ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р.Справа № 922/255/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Міська Рекламно-Інформаційна Система", м. Харків
до КП "Харківський метрополітен" м. Харків третя особа - Комунальне підприємство "Підземне місто"
про витребування майна
за участю сторін:

позивача -ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

третя особа - ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року до суду звернулось ТОВ" Міська Рекламно-Інформаційна система" ( надалі - позивач) та просить витребувати з чужого незаконного володіння Комунального підприємства "Харківський ОСОБА_5" ( надалі - відповідач) на свою користь 18 рекламних щитів (конструкцій ) у натурі, у разі неможливості повернути щити, відшкодувати їх вартість у розмірі 44 000 грн., сплати інфляційні витрати на 2014-2015 року у сумі 28336,00 грн. на р/р 3110 АТ" ОТП Банк" в м. Київ, МФО 300528, ., та судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору за № 99-2/СНД від 30.12.2013 року на послуги по наданню місць для розміщення рекламних щитів на об*єктах метрополітену .

Відповідач проти заявлених вимог заперечує та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог, про що докладніше викладено у відзиві на позовну заяву ( а.с.117-119).

Третя особа, проти заявлених вимог заперечує та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог, про що докладніше викладено у відзиві на позовну заяву. ( а.с.113-115).

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 03.03.2016 року до 22.03.2016 року до 10 години.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою заходів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про рекламу» реклама на транспорті це реклама, що розміщується на території підприємств транспорту загального користування, метрополітену, зовнішній та внутрішній поверхнях транспортних засобів та споруд підприємств транспорту загального користування і метрополітену.

Згідно п. 1 ст. 18 ЗУ «Про рекламу» розміщення реклами на транспорті погоджується лише з власниками об'єктів транспорту або уповноваженими ними органами (особами).

30.12.2013 року між Комунальним підприємством "Харківський метрополітен" та ТОВ" Міська рекламно - інформаційна система" був укладений договір за № 99-2/СНД на послуги по наданню місць для розміщення рекламних щитів в кількості 37 штук на об*єктах метрополітену ( а.с.15 - 20).

Додатковою угодою до договору за № 99-2/СНД на послуги по наданню місць для розміщення рекламних щитів на об*єктах метрополітену від 25.03.2014 року № 6, сторони внесли зміни до п.1.1., яким зменшили кількість місць для розміщення рекламних щитів до 34 штук, розмір, площу, станцію розміщення, вартість 1 м 2, а також відповідно до п.4.1договору погодили оплату за місяць в сумі 24279,48 грн. ( а. с. 21-22). Термін дії договору сторони погодили до 31.03.2014 р. включно ( п. 8.1 договору).

У відповідності до предмету договору, позивач зобов*язався одержувати від ОСОБА_5 послуги по наданню місць для розміщення рекламних щитів на об*єктах метрополітену та сплачує ці послуги. ( п.1. 1 договору).

Відповідно до договору КП" Харківський ОСОБА_5" має право:

- контролювати розміщення та заміну рекламного зображення відповідно до предмету договору ( 2.2.1 договору),

- вимагати здійснення демонтажу рекламного щиту після закінчення терміну дії договору ( 2.2.3 договору),

- здійснювати демонтаж рекламного щиту, якщо він не був проведений Клієнтом, у наступних випадках, а саме :у разі невиконання вимоги демонтажу рекламного щиту після закінчення терміну дії договору.

За умовами договору ( п. 3.1.13 договору) Клієнт зобовязаний виконати демонтаж і вивезення з території КП"Харківського ОСОБА_5" рекламних щитів протягом 5 (пяти) робочих днів з дня отримання поштового листа з вимогою демонтажу в звязку з закінченням терміну дії Договору.

У відповідності до умов даного договору, КП"Харківський ОСОБА_5" не несе відповідальності за цілісність і схоронність рекламних щитів Клієнта (п. 5.1.4 договору).

Передачу рекламних щитів від Клієнта до КП "Харківський ОСОБА_5" договором не передбачено.

Рекламні щити Позивача було розміщено у підземних підвуличних пішохідних переходах станцій метрополітену.

Згідно рішення Харківської міської ради від 26.03.2014 р. № 182 підземні підвуличні пішохідні переходи станцій метро було виключено з господарського відання КП «Харківський метрополітен» та передано в господарське відання КП «Підземне місто» ( а. с 121 ).

31.03.2014 року виключено зі складу основних засобів КП «Харківський метрополітен» підземні підвуличні пішохідні переходи станцій метро згідно п. 1.1 розпорядження Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради від 01.04.2014 р. № 325 . За актом приймання передачі (Додаток №1 до розпорядження) підземні підвуличні пішохідні переходи станцій метро було передано від КП «Харківський метрополітен» до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради. (а. с. 127-128).

Листом від 13.03.2014 р. №27/723/01-09 (а. с.129) КП «Харківський метрополітен» повідомило Позивача про передачу з 01.04.2014 р. пішохідних переходів метро до КП «Підземне місто» та в звязку з закінченням 31.03.2014 р. строку дії договору № 99-2/СНД та, запропонувало звернутись до останнього для укладення договору.

Керуючись п. 3.1.13 договору Позивач після закінчення дії договору зобовязаний був самостійно виконати демонтаж і вивезення з території ОСОБА_5 рекламних щитів.

01.04.2014 року між Комунальним підприємством "Підземне місто" та ТОВ" Міська рекламно-інформаційна система" було укладено договір на послуги по наданню місць для розміщення рекламних щитів № 20Р/04/14, відповідно до якого було надано місця для розміщення 27 рекламних щитів у підземних підвуличних пішохідних переходах, що знаходяться на балансі КП «Підземне місто». ( а.с.24-31).

Станом на 01.04.02014 р. всі рекламні конструкції ТОВ «Міська рекламно-інформаційна система» знаходились в пішохідних переходах КП" Харківського метрополітену" , про що Позивачем складено перелік (а. с.122 ).

Порушення умов договору з боку Відповідача відсутні, що не заперечується Позивачем.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на статтю 1212 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз наведеної норми свідчить, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази набуття або збереження майна Позивача Відповідачем. Також відсутні докази здійснення демонтажу та вивезення рекламних конструкцій Відповідача ОСОБА_5.

Так як, сторонами у справі укладено договір на послуги по наданню місць для розміщення рекламних щитів на об*єктах метрополітену, умовами якого передавання рекламних щитів на баланс або зберігання до метрополітену не передбачено, і факт такого передавання або набуття майна в інший спосіб, відсутній, отже, належних та допустимих доказів наявності передбачених законом підстав для застосування норми ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин суду не надано.

Таким чином, оскільки за результатами розгляду справи, позивачем не доведено факту наявності обставин, з якими останній звернувся до суду, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 387, 1212 Цивільного кодексу України, ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 25.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_6