КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2016 р. Справа№ 927/1439/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Дронова А.О.,

представників:

від позивача Глазков А.С., дов. від 01.10.2015 №29Д-10,

від відповідача не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Креатив»

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.12.2015 (підписане 29.12.2015)

у справі №927/1439/15 (суддя Скорик Н.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Креатив»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Прилуцька»

про визнання припиненими зобов'язань

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Креатив» (далі - ПрАТ «Креатив», або позивач) звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Прилуцька» (далі - ТОВ «Агрофірма «Прилуцька», або відповідач) про визнання припиненими зобов'язань за договором поставки від 03.12.2014 №С14-01482.

10.12.2015 позивач подав заяву за вих. №1395-10 про уточнення позовних, згідно якої просив визнати припиненими зобов'язання за п.5.2 договору поставки від 03.12.2014 №С14-01482 в частині обов'язку ПрАТ «Креатив» здійснити остаточний розрахунок протягом 10 банківських днів з моменту поставки всього товару, підписання сторонами додаткової угоди (п.4.3) та акта визначення кінцевої ціни (п.4.7), виходячи з остаточної ціни на товар відповідно до п.4.6 даного договору.

Місцевим господарським судом вказана заява прийнята до розгляду, виходячи з якої й вирішувався судовий спір.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 25.12.2015 у справі №927/1439/15 в позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що правові наслідки порушення зобов'язань такі як відмова від договору, його розірвання, як санкції за порушення зобов'язань, не відновлюють початкового майнового стану потерпілої сторони, а спрямовані на запобігання можливим порушенням у майбутньому. Цивільний кодекс України (далі - ЦК України) та Господарський кодекс України (далі - ГК України), на які посилається позивач, не передбачають такого способу захисту права як звільнення від виконання зобов'язань по оплаті виконаного іншою стороною зобов'язання.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.12.2015 скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що даним позовом скаржник фактично намагався змінити умови договору, що неможливо, оскільки сам договір, на підставі якого існувало зобов'язання - розірваний, а чинним законодавством України не передбачено такого захисту порушеного права як звільнення від обов'язку розрахуватись за отриманий товар.

Апелянт також вказував на те, що оскільки місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення без участі представника позивача (двічі відмовлено у проведенні судового засідання в режимі відеоконференції), останній був позбавлений можливості надати пояснення, згідно якими на підставі рішення Господарського суду Кіровоградської області від 24.11.2015 у справі №912/2965/15 з позивача на користь відповідача стягнуто 5 338 292 грн відшкодування вартості поставленого товару та судовий збір. За твердженнями позивача, вказане вище доводить той факт, що, не дивлячись на порушення відповідачем умов договору, останній намагається в судовому порядку стягнути зі скаржника збитки.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2016 відновлено ПрАТ «Креатив» пропущений строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі №927/1439/15, розгляд скарги призначено на 24.02.2016. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

Доказом належного повідомлення сторін про час і місце розгляду апеляційної скарги є повідомлення про вручення поштових відправлень (ухвали суду від 22.01.2016) - 29.01.2016 (позивачу), - 28.01.2016 (відповідачу), долучені до матеріалів справи.

23.02.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та призначення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 відкладено розгляд апеляційної скарги на 23.03.2016, задоволено клопотання позивача, розгляд справи №927/1439/15 ухвалено провести 23.03.2016 в режимі відеоконференції, проведення якого доручено Господарському суду Кіровоградського області.

Судове засідання 23.03.2016 проведено в режимі відеоконференції.

Доказом належного повідомлення сторін про час і місце розгляду апеляційної скарги 23.03.2016 є повідомлення про вручення поштових відправлень (ухвали суду від 24.02.2016) - 02.03.2016 (позивачу), - 01.03.2016 (відповідачу), долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 23.03.2016 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.12.2015 скасувати, постановити нове, яким позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату та час його проведення повідомлений належним чином.

Враховуючи, що ТОВ «Агрофірма «Прилуцька» належним чином повідомлене про час та місце проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги, а матеріали справи дозволяють розглянути апеляційну скаргу без його участі, з метою дотримання вимог ст. 102 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), на думку колегії суддів, відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2014 між ПрАТ «Креатив» (покупець) та ТОВ «Агрофірма «Прилуцька» (продавець) укладено договір поставки № С 14-01482 (далі - договір), за умовами якого продавець зобов'язується поставити і передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити насіння соняшнику урожаю 2014 на умовах даного договору.

Відповідно до п.3.2 договору термін поставки товару - протягом 7 днів після підписання договору, але не пізніше 10.12.2014. Продавець зобов'язаний у письмовій формі за 3 календарні дні повідомити покупця про готовність до поставки товару із зазначенням дати поставки. Покупець має право в односторонньому порядку відмовитись від отримання товару у випадку порушення терміну поставки продавцем.

Згідно з п.3.5 договору датою поставки товару є дата фактичного отримання товару та документів, визначених п.3.7 та п.3.8 договору, покупцем.

Кількість товару, що поставляється за даним договором (залікова вага, визначена на вагах покупця шляхом перерахунку на базисні показники якості, вказані в п.2.1 даного договору) - 160 тонн ± 35% (за вибором покупця) (п.4.1 договору).

У п.4.2 договору передбачено, що для оприбуткування покупцем поставленого товару, продавець надає покупцю видаткові накладні на кількість фактично поставленого товару по ціні 2 000,00 грн (в т. ч. ПДВ), виписані датою фактичної поставки. Вказана ціна для оприбуткування товару є первісною. Подальше визначення ціни здійснюється сторонами в порядку, встановленому п.4.3-4.3.1 даного договору.

Ціна товару, з якісними показниками, передбаченими в п.2.1 даного договору, встановлюється сторонами шляхом укладання додаткової угоди та визначається як середня ринкова закупівельна ціна насіння соняшнику на аналогічних умовах поставки на дату підписання зазначеної додаткової угоди, але не пізніше 15 лютого 2015, зменшена на 16% річних, нарахованих на суму здійсненої оплати (відповідно до п. 5.1 договору) з дати перерахування коштів до дати переоцінки, за кожну фактично поставлену тонну партії товару, що переоцінюється. Визначена таким чином ціна товару може як перевищувати первісну ціну для оприбуткування вказану в п. 4.2 договору поставки, так і бути меншою (п.4.3 договору).

Остаточний розрахунок (доплата покупцем або повернення коштів продавцем) здійснюється протягом 10 банківських днів з моменту поставки всього товару, підписання сторонами додаткової угоди (п.4.3) та акта визначення кінцевої ціни (п.4.7), виходячи з остаточної ціни на товар відповідно до п.4.6 даного договору.

Відповідно до п.9.1 договору, останній набирає силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання всіх умов, передбачених даним договором.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

У зв'язку з порушенням ТОВ «Агрофірма «Прилуцька» умов договору в частині здійснення поставки товару у повному обсязі у визначений строк, ПрАТ «Креатив» звернулось з позовом до Господарського суду міста Києва про розірвання договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 у справі №910/25123/15, яке набрало законної сили 27.10.2015, розірвано договір поставки № С14-01482 від 03.12.2014, укладений між ПрАТ «Креатив» та ТОВ «Агрофірма «Прилуцька».

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що «…судом встановлено, що згідно договору на підставі видаткових накладних від 10.12.2014 №26, від 11.12.2014 №27, від 13.12.2014 №28, від 18.12.2014 відповідачем було поставлено позивачу товар загальною кількістю 137,80 кг.

Отже, відповідачем недопоставлений товар у кількості 22,2 кг.»

Частиною 3 ст.35 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Обставини, визнані учасниками судового процесу і відображені в судових рішеннях, є преюдиціальними в розумінні ч.3 ст.35 ГПК України (п.2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18).

Таким чином, обставини, встановлені в рішенні Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 у справі №910/25123/15, яке набрало законної сили, мають преюдиціальне значення і не потребують повторного доказування.

Доказів відмови покупця (ПрАТ «Креатив») від переданого продавцем (ТОВ «Агрофірма «Прилуцька») товару у зв'язку з тим, що останній отримано в меншій кількості матеріали справи не містять.

Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, а у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, навіть незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Частина 1 ст. 598 ЦК України визначає, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначалось вище, у зв'язку з порушенням ТОВ «Агрофірма «Прилуцька» умов договору в частині здійснення поставки товару у повному обсязі у визначений строк, ПрАТ «Креатив» вимагало розірвати укладений між сторонами правочин в судовому порядку.

З аналізу норм ст.ст. 638, 655-657, 689, 691, 692 ЦК України вбачається, що ціна є істотною умовою договору купівлі-продажу, а обов'язок з оплати товару є основним обов'язком покупця (ПрАТ «Креатив»).

Отже, у кредитора за договором залишається право вимоги до боржника, а боржник не звільняється від обов'язку розрахуватися з кредитором, відповідне право вимоги залишається навіть після спливу строку договору.

Розірвання договору відповідно до положень статті 653 ЦК України визнається правомірним способом припинення зобов'язань та припиняє ті зобов'язання, що були невиконані до моменту розірвання договору, тобто достроково припиняє дію тих зобов'язань, строк виконання яких не настав.

За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачених для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору.

Отже, аналіз зазначених норм показує, що, припинення зобов'язання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином, а розірвання договору не є підставою для припинення зобов'язань в частині оплати покупцем вартості отриманого товару (насіння соняшнику урожаю 2014), що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору.

Частина 2 ст.12 ЦК України визначає, що нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Як вбачається зі змісту заяви позивача про уточнення позовних вимог від 07.12.2015 №1395-10 «…окремо, позивач зазначає, що поставлений товар по договору поставки до сьогоднішнього дня є неоплаченим, оскільки відповідно до умов п.5.1 договору у позивача не виникло грошового зобов'язання».

Тобто, апелянт визнає факт неоплати переданого відповідачем товару і, враховуючи, що відповідач передав його у меншій кількості, ніж передбачено умовами правочину, скаржник вимагає визнати зобов'язання припиненими.

Судова колегія, досліджуючи зміст зобов'язань за спірним договором, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем пред'явлено позовні вимоги про зміну умов договору, а саме зміну порядку оплати - в залежності від узгодження ціни, підписання додаткових угод та акта визначення кінцевої ціни, виходячи з остаточної ціни на товар, що є неможливим, оскільки договір розірвано за рішенням суду.

З огляду на викладене вище, виходячи із заявлених позивачем вимог, наявних у справі доказів та встановлених судом обставин, доводи апелянта спростовуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.12.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Креатив» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.12.2015 у справі №927/1439/15 - без змін.

2. Матеріали справи №927/1439/15 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій