Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "24" березня 2016 р. Справа № 906/94/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 10.03.16

від відповідача 1: ОСОБА_2, довіреність № 1390/43/25/02-2016 від 14.03.16;

від відповідача 2: ОСОБА_3, довіреність № б/н від 28.12.15 ;

від відповідача 3: ОСОБА_4, довіреність № 7 від 02.11.15

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Траст"

до 1) Управління поліції охорони в Житомирській області

2) Закритого акціонерного товариства "Житомирські ласощі"

3) Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ"

про визнання договору недійсним

В судовому засіданні 15.03.2016, відповідно до ст.77 ГПК України, оголошувалась перерва до 24.03.2016.

Позивач звернувся з позовом до суду про визнання недійсним договору на охорону території та майна, розташованого по вул. Щорса, 67 у м. Житомирі, укладеного між Управлінням поліції охорони в Житомирській області та Закритим акціонерним товариством "Житомирські ласощі".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення сторонами договору №38/16/Ж від 06.01.2016 під час його укладення приписів чинного законодавства України, зокрема, вимог ст.8 Закону України "Про охоронну діяльність".

Ухвалою господарського суду від 09.02.2016 за вказаним вище позовом суддею Маріщенко Л.О. порушено провадження у справі №906/94/16 (а.с. 1).

Разом з позовними матеріалами до суду надійшла заява №1718/2 від 05.02.2016 про забезпечення позову, згідно якої позивач просив накласти арешт на все нерухоме (у тому числі, готову продукцію і сировину) та рухоме (виробниче обладнання, транспорт тощо) майно, розташоване по вул. Щорса, 67 у м. Житомирі (майновий комплекс Житомирської кондитерської фабрики) (а.с. 147-148).

Ухвалою господарського суду від 09.02.2016 у задоволенні заяви №1718/2 від 05.02.2016 про забезпечення позову Товариству з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Траст" відмовлено (а.с. 150-151).

Ухвалою господарського суду від 26.02.2016 суддею Маріщенко Л.О. заявлено самовідвід від розгляду справи №906/94/16, а справу №906/94/16 передано керівнику апарату суду для здійснення автоматичного розподілу даної справи між іншими суддями господарського суду Житомирської області (а.с. 152).

На підставі п.2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (зі змінами та доповненнями), здійснено повторний автоматичний розподіл справи №906/94/16, у результаті якого вказана справа передана для розгляду судді Шніт А.В.

Ухвалою господарського суду від 02.03.2016 суддею Шніт А.В. справу №906/94/16 прийнято до свого провадження та призначено судове засідання для її розгляду (а.с. 160).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві №1391/43/25/01-2016 від 14.03.2016 на позовну заяву, в якому зокрема, зазначає, що під час укладання спірного договору замовником, тобто ЗАТ "Житомирські ласощі", було надано вичерпний перелік документів, які підтверджують законне право володіння та користування майном. Крім того, в обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог посилався на ст.12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Представник відповідача 2 засіданні суду проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 15.03.2016, в якому, зокрема, вказано, що оспорюваний договір не порушує права позивача. Зауважив, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Щорса, 67 належить ЗАТ "Житомирські ласощі".

Представник відповідача 3 в судовому засіданні надав усні пояснення, згідно яких позовні вимоги ТОВ "Ренесанс Траст" підтримує в повному обсязі. ОСОБА_1, всупереч вимогам ухвали суду від 02.03.2016, письмового відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам ст.59 ГПК України, не надав.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

06.01.2016 між Управлінням поліції охорони в Житомирській області (виконавець, відповідач 1) та Закритим акціонерним товариством "Житомирські ласощі" (замовник, відповідач 2) укладено договір №38/16/Ж щодо охорони майна та забезпечення перепускного режиму працівниками Управління поліції охорони в Житомирській області (далі - Договір №38/16/Ж) (а.с. 194-198).

Згідно п.1.1. Договору №38/16/Ж виконавець здійснює заходи щодо забезпечення охорони об'єкту та перепускний режим під час служби на території Об'єкту. Об'єктом розуміється майно, яке розташоване за адресою: м. Житомир, вул. Щорса, 67 (п.1.2. Договору №38/16/Ж).

Сума договору та умови розрахунку за договором №38/16/Ж від 06.01.2016 визначено розділом 2, а права і обов'язки сторін - розділами 3, 4 даного договору.

Пунктом 9.1. Договору №38/16/Ж передбачено, що даний договір набуває чинності з дня підписання сторонами акту виставлення охорони і діє до 06.02.2016.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Траст" (позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою про визнання договору №38/16/Ж від 06.01.2016 недійсним.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За приписом ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч.1 ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Пунктом 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Враховуючи вимоги норм матеріального та процесуального права, вирішуючи спір про визнання угоди недійсною за позовом особи, яка не є стороною спірного правочину, господарський суд повинен встановити наявність правових підстав для подання зазначеного позову: факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача укладенням спірного договору.

