Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "28" березня 2016 р. Справа № 906/34/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача позивача: ОСОБА_1- договір про надання адвокатських послуг № 02/2015 від 04.12.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2 - дов.б/н від 21.01.2016р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Комунального підприємства "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради

до Громадської організації "Єдина Справа"

про стягнення 9389,22 грн. та розірвання договору оренди нерухомого майна № 770 від 07.07.2014 року

Позивач подав позов про стягнення з відповідача 9389,22 грн., з яких 8777,00 грн. - боргу за надані послуги оренди; 399,45 грн. пені; 37,23 грн. - 3% річних; 175,54 грн. інфляційних та про розірвання договору оренди нерухомого майна № 770 від 07.07.2014 року.

Ухвалою господарського суду від 14.01.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 02.02.2016 року.

Ухвалою господарського суду від 02.02.2016р. відкладено розгляд справи на 10.03.2016р.

Ухвалою суду від 10.03.2016р. в порядку ч.3 ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду спору до 28.03.2016р., розгляд справи відкладено на 22.03.20116р.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 22.03.2016р. в судовому засіданні оголошено перерву до 28.03.2016р.

10.03.2016 р. адвокатом ОСОБА_1, який представляє інтереси позивача подано до суду письмове обґрунтування необхідності стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката (а.с. 42, 43).

22.03.2016р. до суду від представника позивача - ОСОБА_1, надійшла заява за №48 від 22.03.2016р. про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача на користь позивача 11975,48 грн. заборгованості за надані послуги оренди, 399,45 грн. пені, 37,23 грн. 3% річних, 175,54 грн. інфляційних та розірвати договір оренди нерухомого майна № 770 від 07.07.2014р. (а.с. 67-69).

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

При розгляді заяви про збільшення позовних вимог судом встановлено, що позивачем, крім суми заборгованості по сплаті орендних платежів, яка мала місце станом 31.12.2015 р., додатково заявлено до стягнення заборгованість по орендним платежам за період з грудня 2015 року по лютий 2016 року.

Відповідно до п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві

Право позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог (основного боргу, процентів, пені) зберігається до винесення рішення у справі, однак обґрунтовується таке право виключно обставинами та /або доказами, про які не було зазначено в позовній заяві, однак вони існували до звернення позивача з цим позовом до суду.

Відповідно, обставини прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання щодо сплати орендної плати за період з грудня 2015р. по лютий 2016 року на дату звернення з цим позовом до суду - 11.01.2015р. не існували, а тому не могли бути спірними.

Суд зазначає, що позивач вправі вимагати судового захисту порушеного права за новий період прострочення шляхом подання нового позову з відповідним йому предметом та підставами.

Водночас, при дослідженні заяви про збільшення розміру позовних вимог судом встановлено, що за заявлений позивачем період заборгованість становила 8970,48грн., в той час як в позовній заяві позивачем заявлено до стягнення 8777,00 грн.

За таких обставин, в частині збільшення позовних вимог за заявлений в позові період суд приймає подану позивачем заяву до розгляду та вирішує спір з урахуванням суми основної заборгованості відповідача в розмірі 8970,48 грн.

В решті збільшених позовних вимог суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Пояснив, що розрахунків відповідачем за час розгляду справи в суді проведено не було.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав, викладених у письмових запереченнях, які надійшли до суду 22.03.16 (а.с. 54-57). Договір оренди вважає нікчемним, а позивача таким, що не був наділений повноваженнями на передачу в оренду майна.

В спростування тверджень відповідача щодо того, що позивач не був наділений правом на передачу в оренду майна за спірним договором, представник позивача надав рішення Житомирської обласної ради шостої сесії 6 скликання "Про затвердження Положення про оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області та Положення про оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області, Свідоцтво про право власності на адмінприміщення виконкому Житомирської міської ради, які розташовані в м.Житомирі, майдан Рад,12, а також надав Методику розрахунку орендної плати за оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст області та пропорції її розподілу (а.с.72-84 ).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Житомирської обласної ради № 266 від 08.09.2011р. затверджено Положення про оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст області".

Відповідно до п. 11, Положення розроблено з метою встановлення єдиного порядку передачі в оренду цілісних майнових комплексів комунальних підприємств обласної ради, їх структурних підрозділів та окремого індивідуально визначеного майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області та знаходиться на балансі підприємств, установ, організацій, а також майна, що не ввійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації). обласної ради, їх структурних підрозділів та окремого індивідуально визначеного майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області та знаходиться на балансі підприємств, установ, організацій, а також майна, що не ввійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Згідно п. 1.2 даного Положення орендодавцем нерухомого майна є Комунальне підприємство "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради - щодо .

Відповідно до Свідоцтва про право власності на адмінприміщення, які розташовані в м. Житомирі, майдан Рад ,12, останні належать Територіальній громаді сіл, селищ, міст Житомирської області на праві комунальної власності та складаються з приміщень загальною площею 5187,30 кв.м. (а.с.84).

У відповідності до повноважень, якими наділене Комунальне підприємство "Агенція з питань регіонального розвитку "Житомирської обласної ради згідно Положення про оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст області, 07.07.2014р. між Комунальним підприємством "Агенція з питань регіонального розвитку "Житомирської обласної ради (позивач, орендодавець) та громадською організацією "Єдина справа" укладено договір оренди нерухомого майна № 770 (а.с. 12-14).

Відповідно до умов п.1.1. договору орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення на другому поверсі в будівлі, що знаходиться на балансі комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради за адресою: м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 12, загальною площею 34,35 кв.м, вартість якого визначена шляхом проведення незалежної оцінки і становить 141618,00 грн., без ПДВ. Вартість майна, яке передається в оренду визначено суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3, яка діє на підставі сертифікату ФДМУ від 09.11.2012р. № 13989/12 на замовлення КП "Агенція з питань регіонального розвитку "Житомирської обласної ради (а.с 85).

Майно передано в оренду з метою розміщення громадської організації на площі, що не використовується для провадження підприємницької діяльності.

За умовами п. 2.1 договору вступ орендаря у користування приміщенням настає одночасно з підписанням сторонами даного договору та акта приймання-передачі вказаного приміщення.

На виконання умов договору оренди №770 позивач передав, а відповідач прийняв у платне користування нежиле приміщення на другому поверсі, а саме кімнату (інв. № 2-3) будівлі за адресою: м.Житомир, м-н ім. С.П. Корольова,12, загальною площею 34,35 кв.м., залишкова вартість якого станом на 31.05.2014р. становить 141618,00грн. (а.с.14 зворотна сторона).

Згідно п. 3.1 договору, орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Приписами п. 3.2 договору встановлено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області, затвердженої рішенням обласної ради, і становить, без ПДВ, за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) - травень 2014 р., 15,00 грн. за 1 кв.м (за домовленістю сторін).

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Орендна плата за перший місяць оренди липень 2014 р. визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за червень, липень 2014р.

Відповідно до п. 3.3. договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць та перераховується Орендарем у розмірі 100% на розрахунковий рахунок Орендодавця щомісячно не пізніше 10 числа наступного місяця.

За умовами п. 3.6 договору, орендна плата сплачується орендарем по день фактичного повернення нерухомого майна згідно з актом приймання-передачі.

Орендар свої зобов'язання, щодо вчасного внесення орендної плати належним чином не виконував, внаслідок чого у останнього станом на 31.12.2015 р., за даними позивача, утворилась заборгованість з орендної плати в сумі 8970,48 грн.

Згідно п. 3.5. договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується з орендаря відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової

Оскільки відповідачем допущено порушення умов щодо своєчасного внесення орендної плати, позивачем на підставі п. 3.5. договору заявлено до стягнення з відповідача 399,45 грн. пені.

На підставі ч.2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано відповідачу 37,23грн. 3 % річних та 175,54 грн. інфляційних.

Разом з тим, умовами договору визначено, що орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди в разі невиконання договору оренди та в інших випадках, передбачених чинним законодавством (п. 4.3 договору).

Враховуючи, що відповідач не сплачує орендну плату протягом більш ніж семи календарних місяців, що є порушенням істотних умов договору, не з'являється до позивача для підписання додаткової угоди до договору про дострокове припинення дії договору оренди, позивачем заявлено вимогу про розірвання договору оренди нерухомого майна № 770 від 07.07.2014р., укладеного з відповідачем, в судовому порядку.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що у договорі оренди сторонами жодним чином не відображено, хто є власником орендованого майна, та на якій правовій підставі позивач передає його в оренду.

Крім того вважає, що укладений між сторонами договір є нікчемним, оскільки сторонами не дотримано вимог щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Оскільки договір є нікчемним у позивача відсутні правові підстави для стягнення будь-якої заборгованості. Враховуючи викладені обставини, просить відмовити в задоволені позову.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України.)

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди нерухомого майна від 07.07.2014р. № 770.

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 793 ЦК України встановлено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону (ст. 794 ЦК України).

Згідно п. 7.1, договір діє з 07 липня 2014 року по 06 червня 2017 року, тобто менше ніж три календарних роки, що спростовує твердження відповідача щодо нікчемності договору.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 3 ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно з ч.3 ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Частиною 1 ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, матеріалами справи підтверджено факт неналежного виконання з боку відповідача зобов'язань щодо своєчасної сплати орендних платежів, що призвело до виникнення заборгованості. Тому звернення до суду з позовом про стягнення боргу по сплаті орендної плати є правомірним та обґрунтованим.

Висновку щодо суми заборгованості відповідача станом на 31.12.2015р. в розмірі 8970,48грн. суд дійшов в результаті перевірки правильності нарахування щомісячної орендної плати, починаючи з моменту укладання договору оренди.

Виходячи з умов договору оренди, за 25 днів липня 2014р. орендна плата становила 505,63 грн.; за серпень 2014 року з врахуванням індексу інфляції орендна плата становила 632,00грн.; за вересень 2014р. - 650,33 грн.; за жовтень 2014р. - 665,99 грн.; листопад 2014р. - 678,59 грн.; грудень 2014р. - 698,94 грн.; січень 2015р. - 720,61грн.; лютий 2015р. - 758,80грн.; березень 2015р. - 840,75грн.; квітень 2015р. - 958,46 грн.; травень 2015р. - 979,54грн.; червень 2015р. - 983,46 грн.; липень 2015р. - 973,63 грн.; серпень 2015р. - 965,84 грн.; вересень 2015р. - 988,05грн.; жовтень 2015р. - 975,21 грн.; листопад 2015р. - 994,71 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище, пунктом п.3.3 Договору, сторони погодили, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць та перераховується орендарем у розмірі 100% на розрахунковий рахунок орендодавця щомісячно не пізніше 10 числа наступного місяця.

За даними позивача відповідачем частково здійснено оплату орендних платежів 20.04.2015 р. в сумі 3000,00 грн. та 27.04.2015 р. 2000,00 грн. Таким чином, відповідачем оплачено орендні платежі за період з липня 2014 року по січень 2015 року в повному обсязі та частково в сумі 447,98 грн. орендний платіж за лютий 2015 року.

З огляду на викладене неоплаченою залишилась орендна плата за лютий 2015 року в сумі 310,82 грн. та з березня 2015 року по листопад 2015 р. в повному обсязі.

Нормою ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Станом на час розгляду справи заборгованість відповідача, яка виникла за заявлений позивачем період не змінилась та становить 8970,48 грн.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач сплатив заборгованість з орендної плати за укладеним сторонами договором оренди.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 8970,48 грн. обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та укладеного договору і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення 399,45 грн. пені , суд зазначає про наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов'язання, зокрема, сплату неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, умовами договору сторони визначили нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені, за кожен день прострочення, включаючи день сплати.

Згідно розрахунку позивача, пеню нараховано за період з 11.11.2015р. по 31.12.2015р. на суму заборгованості 8777,00 грн. При цьому сума заборгованості, за несвоєчасне виконання якої нараховувалась пеня, включала в себе заборгованість, більше ніж за шість місяців, що суперечить приписам ст. 232 ГК України.

Враховуючи приписи чинного законодавства, умови укладеного договору, беручи до уваги вихідні дані позивача, суд здійснив власний розрахунок пені:

- на заборгованість за травень 2015 р. в сумі 979,54 грн., яка виникла з 11.06.20115р. за період з 11.11.2015р. по 11.12.2015р. за 31 день , що становить 34,61 грн.

- на заборгованість по сплаті орендних платежів за період оренди з червня по листопад 2015 р. в сумі 5865,73 грн. за період з 11.11.2015р. по 31.12.2015р., що становить 360,62

Таким чином загальна сума пені, яка є правомірною, заявленою у відповідності до умов чинного законодавства складає 395,23 грн. та підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

В частині стягнення 4,22грн. (399,45грн. - 395,23грн.) пені суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Стосовно вимог про стягнення з відповідача 37,23,грн. 3 % річних та 175,54 грн. інфляційних, суд зазначає про наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку позивача (а.с. 4), 3 % річних нараховано позивачем за період з 11.11.2015р. по 31.12.2015р. на суму заборгованості 8777,00 грн. Перевіривши поданий позивачем розрахунок суд встановив, що останній є невірним, оскільки як встановлено судом за вказаний позивачем період заборгованість відповідача становила 8970,48грн. Однак оскільки позивачем здійснено нарахування на меншу суму заборгованості ніж ту, яка є правомірною, що є правом позивача, заявлена позивачем вимога про стягнення 3 % річних в сумі 37,23 грн. підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд дійшов висновку й про правомірність заявлення до стягнення інфляційних в сумі 175,54грн., які заявлені позивачем до стягнення із врахування індексу інфляції за листопад 2015р., на суму заборгованості 8777,00грн.

Щодо вимоги про розірвання договору оренди нерухомого майна № 770 від 07.07.2014р., то суд зазначає про наступне.

