ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" березня 2016 р.Справа № 916/176/16

За позовом: Приватного підприємства «ШИП МАРІН»;

До відповідача: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ»

про стягнення

Суддя Оборотова О.Ю.

Представники:

Від позивача: - не зявився;

Від відповідача: ОСОБА_2 від 01.02.2016р.

СУТЬ СПОРУ: 25.01.2016р. Приватне підприємство «ШИП МАРІН» звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» про стягнення заборгованості та пені у розмірі 261533,96 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.01.2016р. порушено провадження у справі №916/176/16.

15.02.2016р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

01.03.2016р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні 25.03.2016р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

15.03.2013 року між Приватним підприємством «ШИП МАРІН» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» укладено договір підряду на виконання ремонтних робіт за №1503.

Предмет визначений в 1 розділі договору підряду №1503 від 15.03.2013р. та передбачає комплекс ремонтних робіт, зазначених в Додатку №1 до цього Договору.

Відповідно до Додатку №1 до Договору №1503 від 15.03.2013р. підряду на виконання ремонтних робіт сторони домовились про вартість надання послуг за Договором згідно з нижченаведеним переліком:

1.Ремонт та обслуговування вентильованого фасаду з композитного матеріалу;

2. Ремонт та обслуговування рекламоносіїв;

3. Ремонт та обслуговування зовнішнього освітлення;

4.ремонт та обслуговування віконних та фасадних систем.

Позивач зазначає, що на виконання укладеного договору, Приватне підприємство «ШИП МАРІН» за заявками ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» проводив ремонтно-монтажні роботи на АЗС за власні кошти, а відповідач на підставі виставлених рахунків позивача проводив оплату наданих послуг.

Строк та порядок виконання робіт визначений в 3 розділі договору підряду №1503 від 15.03.2013р. відповідно до якого загальний строк виконання Робіт визначається сторонами за домовленістю, та зазначається у додатках до цього Договору; встановлений Договором строк виконання Робіт продовжується на час змушеного простою, якщо виконання Робіт стає неможливим унаслідок дій або упущень Замовника (недопоставки матеріалів) або обставин непереборної сили (форс мажор). (п.п. 3.1., 3.2. договору підряду №1503 від 15.03.2013р.)

Згідно п.п. 3.4., 3.5. договору підряду №1503 від 15.03.2013р. якщо в ході здійснення робіт Замовником змінюються обсяг Робіт або Роботи потребують змін за обставин, що не можна було передбачити на початку робіт, Сторони узгоджують обумовлені такими змінами додаткові терміни, умови виконання та фінансування робіт; Виконавець не вправі відступати від узгодженого замовлення на Роботи (Обсягу робіт, вартості робіт) без погодження з Замовником.

Вартість робіт та порядок оплати визначений в 4 розділі договору підряду №1503 від 15.03.2013р. та передбачає, що за надання Виконавцем послуг (Робіт) визначених статтею 1 цього Договору, Замовник зобовязується сплачувати Виконавцю винагороду в розмірі, зазначеному в Додатку № 1 до цього Договору та на умовах зазначених в цьому Договорі; Замовник проводить оплату Робіт в наступному порядку: Оплата робіт здійснюється протягом 5-ти робочих днів з моменту підписання Акта здавання-приймання, у безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Виконавця; Вартість робіт визначена в Додатку №1 до цього договору. (п.п. 4.1., 4.2., 4.3. договору підряду №1503 від 15.03.2013р.)

Як зазначає позивач, починаючи з 16 травня 2013 року Приватним підприємством «ШИП МАРІН» було проведено ремонтно-монтажних робіт на загальну суму - 337605,16 грн., з яких ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» проведено оплати на суму 194978,18 грн., а саме вибірково оплачено роботи по наступним рахункам: Рахунок від 16.05.2013, №3 на суму 3686,40 грн., Рахунок від 16.05.2013, №2 на суму 3715,20 грн., Рахунок від 25.06.2013, №4 на суму 9742,50 грн., Рахунок від 25.06.2013, №5 на суму 12557 грн., Рахунок від 25.06.2013, №7 на суму 9740,24 грн., Рахунок від 25.06.2013, №8 на суму 9354,24 грн., Рахунок від 25.06.2013, №9 на суму 4660 грн., Рахунок від 25.06.2013, №10 на суму 7053,50 грн., Рахунок від 25.06.2013, №12 на суму 1598 грн., Рахунок від 25.06.2013, №13 на суму 1936 грн., Рахунок від 25.06.2013, №14 на суму 1598 грн., Рахунок від 25.06.2013, №15 на суму 9682 грн., Рахунок від 25.06.2013, №16 на суму 9740,24 грн., Рахунок від 25.06.2013, №17 на суму 9727,24 грн., Рахунок від 05.07.2013, №19 на суму 2359,60 грн., Рахунок від 05.07.2013, №20 на суму 1486 грн., Рахунок від 05.07.2013, №21 на суму 5754,30 грн., Рахунок від 05.07.2013, №22 на суму 5863 грн., Рахунок від 05.07.2013, №23 на суму 1310 грн., Рахунок від 05.07.2013, №24 на суму 4734 грн., Рахунок від 05.07.2013, №25 на суму 3138,82 грн., Рахунок від 12.07.2013, №32 на суму 564,60 грн., Рахунок від 12.07.2013, №33 на суму 2029,20 грн., Рахунок від 12.07.2013, №34 на суму 1261 грн., Рахунок від 18.07.2013, №39 на суму 928,50 грн., Рахунок від 02.08.2013, №57 на суму 16092,50 грн., Рахунок від 02.08.2013, №58 на суму 4243,20 грн., Рахунок від 02.08.2013, №59 на суму 231 грн., Рахунок від 02.08.2013, №64 на суму 12598,50 грн., Рахунок від 02.08.2013, №66 на суму 225,10 грн., Рахунок від 02.08.2013, №67 на суму 7067,80 грн., Рахунок від 02.08.2013, №68 на суму 1359 грн., Рахунок від 09.08.2013, №69 на суму 988,10 грн., Рахунок від 09.08.2013, №70 на суму 1982 грн., Рахунок від 09.08.2013, №72 на суму 15151 грн., Рахунок від 09.08.2013, №73 на суму 3623,40 грн., Рахунок від 09.08.2013, №74 на суму 928 грн., Рахунок від 09.08.2013, №76 на суму 6269 грн.

Позивач стверджує, що за місцезнаходженням Приватного підприємства «ШИП МАРІН» було надано рахунок №65 від 05.08.2015р. та акт виконаних робіт для оплати ремонтно-монтажних робіт на АЗС №02/6 в Миколаївській обл., с. Нечаяне, вул. Одеська, 2 на суму 3251,00 грн., які були отримані та до теперішнього часу не оплачені. 13.08.2013р. з боку Приватного підприємства «ШИП МАРІН» надані ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» для оплати виконаних ремонтно-монтажних робіт рахунки, акти виконаних робіт, кошториси на загальну суму 29752,30 грн.: №37 від 18.08.2013 за виконані роботи на АЗС 01/7 на суму 2285,80 грн.; №38 від 18.08.2013 за виконані роботи на АЗС 01/5 на суму 2992,00 грн.; №40 від 18.08.2013 за виконані роботи на АЗС 01/8 на суму 1212,40 грн.; №41 від 18.08.2013 за виконані роботи на АЗС 01/3 на суму 15239,10 грн.; №42 від 18.07.2013 за виконані роботи на АЗС 01/3 на суму 4874,00 грн.; №45 від 18.08.2013 за виконані роботи на АЗС 01/7 на суму 617,00 грн.; №47 від 18.07.2013 за виконані роботи на АЗС 01/8 на суму 232,00 грн.; №71 від 09.08.2013 за виконані роботи на АЗС 01/15 на суму 388,00 грн.; №75 від 09.08.2013 за виконані роботи на АЗС 01/4 на суму 152,00 грн.; №77 від 09.08.2013 за виконані роботи на АЗС 01/8 на суму 1760,00 грн.;

Також позивач зазначає, що відповідачем було підписано акти виконаних робіт але не проведено розрахунків за виконані позивачем роботи у відповідності до яких було виставлено рахунки на агальну му 109623,68 грн.:№94 від 08.08.2013 на суму 5064,00 грн.; №95 від 08.08.2013 на суму 17601,60 грн., №96 від 08.08.2013 на суму 15234,24 грн., №97 від 08.08.2013 на суму 28149,84 грн., №98 від 08.08.2013 на суму 8694,00 грн., №99 від 08.08.2013 на суму 32936,00 грн., №100 від 08.08.2013 на суму 1944,00 грн.

Враховуючи те, що до теперішнього часу зазначені роботи не оплачені незважаючи на відсутність будь яких претензій до Приватного підприємства «ШИП МАРІН» з приводу проведених робіт а також у звязку з відсутністю відповіді на претензію від 02.09.2013 року за №01/2015 позивач був змушений звернутися до господарського суду Одеської області за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Згідно з приписами ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти, акти цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ст.14 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відзиві на позовну заяву за вх.№ 3622/16 від 15.02.2016р. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» надало підтвердження оплати рахунків №37, №38, № 40, №41, № 42, та №45, а саме оригінали платіжних доручень з зазначенням призначення платежу, пояснивши, що дані рахунки датовані не серпнем 2013 а липнем 2013р. Враховуючи що сума, на яку були виставлені рахунки співпадає з оплаченою сумою, призначення платежу відповідає наявним номерам рахунків а також у звязку з відсутністю будь яких зауважень чи пояснень позивача, обовязком якого власне і є доведення власної позиції, суд визнає повну оплату ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» по рахункам №37, №38, № 40, №41, № 42, та №45, а також відсутність порушення з боку відповідача прав та охоронюваних законом інтересів позивача в частині стягнення заборгованості по оплаченим рахункам.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно приписів ст. ст. 837, 854 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу за узгодженою ціною, за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк, або за згодою замовника достроково.

Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору.

Аналізуючи умови договору, суд встановив, що за надання Виконавцем послуг (Робіт) визначених статтею 1 цього Договору, Замовник зобовязується сплачувати Виконавцю винагороду в розмірі, зазначеному в Додатку № 1 до цього Договору та на умовах зазначених в цьому Договорі; Вартість робіт визначена в Додатку №1 до цього договору. (п.п. 4.1., 4.3. договору підряду №1503 від 15.03.2013р.)

Проте, суд звертає увагу, що Додаток №1 до Договору підряду на виконання ремонтних робіт №1503 від 15.03.2013р. містить лише перелік послуг які були узгоджені сторонами без визначення їх конкретної вартості. Суд дійшов висновку, що так як конкретна вартість робіт не була передбачена договором №1503 від 15.03.2013р., враховуючи специфіку договорів підряду ціна може бути визначена відповідно до кошторисів які повинні бути узгоджені замовником.

Відповідно до ст 844 Цивільного кодексу України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Кошториси які були надані позивачем до суду в якості доказу узгодження робіт та ціни не можуть братися до уваги як належні докази, так як з боку ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» взагалі не були підписані, отже суд дійшов висновку що така істотна умова договору як ціна не була узгоджена між сторонами.

Суду не доведено та не обґрунтовано неможливість узгодження між сторонами конкретної вартості робіт до початку їх виконання, а тому у звязку з відсутністю документів що підтверджують вартість послуг зазначених у рахунках, які складені в односторонньому порядку та враховуючи, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях обґрунтованості заявленої до стягнення суми, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, фіксуючі факти здійснення господарської операції. Первинні документи повинні складатись при здійсненні господарської операції, а коли це неможливо безпосередньо після її завершення. Первинні документи повинні мати наступні обов'язкові реквізити: найменування документа; дату та місце складання; найменування підприємства від імені якого складений документ; зміст та об'єм господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посадових осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, щодо ідентифікації особи, яка приймала участь у здійсненні господарської операції.

Первинними документами, які зафіксували виконання робіт є акти здачі-приймання виконаних робіт, проте в даних документах не зазначено їх вартість, а також судом встановлено, що дані акти були складені з порушенням вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік» а саме: відсутні дати і місце складання; назви підприємства, від імені яких складено документи; відсутні дані про зміст та обсяг господарської операції; одиниці виміру господарських операції; посаду особи відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення та дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Отже, суду неможливо встановити повноваження особи яка підписала дані акти, а тому вони не можуть бути належним доказом виконання робіт.

Суд дійшов висновку, що акти здавання-приймання робіт, підписані працівниками відокремлених підрозділів ТОВ «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ», а тому не можуть бути документами, і які фіксують результати виконання робіт за господарським договором, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.55 Господарського кодексу України, субєктом господарювання є ТОВ «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» - юридична особа, створена відповідно до Цивільного кодексу України, яка здійснює господарську діяльність та зареєстрована в установленому законом порядку.

Виробничі структурні підрозділи (АЗС), не є субєктами господарювання. У відповідності до чинного законодавства України, до субєктів господарювання відносяться лише філії, представництва, відділення підприємства - частина друга ст. 55 Господарського кодексу. Керівництво діяльністю ТОВ «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» здійснюється його виконавчим органом - директором. Лише директор може діяти від імені ТОВ «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» та представляти його інтереси перед третіми особами без відповідної довіреності.

Автозаправні станції (АЗС) - одні із підрозділів ТОВ «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ», що мають чітко визначені функції у господарській діяльності товариства і входять у ціле як організаційно-відособлена від інших підрозділів частина юридичної особи.

Керівник такого підрозділу призначається на посаду директором ТОВ «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» та діє відповідно до штатного розпису юридичної особи. Відомості про нього не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Керівник АЗС позбавлений права укладати (підписувати) будь-які угоди, приймати ти звільняти працівників.

Керівник АЗС (начальник АЗС) не має права діяти від імені ТОВ «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» та представляти його інтереси перед третіми особами без наділення його спеціальними повноваженнями.

Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частиною першою статті 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Отже, враховуючи вищезазначене, положеннями Цивільного кодексу України передбачено, що правочин (договір) (який вчиняється у письмовій формі) повинен бути підписаний сторонами, при цьому у разі вчинення правочину юридичною особою, крім підпису уповноваженої на це особи, також повинен бути скріплений печаткою юридичної особи.

За загальним правилом, кредитор зобовязаний прийняти виконання зобовязання боржника особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас виконання зобовязання може бути прийняте і особою, уповноваженою кредитором відповідно до вимог Цивільного кодексу.

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України, кожна зі сторін у зобовязанні має право вимагати доказів того, що: обовязок виконується належним боржником; виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою. Інакше сторона (кредитор чи боржник) повною мірою несе ризик наслідків непредявлення такої вимоги

Повноваженнями вчиняти дії від імені ОСОБА_1 та представляти його інтереси перед третіми особами начальники та інші працівники АЗС не наділялися: їм не видавалась відповідні довіреності від імені ТОВ «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ», не видавався накази про наділення відповідними повноваженнями.

Тому, відсутні будь-які підстави вважати працівників АЗС ТОВ «Сокар Петролеум» уповноваженими особами відповідача. А означені акти здавання-приймання робіт не можуть бути прийняті в якості належних письмових доказів в розумінні ст. ст. 34 ГПК України.

Також суд звертає увагу, що в даних актах відсутня навіть печатка ТОВ «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» про наявність якої беззаперечно було відомо Приватному підприємству «ШИП МАРІН» враховуючи що даною печаткою скріплений договір підряду №1503 від 15.03.2013р. та додаток №1

Крім цього, у п.5.2. договору підряду №1503 від 15.03.2013р. зазначено, що акт складається Виконавцем і надається Замовнику для підписання після завершення робіт, перевірки обома Сторонами кількості, якості виконаних робіт, проведення необхідних контрольних випробувань.

Відповідач стверджує, що не отримував на адресу свого місця знаходження ані рахунків, ані актів здавання-прийняття робіт, вказаних у даних рахунках, ані претензії.

Суд звертає увагу, що позивач не надав до суду доказів які підтверджують направлення ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» даних документів. Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.03.2016р. було витребувано у Приватного підприємства «ШИП МАРІН» докази направлення рахунків та актів здавання-приймання робіт на юридичну адресу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» проте позивач не виконав вимоги суду а тому, враховуючи що згідно із ст.33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми, на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи а тому позивачем не доведено факт направлення рахунків та актів здавання-прийняття робіт, вказаних у даних рахунках на юридичну адресу ТОВ «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ»

Отже, суд дійшов висновку, що позивач на підтвердження своїх доводів не надав до суду жодного документального підтвердження направлення відповідачу актів приймання виконаних робіт за місцем знаходження відповідача, враховуючи, що ціна не була узгоджена між сторонами та у звязку з відсутністю належних і допустимих доказів на підтвердження заявленої до стягнення суми, вказаної у рахунках, що складені в односторонньому порядку позивачем, враховуючи, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях обґрунтованості заявленої до стягнення суми суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення основної заборгованості.

Суд звертає увагу, що недосягнення згоди з істотних умов договору, в даному випадку ціни є підставою для визнання його неукладеним.

Частина 1 ст. 224 Господарського кодексу України вказує про те, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч 3 ст.232 Господарського кодексу України унормовано, що вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено.

Як зазначено у ч.1 ст. 224 Господарського кодексу України підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов'язання другою стороною.

Крім цього суд звертає увагу, що частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Проте, без будь якого обґрунтування позивачем застосований річний період нарахування пені.

Суд дійшов висновку, що доводи позивача про порушення його прав є безпідставними, отже, враховуючи, що стягнення 3% річних та інфляційних витрат є похідним від стягнення основної заборгованості, підстав для застосування оперативно-господарських санкцій до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» не вбачається, тому суд відмовляє у задоволенні даних вимог.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, оцінюючи надані документальні докази та доводи сторін, суд вважає, що у задоволені позовних вимог Приватного підприємства «ШИП МАРІН» до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» про стягнення 261533,96 грн. слід відмовити, оскільки у позивача відсутні первинні документи, підтверджуючі факт здійснення господарської операції, у даному випадку виконання робіт, а також їх вартість не була узгоджена між сторонами.

Згідно ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору та покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 50, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 30.03.2016р.

Суддя О.Ю. Оборотова