Заявляючи вимогу про визнання недійсним укладеного 06.01.2016 між Управлінням поліції охорони в Житомирській області та Закритим акціонерним товариством "Житомирські ласощі" договору №38/16/Ж щодо охорони майна та забезпечення перепускного режиму працівниками Управління поліції охорони в Житомирській області позивач зазначає, що вказаний договір порушує права та інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Траст", оскільки відповідно до договору оренди №162 цілісного майнового комплексу підприємства від 26.11.2015 Товариство з додатковою відповідальністю "ЖЛ" передало в оренду позивачу власне майно, яке знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Щорса, 67 та яке є об'єктом охорони за спірним договором, для подальшого здійснення позивачем господарської діяльності.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк користування майно для здійснення господарської діяльності; до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Дійсно, позивачем надано в матеріали справи договір оренди №162 цілісного майнового комплексу підприємства від 26.11.2015, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю "ЖЛ" (орендодавець, відповідач 3) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Траст" (орендар) (далі - Договір оренди №162) (а.с. 204-206), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування об'єкти нерухомого майна, що входять до цілісного майнового комплексу орендодавця за адресою: м. Житомир, вул. Щорса, 67, згідно переліку, що викладений у самому договорі.

Також, у матеріали справи позивачем надано акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу підприємства від 26.11.2015 (а.с. 207).

Разом з тим, відповідно до п.12.1. Договору оренди №162 цей договір н а б у в а є ч и н н о с т і з 11.12.2015 і діє до 11.06.2016.

Слід зауважити, що з наявної в матеріалах справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 05.02.2016 (а.с. 76-100) вбачається, що нерухоме майно за адресою: м.Житомир, вул. Щорса, 67, з 29.11.2015 зареєстровано за Закритим акціонерним товариством "Житомирські ласощі".

При цьому, відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, речові права на обєкти незавершеного будівництва та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

Судом не приймаються посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на неправомірність набуття відповідачем 2 права власності на майно, розташоване по вул. Щорса, 67 у м. Житомир, яке є об'єктом охорони за оспорюваним договором, з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що спірний договір було укладено на підставі сфальсифікованих документів, отриманих злочинним шляхом, а саме: 29.11.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 вчинено перереєстрацію права власності нерухомого майна ТДВ "ЖЛ" за адресою: Житомирська область, м. Житомир, вул.Щорса, 67 на нового власника ЗАТ "Житомирські ласощі", про що свідчать відповідні записи в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

Підставою для вчинення нотаріальних дій по зміні власника нерухомого майна, на думку позивача, є постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.11.2015 по справі 819/3419/15, що не набрала законної сили. Тобто, позивач вважає, що перереєстрація майна на нового власника має всі ознаки несанкціонованого втручання в Єдиний реєстр речових прав на нерухоме майно та реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна та злом електронного ключа нотаріуса.

З даного факту відкрито кримінальне провадження, про що, зокрема, вказано в позовній заяві ТОВ "Ренесанс Траст".

При цьому, слід зазначити, що встановлення факту фальсифікації документів, на підставі яких було укладено оспорюваний договір (доводи про що, зокрема, є підставою позовних вимог у даній справі) та використання таких підроблених документів як ознак діяння, що переслідується у кримінальному порядку (ст.358 Кримінального кодексу України), виходить за межі повноважень господарського суду, дослідження зазначених питань можливе лише шляхом проведення слідчих дій.

Крім того, суд зауважує, що поданою представником позивача в матеріали справи постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2016 у справі №806/5274/15 (а.с. 208-222) за позовом ОСОБА_6 до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Житомирського міського управління юстиції за участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5, ЗАТ "Житомирські ласощі", ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про виключення з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно всі реєстрації за ЗАТ "Житомирські ласощі" прав власності на об'єкти нерухомого майна, які знаходяться за адресою: м. Житомир, вул.Щорса, 67, що проведені 29.11.2015 Приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5П на підставі постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року по справі №819/3419/15, позовні вимоги задоволено. ОСОБА_1, позивачем у даній справі не надано доказів набрання зазначеною постановою в адміністративній справі законної сили, і такі докази в матеріалах справи відсутні.

Водночас, ч.5 ст.12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що відомості Державного реєстру прав вважаються д о с т о в і р н и м и і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Отже, враховуючи вищевикладене, зокрема, те, що договір оренди №162 цілісного майнового комплексу підприємства від 26.11.2015 (яким позивач обґрунтовує позовні вимоги), згідно п.12.1 договору набрав чинності лише з 11.12.2015, а власником нерухомого майна, що є обєктом охорони спірного договору право володіння чи користування майном, з 29.11.2015 є відповідач 2 (згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 05.02.2016), а також той факт, що постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2016 у справі №806/5274/15 (а.с. 208-222) не набрала законної сили, суд приходить до висновку, що станом на день укладення оспорюваного договору відповідач 2 мав необхідний обсяг цивільної дієздатності для вчинення такого правочину.

Варто відзначити, що за приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Зі ст.626 Цивільного кодексу України вбачається, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1, 3 Закону України Про охоронну діяльність визначено, що суб'єкт охоронної діяльності надає послуги з охорони на підставі договору, укладеного із замовником у письмовій формі відповідно до законодавства. Замовник послуг з охорони майна зобов'язаний надати суб'єкту охоронної діяльності для ознайомлення оригінали документів або завірені в установленому порядку їх копії, що підтверджують його право володіння чи користування майном на законних підставах, охорона якого є предметом договору, а також правомірність знаходження такого майна, транспортного засобу чи особи у визначеному місці охорони.

Таким чином, як судом було встановлено вище, а також не заперечується відповідачем 1 у наданому суду відзиві №1391/43/25/01-2016 від 14.03.2016 на позовну заяву, при укладенні договору №38/16/Ж щодо охорони майна та забезпечення перепускного режиму працівниками Управління поліції охорони в Житомирській області від 06.01.2016 відповідачем 2 було надано відповідачу 1 передбачені чинним законодавством документи на підтвердження прав володіння і користування майном, що є обєктом охорони спірного договору.

Крім того, як було зазначено вище, п.9.1. Договору №38/16/Ж від 06.01.2016 передбачено, що даний договір набуває чинності з дня підписання сторонами акту виставлення охорони і діє до 06.02.2016. Якщо за одну добу до закінчення строку дії договору жодна із сторін не вимагатиме його припинення, договір вважається продовженим строком на один місяць і на тих же умовах (п.9.4. Договору №38/16/Ж).

При цьому, сторонами не надано доказів пролонгації оспорюваного договору станом на день звернення позивача з позовною заявою про визнання його недійсним, і такі докази в матеріалах справи відсутні.

Варто зазначити, що доводи позивача про невідповідність спірного правочину вимогам законодавства не можуть бути підставою для визнання його недійсним, оскільки в даному випадку відсутність доказів порушення суб'єктивного матеріального права або інтересу позивача укладенням оспорюваного договору виключає можливість встановлення факту його порушення, а відтак і захисту у спосіб, обраний позивачем.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що наведені твердження позивача не свідчать про порушення прав та законних інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Траст внаслідок укладання оспорюваного правочину №38/16/Ж від 06.01.2016, а застосування такого способу захисту як визнання недійсним даного договору не направлене на настання певних юридичних наслідків та, як наслідок, не спрямоване на забезпечення відновлення права, яке позивач вважає порушеним.

Стосовно заявлених позовних вимог до Товариства з додатковою відповідальністю ЖЛ суд зазначає наступне.

Статтею 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: спір не підлягає вирішенню в господарських судах України; відсутній предмет спору; є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав; позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом; сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду; настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; сторони уклали мирову угоду і вона затверджена господарським судом.

У випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Перелік підстав для припинення провадження у справі є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Як роз'яснено пунктом 4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

За наявності відомостей про припинення діяльності суб'єкта господарювання, який є стороною у справі, господарському суду слід враховувати таке. Відповідно до частини сьомої статті 59 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності. Отже, при вирішенні питання щодо припинення провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд повинен перевірити відповідні відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (п.4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Як вбачається зі Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за електронним запитом від 02.03.2016 за №21745980, відомості Товариства з додатковою відповідальністю ЖЛ за ідентифікаційним кодом 37546647 в реєстрі відсутні (а.с. 157).

З урахуванням вищевикладеного, провадження у справі в межах заявлених вимог до Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ" (м.Житомир) підлягає припиненню відповідно до п.6 ч.1 ст.80 ГПК України.

Також слід відзначити, що частиною 2 статті 781 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму припиняється у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем.

Ліквідація юридичної особи свідчить про припинення останньої і за загальним правилом згідно частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України є підставою для припинення зобов'язань за її участю. У випадку ліквідації юридичної особи відбувається зміна власника речі, що, на відміну від переходу права власності в порядку правонаступництва, тягне за собою припинення договору найму (оренди).

Статтею 609 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Таким чином, однією з виключних підстав для припинення дії Договору оренди чинним законодавством України визначено ліквідацію юридичної особи, яка була орендодавцем.

Отже, враховуючи викладене вище, а також те що обставин, які б дійсно вказували на порушення внаслідок укладання спірного правочину прав та законних інтересів позивача ним не наведено, а судом не встановлено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання недійсним укладеного 06.01.2016 між Управлінням поліції охорони в Житомирській області та Закритим акціонерним товариством Житомирські ласощі договору №38/16/Ж щодо охорони майна та забезпечення перепускного режиму працівниками Управління поліції охорони в Житомирській області.

Таким чином, провадження у справі в межах заявлених вимог до Товариства з додатковою відповідальністю ЖЛ підлягає припиненню відповідно до п.6 ч.1 ст.80 ГПК України. У решті позовних вимог суд відмовляє.

У відповідності до приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись п.6 ч.1 ст.ст.80, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в межах позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Траст" до Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ" припинити.

2. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Траст" до Управління поліції охорони в Житомирській області та Закритого акціонерного товариства "Житомирські ласощі" про визнання недійсним договору відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 29.03.16

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу