ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.03.2016р. Справа № 905/3048/15

Господарський суд Донецької області у складі Головуючого судді Мельниченко Ю.С., суддів: Левшиної Г.В., Осадчої А.М., при секретарі судового засідання Паюновій Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Еко-Альянс, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Мегапром, м. Селидове, Донецька область

про стягнення 1 393 422 грн. 30 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю б/н від 23.10.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю №17 від 01.09.2015р.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 811 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 24.03.2016р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Еко-Альянс, м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Мегапром, м. Селидове, Донецька область, про стягнення заборгованості за договором № 02/07 на сервісне обслуговування від 02.07.2012р. у сумі 731 087 грн. 58 коп., 3% річних у сумі 67 465 грн. 39 коп., інфляційних втрат у сумі 567 505 грн. 78 коп. та пені у сумі 27 363 грн. 55 коп., а всього 1 393 422 грн. 30 коп.

Ухвалою суду від 11.11.2015р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено на 01.12.2015р. Розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою суду від 01.12.2015р. господарським судом Донецької області строк розгляду спору продовжувався на 15 днів до 25.01.2016р.

За результатами автоматичного визначення складу колегії суддів від 25.01.2016р. по справі №905/3048/15 було призначено судову колегію у складі: Головуючого судді Мельниченко Ю.С., суддів: Левшиної Г.В., Осадчої А.М.

Ухвалою суду від 25.02.2016р. господарським судом Донецької області строк розгляду спору продовжувався на 15 днів до 09.04.2016р.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за вказаним договором щодо оплати вартості виконаних робіт. Нормативно позивні вимоги обґрунтовані ст.ст. 526, 530, 599, 610, 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Представник позивача у судових засіданнях 01.12.2015р., 25.01.2016р., 11.02.2016р., 25.02.2016р. та 24.03.2016р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в обґрунтування своїх вимог посилався на укладання договору № 02/07 на сервісне обслуговування від 02.07.2012р. із відповідачем, невиконання останнім за ним своїх зобов'язань з оплати вартості виконаних робіт, внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Представник відповідача у свою чергу у судових засіданнях 25.01.2016р., 11.02.2016р., 25.02.2016р. та 24.03.2016р. заперечував проти задоволення позовних вимог, посилався на сплив строку позовної давності за актами приймання-здачі робіт №1 від 31.07.2012р., №2 від 31.08.2012р., №3 від 30.09.2012р. та за нарахованою пенею по актам приймання-здачі робіт №4 від 31.10.2012р. та №5 від 30.11.2012р. 19.01.2016р. через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву №10-юр від 18.01.2016р. Разом з відзивом відповідачем подана заява щодо застосування строків позовної давності №11-юр від 18.01.2016р. Крім того, відповідач посилається на настання форс-мажорних обставин, які обумовлені тим, що господарська діяльність ТОВ «Мегапром» відбувалася й відбувається на території проведення антитерористичної операції.

Ухвалами суду від 25.01.2016р, 11.02.2016р. та 25.02.2016р. було зобов'язано ОСОБА_3 з'явитися у судове засідання для дачі пояснень по справі, однак у судові засідання 11.02.2016р., 25.02.2016р. та 24.03.2016р. ОСОБА_3 не з'явився, вимоги суду не виконав, письмових пояснень по справі не надав, про причину неявки не повідомив.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Мегапром (далі замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Еко-Альянс (далі виконавець) був укладений договір № 02/07 на сервісне обслуговування від 02.07.2012р. (далі за текстом Договір), за умовами якого замовник доручає (приймає й оплачує), а виконавець бере на себе зобовязання щодо проведення гарантійного і сервісного обслуговування обладнання (контейнерної теплоелектростанції КТЕС-1,35), виробником якого є Pro-2, Німеччина.

Відповідно до п.1.1. договору, перелік обладнання та вартість сервісного обслуговування вказується в додатках до договору, які після їх підписання є невідємною частиною договору.

Додатком №2 до договору, засвідчено, що сторонами досягнуто згоди про величину договірної ціни за сервісне обслуговування в сумі, що обраховується по результатам фактичної роботи КТЕС-1,35 за місяць: 1 кВт година по ціні 0,119 гривень, що еквівалентно 0,012 Євро за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладення договору (1 Євро = 9,9730 гривень). Сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом Євро на день підписання акту здачі-приймання робіт.

Як визначено п. 5.1. договору, оплата робіт проводиться щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на рахунок виконавця протягом 15 календарних днів з моменту підписання акта приймання-здачі робіт.

Факт виконання позивачем прийнятих на себе зобовязань за договором № 02/07 на сервісне обслуговування від 02.07.2012р. на загальну суму 731 087 грн. 58 коп. підтверджується наступними актами:

- акт №1 від 31.07.2012р. сдачі-приймання робіт по договору № 02/07 від 02.07.2012р. на суму 209 507 грн. 29 коп., у тому числі ПДВ 34 917 грн. 88 коп.;

- акт №2 від 31.08.2012р. сдачі-приймання робіт по договору № 02/07 від 02.07.2012р. на суму 121 128 грн. 42 коп., у тому числі ПДВ 20 188 грн. 07 коп.;

- акт №3 від 30.09.2012р. сдачі-приймання робіт по договору № 02/07 від 02.07.2012р. на суму 134 530 грн. 64 коп., у тому числі ПДВ 22 421 грн. 77 коп.;

- акт №4 від 31.10.2012р. сдачі-приймання робіт по договору № 02/07 від 02.07.2012р. на суму 133 715 грн. 59 коп., у тому числі ПДВ 22 285 грн. 93 коп.;

- акт №5 від 30.11.2012р. сдачі-приймання робіт по договору № 02/07 від 02.07.2012р. на суму 132 205 грн. 64 коп., у тому числі ПДВ 22 034 грн. 27 коп.

Вказані акти підписані повноважними представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками підприємств.

За наслідками господарських операцій позивачем складені податкові накладні, які містяться у матеріалах справи.

Граничним строком оплати, згідно п. 5.1 договору, за актом №1 від 31.07.2012р. є 15.08.2012р., за актом №2 від 31.08.2012р. є 15.09.2012р., за актом №3 від 30.09.2012р. є 15.10.2012р., за актом №4 від 31.10.2012р. є 15.11.2012р., за актом №5 від 30.11.2012р. є 15.12.2012р.

13.01.2014р. позивачем була надіслана відповідачу претензія № 67/12-13 від 30.12.2013р. за договором № 02/07 від 02.07.2012р. на суму заборгованості 731 087 грн. 58 коп. Факт надсилання претензії відповідачу підтверджується копіями фіскального чеку № 1387 від 13.01.2014р. та опису вкладення до поштового відправлення від 13.01.2014р., які містяться у матеріалах справи. Претензія була надіслана на адресу фактичного місцезнаходження відповідача, про що свідчить витяг № 13464748 від 06.02.2007р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Таким чином, судом встановлено, що замовником станом на час розгляду справи залишилось не оплаченими 731 087 грн. 58 коп.

Проаналізувавши укладений сторонами договір № 02/07 на сервісне обслуговування від 02.07.2012р., суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором про надання послуг, отже, правовідносини сторін підпадають під регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав у відповідача для ухилення від виконання свого обовязку за договором стосовно оплати робіт, як це визначено п. 5.1 договору, протягом 15 календарних днів з моменту підписання акта приймання-здачі робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається здійснення відповідачем розрахунку з позивачем впродовж вказаного строку, вказане призвело до порушення відповідачем зобовязання з оплати робіт як боржником, який прострочив виконання, у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Як встановлено судом вище, відповідач не виконав свої зобовязання в частині оплати виконаних позивачем робіт у сумі 731 087 грн. 58 коп.

У відповідності до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це встановлений законом строк, у межах якого особа, право якої порушено, може вимагати примусове здійснення або захисту свого цивільного права або інтересу шляхом звернення із позовною заявою до суду.

Як передбачено у ст. 257 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

За приписами абз. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно п. 4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Таким чином, враховуючи строк виконання зобовязання з оплати робіт за актом №1 від 31.07.2012р. - 15.08.2012р., строк позовної давності за даними вимогами спливає 15.08.2015р., за актом №2 від 31.08.2012р. - 15.09.2012р., строк позовної давності за даними вимогами спливає 15.09.2015р., за актом №3 від 30.09.2012р. - 15.10.2012р., строк позовної давності за даними вимогами спливає 15.10.2015р., за актом №4 від 31.10.2012р. - 15.11.2012р., строк позовної давності за даними вимогами спливає 15.11.2015р., за актом №5 від 30.11.2012р. - 15.12.2012р., строк позовної давності за даними вимогами спливає 15.12.2015р.

Як вбачається з штампа канцелярії господарського суду Донецької області, позивач звернувся з позовною заявою до суду 10.11.2015р.

Тобто, позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності щодо стягення заборгованості за актами №1 від 31.07.2012р., №2 від 31.08.2012р., №3 від 30.09.2012р.

Нормами ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Товариство з обмеженою відповідальністю Мегапром у відзиві на позовну заяву та у заяві щодо застосування строку позовної давності просило суд відмовити у задоволенні позовних вимог, а також заявило про пропущення позивачем строку позовної давності при зверненні з позовом.

У якості доказу переривання перебігу строку позовної давності позивачем надано протокол розгляду взаєморозрахунків по договорам між ТОВ «Мегапром», ПАТ «Шахтоуправління Донбас» та ТОВ «Еко-Альянс» від 17.10.2013р., серед яких заборгованість на суму 731 087 грн. 58 коп. за договором № 02/07 від 02.07.2012р. Зі сторони ТОВ «Мегапром» протокол підписаний ОСОБА_4, який згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та статуту підприємства входить до переліку засновників (учасників) юридичної особи та є одним з кінцевих беніфіциарних власників (контролерів).

Відповідно до ч.1 ст.264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно змісту п.4.4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

визнання пред'явленої претензії;

зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

письмове прохання відстрочити сплату боргу;

підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців органом управління ТОВ «Мегапром» є Загальні збори та керівником є ОСОБА_5, який також є одним з кінцевих беніфіциарних власників (контролерів).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», кінцевий бенефіціарний власник (контролер) - фізична особа, яка незалежно від формального володіння має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або господарську діяльність юридичної особи безпосередньо або через інших осіб, що здійснюється, зокрема, шляхом реалізації права володіння або користування всіма активами чи їх значною часткою, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування, а також вчинення правочинів, які надають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов'язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління, або яка має можливість здійснювати вплив шляхом прямого або опосередкованого (через іншу фізичну чи юридичну особу) володіння однією особою самостійно або спільно з пов'язаними фізичними та/або юридичними особами часткою в юридичній особі у розмірі 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі.

При цьому кінцевим бенефіціарним власником (контролером) не може бути особа, яка має формальне право на 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого права.

Згідно п.5.1, 5.19, 5.20, 5.21 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегапром» єдиним виконавчим органом товариства є директор, до компетенції якого відносяться всі питання, повязані з діяльністю товариства, крім тих, що віднесені до компетенції Загальних Зборів Учасників Товариства.

Таким чином, наданий позивачем протокол розгляду взаєморозрахунків по договорам між ТОВ «Мегапром», ПАТ «Шахтоуправління Донбас» та ТОВ «Еко-Альянс» від 17.10.2013р. не може вважатися підставою для переривання перебігу позовної давності, оскільки повноваження ОСОБА_3 на підписання вказаного документу не підтверджені.

Крім того, з клопотаннями про відновлення строку внаслідок наявності поважних причин його пропуску позивач до суду не звертався.

Отже, судом встановлено, що строк позовної давності за вимогами щодо стягнення заборгованості за актами: №1 від 31.07.2012р. на суму 209 507 грн. 29 коп.; №2 від 31.08.2012р. на суму 121 128 грн. 42 коп.; №3 від 30.09.2012р. на суму 134 530 грн. 64 коп. на момент звернення позивача до суду сплив.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 02/07 на сервісне обслуговування від 02.07.2012р. у сумі 265 921 грн. 23 коп. обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, отже, такими, що підлягають задоволенню, а в частині стягнення 465 166 грн. 35 коп. суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Крім стягнення основної заборгованості позивачем також відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України нараховані інфляційні втрати за прострочення оплати вартості робіт у розмірі 567 505 грн. 78 коп.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що він є методологічно та арифметично невірним, оскільки в розрахунки позивача включені акти сдачі-приймання робіт, за якими у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено. Крім того, в розрахунках позивача період нарахування не відповідає вимогам п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Крім того, індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

На підставі цього суд зробив власний розрахунок інфляційних втрат обчислених:

- за актом №4 від 31.10.2012р. сдачі-приймання робіт по договору № 02/07 від 02.07.2012р. за період з грудня 2012 року по вересень 2015 року на суму 103 965 грн. 52 коп.;

- за актом №5 від 30.11.2012р. сдачі-приймання робіт по договору № 02/07 від 02.07.2012р. за період з січня 2013 року по вересень 2015 року на суму 102 322 грн. 46 коп.

Фактично розмір інфляційних втрат дорівнює 206 287 грн. 98 коп. на підставі чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 361 217 грн. 80 коп. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 67 465 грн. 39 коп., оцінюючи правомірність нарахування яких суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що фактично розмір 3% річних складає 23 410 грн. 21 коп., у звязку з чим, позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, отже, такими, що підлягають задоволенню, а в частині стягнення 3% річних у сумі 44 055 грн. 18 коп. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню на суму 27 363 грн. 55 коп., виходячи з подвійної облікової ставки НБУ.

Оцінюючи правомірність нарахування якої суд зазначає наступне.

Приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Аналогічні норми містяться в ст. 549 Цивільного кодексу України, згідно з якими штрафом/пенею визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема, в разі прострочення виконання.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що в разі порушення термінів оплати виконаних робіт, передбачених розділом 5 договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Разом з тим, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це встановлений законом строк, у межах якого особа, право якої порушено, може вимагати примусове здійснення або захисту свого цивільного права або інтересу шляхом звернення із позовною заявою до суду.

Згідно з ч.1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Нормами ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Судом встановлено, що позивачем пропущений спеціальний строк позовної давності у один рік щодо вимог стягнення пені.

Відповідач у відзиві та у окремій заяві, яка додана до відзиву, просить суд застосувати до позовних вимог про стягнення пені спеціальний строк позовної давності, що передбачений ч.2 ст.258 ЦК України.

Клопотань щодо відновлення пропущеного строку із зазначенням поважних причин його пропуску позивачем суду не подавалося.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення пені у сумі 27 363 грн. 55 коп. не підлягають задоволенню.

Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат було здійснено за допомогою програмного забезпечення «Ліга Закон».

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що витрати зі сплати судового збору за вимогами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись ст.ст. 256-258, 261, 264, 267, 525, 526, ч.1 ст. 530, ст.ст. 546, 549, 610, 612, 615, 625, 629, 901 Цивільного кодексу України, ч. 1, 7 ст. 193, ч.3 ст.203, ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 42-47, 33, 34, 43, 49, 66, 67, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Мегапром (, місцезнаходження 85400, АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Еко-Альянс (, місцезнаходження 01054, м. Київ, Шевченківський район, вулиця Воровського, будинок 33, літера Б) заборгованість за договором № 02/07 на сервісне обслуговування від 02.07.2012р. у сумі 265 921 грн. 23 коп., 3% річних у сумі 23 410 грн. 21 коп., інфляційних втрат у сумі 206 287 грн. 98 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 7 434 грн. 29 коп.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Еко-Альянс в частині стягнення заборгованості у сумі 465 166 грн. 35 коп., 3% річних у сумі 44 055 грн. 18 коп., інфляційних втрат у сумі 361 217 грн. 80 коп. та пені у сумі 27 363 грн. 55 коп. відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У судовому засіданні 24.03.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.03.2016р.

Головуючий суддя Ю.С. Мельниченко

Суддя Г.В. Левшина

Суддя А.М. Осадча