Згідно з частиною третьою статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Приписи частини другої статті 651 ЦК України передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 782 ЦК України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною першою статті 782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

Частиною 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Господарський суд вважає, що наявність заборгованості по сплаті орендних платежів у вищевказаній сумі та факт неналежного виконання з боку відповідача, покладених на нього зобов'язань щодо своєчасного проведення розрахунків є істотним порушенням договору, що в свою чергу є підставою для розірвання договору оренди від 07.07.2014р.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

За вказаних обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими у відповідності до умов чинного законодавства та підлягають частковому задоволення на загальну суму 9578,48 грн., з яких 8970,48 грн. основний борг, 395,23 грн. пеня, 37,23грн. 3 % річних та 175,54 грн. інфляційні.

В частині стягнення 4,22 грн. пені суд відмовляє в задоволені позову.

В порядку ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Щодо витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 3500,00грн., які позивач також просить покласти на відповідача, господарський суд враховує наступне.

Відповідно ч.1 ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В контексті цієї норми, судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку встановленому Законом України "Про адвокатуру"

Обґрунтовуючи вимогу про відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката, позивач надав договір про надання адвокатських послуг №02/2015 від 04.12.2015р. укладений між Комунальним підприємством "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради та ТОВ "Міжнародний правовий консалтинг" (а.с. 22-24), ордер на надання правової допомоги від 30.12.2015р. адвокатом ОСОБА_1, який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 568 від 10.03.2011р., виданого КДКА Житомирської області (а.с.25), виписку та довідку з ЄДРЮОФОП щодо Адвокатського об'єднання "Міжнародний консалтинг" (а.с.20,21), платіжне доручення № 474 від 07.12.2015р. на суму 3500,00 грн. з призначенням платежу: "оплата згідно договору про надання адвокатських послуг №474 від 07.12.2015р.

Посилається на ч.3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", відповідно до якої при встановлені розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Обгрунтовуючи необхідність стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката, представник позивача навів калькуляцію вартості наданих послуг на правову допомогу (а.с. 42-43).

Так, вартість години роботи адвоката поза межами судового засідання складає 300,00грн.

На вивчення документів та збір доказів витрачено 5 годин: 5 год.х 300,00 грн.=1500,00грн.

На підготовку позовної заяви та подачу її до суду витрачено 8 годин, однак адвокатом обраховано вартість, виходячи з 5 годин: 5 год.х 300,00 грн.=1500,00грн.

При визначені часу витраченого на роботу в суді було запрогнозовано 1 годину роботи в суді. Вартість однієї години роботи у суді - 500 грн.

За таких обставин, загальна вартість послуг на правову допомогу склала 3500,00грн. (1500,00 грн. + 1500,00 грн. + 500,00 грн.).

Відповідно до ст.49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 6.3 постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (із змінами і доповненнями) визначено, що витрати сторін, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути не співрозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову.

У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно - правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат (п. 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7).

При цьому, суд враховує час, який міг витратити адвокат на підготовку матеріалів, час, витрачений адвокатом у засіданнях суду, складність справи та відсутність послуг, включених до вартості наданих послуг, зокрема, представництво інтересів позивача у судах апеляційної та касаційної інстанції, яке може бути вчинене лише в майбутньому і лише в разі незгоди з прийнятим рішенням судом першої інстанції

Відповідно до п.131 Рішення Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 року у справі "Заїченко проти України" суд роз'яснює, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Проаналізувавши обсяг наданих послуг адвокатом ОСОБА_1 (вивчення документів, підготовка позовної заяви тощо), врахувавши, що спір по суті не є складним, являється типовим (стягнення заборгованості по орендним платежам та розірвання договору оренди), а також враховуючи загальну суму позову, суд вважає, що витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката у суді першої інстанції в сумі 3500,00 грн. є завищеними, не співрозмірними із заявленими у позові вимогами, тому зменшує їх розмір до 2000,00грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Громадської організації "Єдина Справа" (10014, м.Житомир, майдан ім. С.П. Корольова,12, )

на користь Комунального підприємства "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради (10014, м.Житомир, м-н ім. С.П. Корольова,12, )

-8970,48 грн. основного боргу;

- 395,23 грн. пені;

- 37,23 грн. - 3% річних;

-175,54 грн. - інфляційні;

- 2756,00 грн. судового збору;

- 2000,00грн. витрат на оплату послуг адвоката.

3. Розірвати договір оренди нерухомого майна № 770 від 07 липня 2014 року, укладений між Комунальним підприємством "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради(10014, м.Житомир, м-н ім. С.П. Корольова,12, ) та Громадською організацією "Єдина Справа" (10014, м.Житомир, майдан ім. С.П. Корольова,12, )

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 04 квітня 2016 р.

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу