманого товару не заявлено.

Факт наявності заборгованості підтверджується копією договору, копіями видаткової накладної, податкової накладної, накладної на повернення товару та претензією про сплату заборгованості. Суд враховує, що на момент прийняття рішення жодних первинних та належних доказів належного та повного розрахунку за отриманий товар, в розумінні вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, відповідач суду не подав.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем було узгоджено строк сплати за отриманий товар, який визначений п. 3.2. Договору.

Суд враховує відсутність претензій відповідача стосовно неналежної поставки товару, недопоставки товару чи іншого невиконання умов спірного договору.

Суд також враховує, що Відповідач свої зобовязання в частині належної та повної оплати за вже отриманий товар належним чином не виконав.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, тому суд вважає обґрунтованим та доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача суми заборгованості за поставлений товар у розмірі 4551,81 грн. з урахуванням часткового розрахунку та повернення товару. Позов в цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у відповідності з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до приписів ст.ст. 546, 549 ЦК України позивачем та відповідачем укладено письмовий договір про забезпечення виконання зобовязання у виді пені та штрафу п. 5.7 договору.

На підставі вказаних вимог Позивачем нараховано Відповідачу 2457,98 грн. інфляційних за період 01 жовтня 2014р. - 31 грудня 2015р. включно, 1288,24 грн. - 24% річних за період прострочення з 04 вересня 2014р. по 03 лютого 2016р., 2751,93 грн. пені за період з 04.09.2014р. по 03.02.2016р. та 1417,14 грн. 20% штрафу, які просить стягнути з відповідача. Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу Ліга-Закон.

Виконаний позивачем розрахунок вимоги не перевищує суми можливого стягнення розміру інфляційних збитків та 24% річних з простроченої суми за спірний період.

2457,98 грн. інфляційних, 1288,24 грн. - 24% річних, 2751,93 грн. пені та 1417,14 грн. 20% штрафу - підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про оплату боргу - має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання заперечень суду по суті спору чи доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів обєктивної неможливості заперечення вимог чи погашення боргу.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Витрати, які поніс Позивач, сплативши згідно договору від 16.02.2015р. про надання адвокатських послуг №16/02-15 - є адвокатськими витратами на суму 1100,00 грн., та підлягають до стягнення з Відповідача як судові витрати на користь позивача.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача повністю та стягнути на користь Позивача 1378,00 грн. судового збору та 1100 грн. витрат на послуги адвоката.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтрак», м. Черкаси, вул. 30 років Перемоги, 70, , номер рахунку в банку невідомий

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мир Масел», Харківська область, Харківський район, с. Комунар, вул. Озерна, 5, , номер рахунку в банку невідомий

4551,81 грн. заборгованості, 2457,98 грн. інфляційних, 1288,24 грн. - 24% річних, 2751,93 грн. пені та 1417,14 грн. 20% штрафу, та 1378,00 грн. судового збору і 1100,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 29.03.2016р.

Суддя Г.М. Скиба