КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2016 р. Справа№ 910/24877/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Лисенко М.В.,

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши матеріали апеляційної скарги приватного акціонерного товариства "Страхова компанія " Нова "

на рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2015

у справі № 910/24877/15 (суддя Комарова О.С.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхової компанії "ПЗУ Україна"

до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія " Нова "

про відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 20 776,02 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.11.2015 позовні вимоги задоволено повністю. Вирішено стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти: основного боргу - 20 776,02 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Нова" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2015у справі № 910/24877/15 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права. Зокрема, скаржник зазначає, що винний страхувальник СП «Оптіма-Фарм ЛТД», цивільно-правова відповідальність якого застрахована у відповідача, письмово не повідомив страховика про ДТП у встановлені законодавством строки.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.12.2015 прийнято апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" до провадження та призначено до розгляду 17.02.2016 за участю уповноважених представників.

15.01.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких позивач просить провести засідання призначене на 17.02.2016 за відсутності представника позивача, а також апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2015у справі № 910/24877/15 без змін.

У судове засідання апеляційної інстанції 17.02.2016 представники сторін не з'явилися.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати справу у відсутність представників сторін.

Дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 26 вересня 2012 року між позивачем (надалі - Страховик) та Підприємством з іноземними інвестиціями "Імперіал Тобако Юкрейн" (далі по тексту - Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серія АМ № 042107 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, далі по тексту - Договір або Договір добровільного страхування), згідно з яким позивач прийняв на себе обов'язок відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу-автомобіля "Audi A6", державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

03.09.2013 в м. Києві по вул. Заболотного відбулося зіткнення автомобіля "Газ 2705", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що знаходився під керуванням ОСОБА_2, та транспортного засобу "Audi A6", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, перебував в трудових відносинах із страхувальником на посаді водія (серія НОМЕР_3 подорожній лист службового легкового автомобіля "Audi A6", державний реєстраційний номер НОМЕР_2).

Із довідки ВДАІ № 9260092 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що транспортний засіб - автомобіль "Газ 2705", реєстраційний номер НОМЕР_1, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення майнової шкоди автомобілю "Audi A6" реєстраційний номер НОМЕР_2, знаходився під керуванням громадянина ОСОБА_2

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.09.2013 у справі №752/16186/13-п ОСОБА_2, за вчинення вказаного ДТП, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпА, та притягнуто його до адміністративної відповідальності.

04.09.2013 страхувальник - "Імперіал Тобако Юкрейн звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування та надав всі необхідні документи.

Згідно страхових актів № UA043/L03/01 від 10.09.2013 та № UA043/L03/02 від 07.10.2013, рахунку № /1 від 05.09.2013 і у відповідності до калькуляції № 10263 від 05.09.2013 позивачем на виконання умов Договору страхування виплачено на рахунок, визначений страхувальником, страхове відшкодування у розмірі 20 776,02 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 3930 від 13.09.2013 та № 4219 від 08.10.2013 (копія платіжних доручень містяться у справі).

Як підтверджується матеріалами справи, транспортний засіб - автомобіль "Газ 2705", реєстраційний номер НОМЕР_1, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю "Audi A6", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, належить ТОВ «Оптіма-Фарм ЛТД» та знаходився під керуванням ОСОБА_2, який працює водієм ТОВ «Оптіма-Фарм ЛТД», а цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля "Газ 2705", реєстраційний номер НОМЕР_1, застрахована приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Нова" полісом АВ № 9127220. Вказаним полісом передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб становить 50000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

В силу приписів статті 993 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України "Про страхування", до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою за вих. № 811/2014-02/ИР від 04.02.2015, у якій просив відшкодувати приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "ПЗУ Україна" понесені ним збитки в сумі 20 776,02 грн.

Проте, відповідач відповіді на вимогу не надав, суму страхової виплати не відшкодував.

У зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача 20 776,02 грн. страхового відшкодування.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникає право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За змістом статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно з частинами четвертою і вісімнадцятою статті 9 Закону України "Про страхування" розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством, а франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Пунктом 10.2 договору серія АМ № 042107 від 26.09.2012 сторони передбачили, що страховик здійснює виплату страхового відшкодування у строк до 30 робочих днів, починаючи з дня одержання письмового повідомлення про настання випадку, що може бути кваліфікований як страховий.

На підставі викладеного, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що позивачем належним чином виконано умови договору добровільного страхування наземного транспорту серія АМ № 042107 від 26.09.2012.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення суми.

Доводи відповідача про те, що у нього відсутній обов'язок перед позивачем щодо виплати страхового відшкодування в порядку регресу, посилаючись на те, що його не було повідомлено про ДТП за участю застрахованого автомобіля, у відповідності до ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно з п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди), водій транспортного засобу зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

При цьому, зазначена норма Закону не містить підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Водночас, у статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на момент виплати страхового відшкодування) визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Отже, неповідомлення страхувальником відповідача про настання страхового випадку не звільняє відповідача від обов'язку виплати страхового відшкодування в порядку регресу, однак надає йому право пред'явлення регресного позову до страхувальника забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, в порядку ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.01.2012 р. у справі №23/106, постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 р. №6-112цс13.

Решта посилань сторін та наданих до матеріалів справи доказів наведених вище висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 20 776,02 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У той же час, доводи скаржника не підтверджені належними та допустимими доказами та зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

За вказаних обставин суд вважає, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія " Нова " на рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2015 у справі № 910/24877/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від від 10.11.2015 у справі № 910/24877/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/24877/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич