ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

25.03.2016 Справа № 920/311/16

Господарський суд Сумської області у складі судді Резніченко О.Ю., розглянувши матеріали

за позовом Публічного акціонерного товариства «Підприємство теплових мереж» в особі керуючого санацією Солдаткіна С.В. (м. Суми)

до - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (м. Суми)

про стягнення 321908 грн. 83 коп.,

В С Т А Н О В И В:

При зверненні до суду позивачем порушені норми Господарського процесульного кодексу України (надалі - ГПК), а саме:

Частиною 3 ст. 57 ГПК України передбачено обов'язок позивача надавати суду, як документи, що додаються до позовної заяви, докази сплати судового збору.

Відповідно до ст.43 ГПК судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 36 ГПК письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Позивач повинен обґрунтувати факт сплати судового збору належними та допустимими доказами.

Позивачем не подані докази сплати судового збору у встановленому порядку.

Перерахування судового збору здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору мають містити відомості про те, яка саме позовна заява оплачується судовим збором.

Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Платіжне доручення повинно містити всі інші реквізити, встановлені для такого виду документу.

Вищезазначене міститься також і в п. 2.20, п. 2.21 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України».

Як доказ сплати судового збору, позивач надає на оригінал, а копію платіжного доручення від 10.03.2016 № 14 про сплату 4828 грн. 65 коп., яка завірена самим позивачем.

Вищезазначене платіжне доручення не містить реквізитів, які повинні міститись на оригіналі платіжного доручення (дата проведення банком, підпис банку, підпис відповідальної особи, дату одержання банком, підпис платника, печатку банку тощо), не містить даних про особу, якій пред'явлено позовну вимогу, а тому такий документ не може бути оцінений судом та прийнятий, як належний та допустимий доказ сплати судового збору.

Оскільки позивачем не надано доказів сплати судового збору у встановленому порядку, а саме надана копія, а не оригінал, яка не може бути належним та допустимим доказом сплати судового збору, то суд повертає позовні матеріали без розгляду позивачу, на підставі п. 4 ст. 63 ГПК.

Крім того, відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір», суд перед порушенням провадження у справі перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Проте, оскільки вищезазначена копія платіжного доручення не приймається судом до уваги, то суд не може перевірити зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд повідомляє позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає подальшому зверненню з нею після усунення допущених порушень.

Керуючись п. 4 ст. 63, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні матеріали повернути позивачу без розгляду.

Додаток: позовна заява від 23.03.2016 № 02-01/6/6/643 на 3 аркушах, з додатками на 24 аркушах, в тому числі: копія платіжного доручення від 10.03.2016 № 16, опис вкладення від 15.03.16 та фіскальний чек від 15.03.2016 № 7404 на 1 аркуші.

Суддя О.Ю. Резніченко