КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р. Справа№ 910/22993/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Рудченка С.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Сорока М.С. довіреність № 08/09/15 від 08.09.15

від відповідача: Самокиша В.Ю. довіреність № 23-12/15-34 від 23.12.15

розглянувши матеріали апеляційної скарги Дочірнього підприємства "Олан"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11 листопада 2015 року

у справі № 910/22993/15 (суддя - Нечай О.В.)

за позовом Дочірнього підприємства "Олан"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль"

про визнання договорів удаваними та застосування наслідків удаваності,-

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Олан" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про визнання удаваними правочином укладений між ДП "Олан" і ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" Договір лізингу №-06/12 від 11.06.2012 р. та застосувати наслідки удаваності правочину - Договору лізингу № LC6724-06/12 від 11.06.2012 р. та визнати даний правочин укладений між ДП "Олан" і ТОВ "Райффайзен лізинг Аваль" таким, що є кредитно-заставним договором, щодо надання ТОВ "Райффайзен лізинг Аваль" в кредит ДП "Олан" грошових коштів в сумі 367 848,19 грн., строком до 10.06.2015 р., зі сплатою відсотків за користування коштами з розрахунку ставка LIBOR 3M плюс 10,5 відсотків річних від суми заборгованості за договором (70 % від вартості предмета застави) під заставу транспортного засобу - вантажний (сідловий тягач) VOLVO FH400, EVRO 3, 2008 р.в. (шасі YV2ASG0AX9B534324 № D13174516). (а.с.5-9).

Позовні вимоги мотивовані тим, що дії сторін в рамках укладених між ними договорів, а саме Договору купівлі-продажу, Договору лізингу та Угоди про зарахування зустрічних вимог мали удаваний характер та були направлені виключно на укладення між сторонами та в подальшому виконані кредитно-заставної угоди про надання відповідачем позивачу кредиту в розмірі 367 848,19 грн. для поповнення обігових коштів та передачі в заставу транспортних засобів позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11 листопада 2015 року у справі №910/22993/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.146-152).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Дочірнє підприємство "Олан" 07.12.2015 р. звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2015 р. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.200-203).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі №910/22993/15 від 01 березня 2016 року, у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Коротун О.М. на лікарняному, визначено колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів - Рудченка С.Г., Агрикової О.В.

01 березня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Дочірнього підприємство "Олан" на рішення Господарського суду міста Києва від 11 листопада 2015 року у справі №910/22993/15 прийнято до провадження колегію суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Рудченко С.Г., справу призначено до розгляду на 29 березня 2016 року.

Представник Дочірнього підприємства "Олан" в судовому засіданні 29 березня 2016 року надав суду пояснення, в яких просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/22993/15 від 11 листопада 2015 року та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" в судовому засіданні 29 березня 2016 року надав суду пояснення, в яких заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста у справі №910/22993/15 від 11 листопада 2015 року без змін.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

11 червня 2012 року між Дочірнім підприємством "Олан" (далі - позивач, продавець) та ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" (далі - відповідач, покупець) було укладено Договір купівлі-продажу № Р6724-6728 (далі - Договір купівлі-продажу), за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити транспортний засіб згідно додатку № 1 (специфікації), що є невід'ємною частиною цього договору (а.с. 20-22).

Відповідно до п. 1.2 Договору купівлі-продажу асортимент, комплектність, кількість і якість транспортного засобу визначені в додатку №1 (специфікація), що є невід'ємною частиною цього договору.

Придбання транспортного засобу на умовах цього договору здійснюється покупцем для подальшої передачі в лізинг лізингоодержувачу відповідно до договорів лізингу від 11.06.2012 р. № LC6724-06/12 та LC6728-06/12, укладених між лізингоодержувачем і покупцем (п.1.3 Договору купівлі-продажу).

Відповідно до п. 2.1 Договору купівлі-продажу загальна вартість транспортного засобу становить гривневий еквівалент 244 300 Євро, що за погодженим сторонами курсом (курс 10,755166 гривень за 1 Євро) становить 2189572 грн. 54 коп., ПДВ 20% у розмірі 437914 грн. 51 коп., всього 2627487 грн. 05 коп. та включає вартість транспортного засобу, пакування та транспортування до місця поставки, визначеного цим договором.

Згідно з п. 2.2 Договору купівлі-продажу оплата транспортного засобу здійснюється покупцем на підставі даного договору в наступному порядку:

-30% від загальної вартості транспортного засобу, а саме: гривневий еквівалент 73 290 Євро, що за погодженим сторонами курсом (курс 10,755166 гривень за 1 Євро) становить 656 871 грн. 76 коп., крім того ПДВ 20% у розмірі 131 374 грн. 35 коп., всього 788 246 грн. 11 коп. покупець зобов'язується перерахувати на рахунок продавця протягом 3 (трьох) банківських днів з дати сплати лізингоодержувачем за договором фінансового лізингу авансового лізингового платежу та адміністративної комісії;

- 70% від загальної вартості транспортного засобу, а саме: гривневий еквівалент 171 010 Євро, що за погодженим курсом (курс 10,755166 гривень за 1 Євро) становить 1 532 700 грн. 78 коп., крім того ПДВ 20% у розмірі 306 540 грн. 16 коп., всього 1 839 240 грн. 94 коп. покупець зобов'язується перерахувати на рахунок продавця протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі транспортного засобу. У разі наявності претензій до транспортного засобу, передбачений цим пунктом платіж покупець зобов'язується здійснити не пізніше 5 (п'яти) банківських днів після підписання покупцем та продавцем акту про усунення недоліків транспортного засобу.

Відповідно до п. 3.1 Договору купівлі-продажу продавець зобов'язаний поставити транспортний засіб протягом 10 календарних днів з дати сплати покупцем продавцю вартості транспортного засобу згідно п. 2.2.1 цього договору.

Згідно з п. 3.2 Договору купівлі-продажу поставка транспортного засобу здійснюється на умовах DDP на склад продавця, за адресою: Луганська область, м. Алчевськ, вул. Декабристів, 27-А.

Датою поставки за цим договором є дата підписання продавцем і покупцем акту приймання-передачі транспортного засобу без будь-яких претензій покупця по якості, кількості та комплектності транспортного засобу (п. 3.5 Договору купівлі-продажу).

До Договору купівлі-продажу сторонами було підписано специфікацію від 11.06.2012 р. (додаток №1 до договору), в якій сторони зазначили: найменування товару, № шасі, № двигуна, рік випуску, кількість, ціну та виклали додаткові характеристики транспортних засобів.

22 червня 2012 року відповідно до акта приймання-передачі предмета на підставі Договору купівлі-продажу, продавець передав у власність покупцю предмет згідно специфікації з відповідними характеристиками, а покупець перевірив якість, комплектність, справність та відповідність предмета умовам договору та підтверджує, що предмет відповідає всім встановленим специфікацією та договором вимогам (а.с. 23).

11 червня 2012 року між ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" (далі - лізингодавець) та Дочірнім підприємством "Олан" (далі - лізингоодержувач) було укладено Договір фінансового лізингу № LC6724-06/12 (далі - Договір лізингу), за умовами якого лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в специфікації (додаток № 2 до цього договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору (а.с. 12-17).

Відповідно до п. 1.3 Договору лізингу зобов'язання лізингодавця по придбанню предмета лізингу виникають після сплати лізингоодержувачем авансового лізингового платежу та адміністративної комісії згідно цього договору та додатків до нього.

Згідно з п. 1.8 Договору лізингу, на підставі ч. 2 ст.524 ЦК України сторони погодили додатково до визначення зобов'язання у гривні, визначити зобов'язання у грошовому еквіваленті іноземної валюти - долар США (грошовий еквівалент іноземної валюти). Зобов'язання за цим договором попередньо визначаються в грошовому еквіваленті іноземної валюти та перераховуються у гривню в порядку, визначеному окремими положеннями цього договору.

Згідно з п. 2.1 Договору лізингу вартість предмета лізингу на момент підписання договору становить 525 497 грн. 41 коп., в т.ч. ПДВ 20% і підлягає остаточному визначенню після передачі предмета лізингу лізингоодержувачу та здійснення всіх розрахунків за договором купівлі-продажу.

Відповідно до пунктів 4.1 та 4.3 Договору лізингу лізингоодержувач за цим Договором сплачує відсотки за фінансування придбання предмета лізингу та поточні лізингові платежі. Лізингоодержувач протягом строку лізингу сплачує лізингодавцю авансом поточні лізингові платежі, які розраховуються на перший робочий день кожного лізингового періоду за поточний місяць та складаються з суми, що ставиться в погашення вартості предмета лізингу та комісії лізингодавця (під якою сторони розуміють винагороду згідно Закону України "Про фінансовий лізинг").

Право власності відповідача на транспортний засіб - вантажний (сідловий тягач) VOLVO FH400, EVRO 3, 2008 р.в. (шасі YV2ASG0AX9B534324 № D13174516) на момент передачі вказаного предмета у лізинг, було зареєстровано за відповідачем 26.06.2012 р., що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії ААС № 948636 (а.с. 25).

Відповідно до акту приймання-передачі предмета лізингу від 27.06.2012 р. на підставі Договору лізингу лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв у користування предмет лізингу згідно специфікації з відповідними характеристиками (а.с. 19).

27 червня 2012 року сторонами було укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно якої після набрання нею чинності вважаються погашеними зобов'язання сторін в такому обсязі: зобов'язання покупця (лізингодавця) перед продавцем (лізингоодержувачем) за договором купівлі-продажу від 11.06.2012 р. № Р6728-6/12 в розмірі 788 246 грн. 10 коп.; зобов'язання продавця (лізингоодержувача) перед покупцем (лізингодавцем) у сумі 157 649 грн. 22 коп. на підставі договору фінансового лізингу №LC6724-06/12 від 11.06.2012 р.; в сумі 157 649 грн. 22 коп. на підставі договору фінансового лізингу № LC6725-06/12 від 11.06.2012 р.; в сумі 157 649 грн. 22 коп. на підставі договору фінансового лізингу № LC6726-06/12 від 11.06.2012 р.; в сумі 157 649 грн. 22 коп. на підставі договору фінансового лізингу № LC6727-06/12 від 11.06.2012 р.; в сумі 157 649 грн. 22 коп. на підставі договору фінансового лізингу № LC6728-06/12 від 11.06.2012 р. зі сплати авансових лізингових платежів, на загальну суму 788 246 грн. 10 коп. (пункти 3.1та 3.2 угоди) (а.с. 24).

Позивачем було отримано від відповідача 367 848,19 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 19901 від 27.06.2012 р. з призначенням платежу "за сідловий тягач зг. дог. Р6724-6728 від 11 червня 2012 р. (LC6724-06/12; 6724.2 в т.ч. ПДВ 61308,03)"(а.с.26).

26 червня 2014 року між сторонами була укладена угода про внесення змін до Договору фінансового лізингу, якою сторони внесли зміни до Додатку №1 "Графік розрахунку заборгованості" до договору фінансового лізингу та виклали його в новій редакції.

Предметом спору у даній справі є визнання удаваним правочином договору лізингу.

У абз. 4 п. 3.11. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини другої статті 235 ЦК України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

Згідно зі ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 292 ГК України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Об'єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні фонди, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених

лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу (надалі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 статті 807 ЦК України встановлено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Натомість відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність", визначено, що банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Пунктом 3 зазначеної статті визначено, що банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Враховуючи відмінність договору лізингу та кредитного договору, яка полягає у характері та суб'єктному складі учасників правовідносин, відповідно до яких обов'язковим учасником кредитних правовідносин має бути банк, який видає кредит виключно на підставі банківської ліцензії, предметом кредитного договору є грошові кошти, а предметом договору лізингу може бути включно неспоживна річ, колегія суддів приходить до висновку про те, що оспорюваний договір не містить ознак кредитного договору та при цьому відповідає вимогам, що ставляться до договору лізингу. Крім того оскільки відповідачем було сплачено кошти не як кредит, а як оплата за продаж предмету лізингу та оскільки майно належить відповідачу та не належить позивачу, останній не міг його передати у заставу, при цьому позивачем деякий час сплачувались платежі за Договором лізингу, що свідчить про схвалення правочину.

Також слід зазначити, що реєстраційними документами (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), копії яких містяться у матеріалах справи підтверджується, що основним видом господарської діяльності відповідача, є саме діяльність з торгівлі, оренди та надання послуг фінансового лізингу, а надання банківських послуг видами діяльності відповідача не передбачено (а.с. 119-123).

З огляду на вищевикладене, позов не підлягає задоволенню.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушеного, на його думку, права, та неможливість відновлення такого права, є необґрунтованими з огляду на те, що у даному випадку права позивача не є порушеними.

Щодо застосування судом першої інстанції позовної давності колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до роз'яснень наведених в абз. 1 п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 року № 10, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Оскільки права позивача не порушені у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування позовної давності у даній справі.

Проте, відповідно до роз'яснень, викладених у абз. 6 п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Оскільки суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку, то посилання суду першої інстанції на обрання позивачем невірного способу захисту та застосування позовної давності не призвело до прийняття не правильного по суті рішення, тому колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог підлягає залишенню без змін.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів зазначає, що апелянт не надав суду достатніх доказів в розумінні статті 33, 34 ГПК України, які б могли стати підставою для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні Господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11 листопада 2015 року у справі № 910/22993/15 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Дочірнього підприємства "Олан" на рішення Господарського суду міста Києва від 11 листопада 2015 року у справі № 910/22993/15 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Олан" на рішення Господарського суду міста Києва від 11 листопада 2015 року у справі № 910/22993/15 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 11 листопада 2015 року у справі № 910/22993/15 залишити без змін.

3.Справу № 910/22993/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді С.Г. Рудченко

О.В. Агрикова