КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2016 р. Справа№ 910/1200/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Яковлєва М.Л.

при секретарі

судового засідання: Колеснік М.П.

за участі представників сторін:

прокурор Бондарчук І.П. - посв. від 13.05.14 №026128;

відповідач-1 не з'явився, про дату, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином;

відповідач-2 Єгоров О.В. - дов. від 02.02.16 №02-02/16.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Заступника прокурора міста Києва

на Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.02.16

про залишення позову без розгляду на підставі

п.1 ч. 1 ст. 81 ГПК України

у справі № 910/1200/16 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Заступника прокурора міста Києва

до відповідачів 1. Київської міської ради

2. ТОВ "Сіті Прем'єр"

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання

недійсним договору, визнання відсутності права

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора міста Києва (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідачів Київської міської ради (відповідач-1) та ТОВ "Сіті Прем'єр" (відповідач-2) з позовними вимогами про:

- визнати незаконним та скасувати Рішення Київської міської ради від 10.09.2015 №1005/1869 "Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "СІТІ ПРЕМ'ЄР" земельної ділянки для завершення будівництва та експлуатації багатоповерхового житлового будинку з об'єктами обслуговування населення на вул. Драгоманова, 35/55 у Дарницькому районі м. Києва" (далі - Рішення Київської міської ради №1005/1869);

- визнати недійсним Договір оренди земельної ділянки площею 0,4016 га по вул. Драгоманова, 35/55 у Дарницькому районі м. Києва (кадастровий номер 8 000 000 000:90:002:0030), укладений між Київською міською радою та ТОВ "СІТІ ПРЕМ'ЄР", зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин A.C. 27.12.2015 за № 6069 (далі - Договір оренди);

- визнати відсутність у ТОВ "СІТІ ПРЕМ'ЄР" права користування земельною ділянкою площею 0, 4016 га по вул. Драгоманова, 35/55 у Дарницькому районі м. Києва (кадастровий номер 8 000 000 000:90:002:0030) (далі - Земельна ділянка).

Наведений позов Заступник прокурора міста Києва подав в інтересах держави, як позивач, посилаючись на ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ч. 2 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, та вказуючи на те, що з прийняттям з 23.02.2012 змін до Закону України "Про державний контроль за використанням і охороною земель" центральний орган виконавчої влади у сфері земельних відносин - Державне агентство земельних ресурсів України позбавлено функцій контролю за використанням і охороною земель, а створена для виконання вказаних завдань Державна інспекція сільського господарства України не наділена законом повноваженнями звернення до суду з позовами.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Заступник прокурора міста Києва зазначив про невідповідність Рішення Київської міської ради №1005/1869 та Договору оренди вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим вважає, що наведене рішення має бути визнано незаконним та скасовано, а Договір оренди - недійсним. При цьому, Заступник прокурора міста Києва, зокрема, посилався на незаконне надання в оренду земельної ділянки (площею 0, 4016 га по вул. Драгоманова, 35/55 у Дарницькому районі м. Києва) територіальної громади міста Києва.

Ухвалою ГСМК від 28.01.2016 № 910/1200/16 було порушено провадження у даній справі № 910/1200/16 та призначено судове засідання. В подальшому, за Ухвалою ГСМК від 15.02.2016 розгляд справи було відкладено на 29.02.2016.

За Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.02.2016 № 910/1200/16 позов Заступника прокурора міста Києва залишено без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст. 81 ГПК України, оскільки прокурором при зверненні до суду в якості позивача, не обґрунтовано наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави.

Не погоджуючись з прийнятою Ухвалою, Заступник прокурора міста Києва звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просив Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.02.2016 № 910/1200/16 скасувати як таку, що не відповідає нормам матеріального і процесуального права та передати справу на розгляд до Господарського суду міста Києва. При цьому, Заступник прокурора у апеляційній скарзі наголошує на тому, що судом першої інстанції безпідставно та неправильно застосовано положення ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» та ст. 29, п.1 ч.1 ст. 81 ГПК України.

За Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2016 для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Рудченка С.Г., Яковлєва М.Л.

Ухвалою КАГС від 18.03.2016 № 910/1200/16 порушено апеляційне провадження за скаргою Заступника прокурора міста Києва (головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Рудченко С.Г., Яковлєв М.Л.) та призначено судове засідання на 31.03.2016.

Відповідач-2 ТОВ "Сіті Прем'єр" за своїм Відзивом просив колегію суддів залишити апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва без задоволення, Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.02.2016 № 910/1200/16 без змін, як таку, що прийнята у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Відповідач -1 не скористався своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 96 ГПК України, та не надав колегії суддів письмовий відзив на скаргу Заступника прокурора міста Києва, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання від 31.03.2016 представник відповідача-1 не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить залучене до матеріалів справи зворотне поштове повідомлення № 09-33/11547/16.

Враховуючи, що присутній прокурор та представник відповідача-2 не заперечували проти розгляду апеляційної скарги у відсутності представника відповідача-1, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду оскарженої Ухвали за наявними матеріалами справи.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги Заступника прокурора міста Києва, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача-2, дійшла висновку апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва задовольнити, Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.02.2016 № 910/1200/16 скасувати та передати справу на розгляд до Господарського суду міста Києва, у відповідності до ст. 106 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

У позовній заяві прокурор зазначив, що Рішенням Київської міської ради від 10.09.2015 №1005/1869 "Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю "СІТІ ПРЕМ'ЄР" земельної ділянки для завершення будівництва та експлуатації багатоповерхового житлового будинку з об'єктами обслуговування населення на вул. Драгоманова, 35/55 у Дарницькому районі м. Києва" затверджено Проект землеустрою та передано ТОВ "СІТІ ПРЕМ'ЄР" у довгострокову оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,4016 га за адресою з цільовим призначенням, вказаним у рішенні, у зв'язку з набуттям права власності на нерухоме майно (Договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 03.07.2014 № 202).

Прокурор також вказав, що на виконання названого Рішення між Київською міською радою та ТОВ "СІТІ ПРЕМ'ЄР" було укладено Договір оренди земельної ділянки площею 0,4016 га по вул. Драгоманова, 35/55 у Дарницькому районі м. Києва (кадастровий номер 8 000 000 000:90:002:0030), який зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин A.C. 27.12.2015 за № 6069.

В обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах в господарському суді у якості позивача, прокурор у позовній заяві вказав наступне:

«Оскаржуваним рішенням щодо передачі спірної земельної ділянки в оренду ТОВ "СІТІ ПРЕМ'ЄР" для завершення будівництва та експлуатації багатоповерхового житлового будинку з об'єктами обслуговування населення по вул. Драгоманова, 35/55 у Дарницькому районі м. Києва порушено інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів.

З прийняттям 23.02.2012 змін до Закону України "Про державний контроль за використанням і охороною земель" центральний орган виконавчої влади у сфері земельних відносин - Державне агентство земельних ресурсів України позбавлено функцій контролю за використанням і охороною земель, а створена для виконання вказаних завдань Державна інспекція сільського господарства України не наділена законом повноваженнями звернення до суду з позовами".»

Водночас, прокурор вказав на "незаконне надання в оренду земельної ділянки територіальної громади міста", а також, що "необхідність захисту інтересів держави у даній справі зумовлена прийняттям органом місцевого самоврядування незаконного рішення щодо розпорядження землею, яка згідно зі т. 14 Конституції України та ст. 1 Земельного кодексу України є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави".

Отже, обґрунтовуючи наявність підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах у господарському суді у якості позивача, прокурор вказував на порушення відповідачами -1, 2 (Київською міською радою та ТОВ "Сіті Прем'єр") інтересів держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів, а в якості органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах визначає Державну інспекцію сільського господарства України, яка не наділена законом повноваженнями щодо звернення до господарського суду.

За Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.02.2016 № 910/1200/16 позов Заступника прокурора міста Києва залишено без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст. 81 ГПК України.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що у Держсільгоспінспекції відсутні повноваження на звернення до господарського суду стосовно даного предмету позову, а саме: про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 10.09.2015 №1005/1869, визнання недійсним Договору оренди земельної ділянки, укладеного між Київською міською радою та ТОВ "СІТІ ПРЕМ'ЄР", визнання відсутнім у ТОВ "СІТІ ПРЕМ'ЄР" права користування Земельною ділянкою.Таким чином, за висновком місцевого господарського суду, прокурор безпідставно заявив позов в інтересах держави на виконання повноважень, які відсутні у Держсільгоспінспекції, враховуючи, що ані Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", ані Положенням про Державну інспекцію сільського господарства України не передбачено право Держсільгоспінспекції, в межах здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності, на звернення до суду з позовом про визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, про визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки, про визнання відсутнім права користування земельною ділянкою. Поряд з цим, судом першої інстанції зазначено і про те, що у позовній заяві не зазначено, а рівно до останньої не додано доказів того, що прокурор попередньо, до звернення до суду, повідомив про це Держсільгоспінспекцію, тоді як відповідний обов'язок покладений на прокурора приписами абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", згідно яких прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це, зокрема, відповідного суб'єкта владних повноважень. Крім того, місцевим господарським судом зауважено, що виходячи з викладених у позовній заяві обставин, вбачається що фактично позов прокурора спрямований на захист інтересів територіальної громади міста Києва, інтереси якої представляє Київська міська рада, оскільки саме міська рада в силу приписів статей 10, 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" представляє інтереси територіальної громади та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження органів місцевого самоврядування, є юридичною особою і наділяється цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діє самостійно і несе відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. За оцінкою суду першої інстанції вищенаведене, в свою чергу, свідчить про безпідставність визначення прокурором собі статусу процесуального позивача у даній справі з наведеним предметом позову.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві (ч. 2 ст. 29 ГПК України).

Згідно приписів ч. 1 ст. 18 ГПК України, прокурор є самостійним учасником судового процесу.

Згідно з ч. 2 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача і як такий зазначається у позовній заяві.

В розумінні приписів наведених норм, господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави.

За пунктом 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 7 «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам» визначено, що:

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором.

У випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на п.1.ч.1 ст. 63 ГПК повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Однак, у разі коли прокурором подано позовну заяву в інтересах держави як позивачем (частина друга статті 2, частина друга статті 29 ГПК України), то господарський суд не вчиняє процесуальних дій, зазначених в абзацах третьому і четвертому цього пункту Постанови; в таких випадках повернення позовної заяви або залишення її без розгляду можливе лише за наявності підстав, зазначених відповідно у пунктах 1, 2, 3, 5 - 9 частини першої статті 63 або в пунктах 1, 2, 5, 6 частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, якщо прокурор у позовній заяві не вказав обставин, пов'язаних з порушенням інтересів держави або з обґрунтуванням необхідності захисту таких інтересів, то господарський суд повертає позовну заяву без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 63 ГПК. У разі ж коли суд у зазначених випадках помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, відповідний позов залишається без розгляду згідно з пунктом 1 частини першої статті 81 названого Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Конституційний Суд України у Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 по справі №1-1/99 вказав, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 вказано, що із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Так, у даному випадку, враховуючи вищезазначені положення, та в обґрунтування наявності права на звернення до суду у якості позивача прокурор у своєму позові зазначив про порушення інтересів держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів.

Прокурором було зазначено, що з прийняттям 23.02.2012 змін до Закону України «Про державний контроль за використанням і охороною земель» центральний орган виконавчої влади у сфері земельних відносин - Державне агентство земельних ресурсів України позбавлено функцій контролю за використанням і охороною земель, а створена для виконання вказаних завдань Державна інспекція сільського господарства України не наділена законом повноваженнями звернення до суду з позовами.

З огляду на зазначене та, враховуючи незаконне надання в оренду земельної ділянки територіальної громади міста Києва, а отже, порушення інтересів держави, даний позов подано прокурором, як позивачем відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та в порядку, передбаченому ст.ст. 2, 29 Господарського процесуального кодексу України.

У доводах апеляційного оскарження прокурор також стверджує, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про безпідставність звернення прокурора до суду, з посиланням на відсутність у Держсільгоспінспекції повноважень на звернення до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, визнання відсутності права. При цьому, Прокурором зазначено, що місцевим господарським судом в порушення ст. 43 Господарського процесуального кодексу України не взято до уваги, що вищезазначене прокурором не заперечується та у разі наявності вказаних повноважень у Держсільгоспінспекції, прокурор у порядку визначеному законом, мав би право на звернення до суду в інтересах держави в особі вказаного органу.

Таким чином, прокурор наголошує, що судом першої інстанції не враховано, що саме у зв'язку з відсутністю повноважень у Держсільгоспінспекції на звернення до суду з вказаним позовом, прокурор правомірно звернувся до суду на захист інтересів держави як позивач, без визначення органу, уповноваженого державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, у зв'язку з його відсутністю.

Поряд з цим, прокурором звернуто увагу і на те, що неправомірними є зауваження місцевого суду щодо неможливості звернення прокурора з вказаним позовом у якості процесуального позивача, у зв'язку з тим, що фактично позов спрямований на захист інтересів територіальної громади м. Києва, інтереси якої представляє Київська міська рада.

Водночас, прокурор у позовній заяві зазначив, що необхідність захисту інтересів держави у даній справі зумовлена прийняттям органом місцевого самоврядування (Київською міською Радою) незаконного рішення щодо розпорядження землею, яка згідно зі ст. 14 Конституції України та ст. 1 Земельного кодексу України є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

У Рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначено, що зі змісту ч.2 ст. 144 Конституції України та ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто, в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

При цьому, відповідно до абз. 5 п. 5 вказаного Рішення зазначено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Таким чином, Київська міська рада не має повноважень на скасування спірного рішення, оскільки на його підставі виникли відповідні правовідносини, у зв'язку з укладанням договору оренди земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що неправомірна передача в оренду земельної ділянки по вул. Драгоманова, 35/55 у Дарницькому районі м. Києва ослаблює економічні основи місцевого самоврядування, що потребує реагування у межах наданої Конституцією України компетенції. У зв'язку з чим, питання щодо визнання незаконними та скасування рішення Київської міської ради поставлено прокурором не перед органом місцевого самоврядування, а у судовому порядку.

Серед іншого, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що місцевим господарським судом помилково зазначено, що прокурор у порушення ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» попередньо, до звернення до суду, не повідомив про це Держсільгоспінспекцію, оскільки, в даному випадку, прокурор звернувся з позовом до суду не в інтересах вказаного органу, а самостійно як процесуальний позивач.

Аналогічна правова позиція, щодо правомірності звернення прокурора з позовом в якості позивача щодо оскарження рішення органу місцевого самоврядування, викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 09.12.2015 № 922/4238/15.

За вищевикладених обставин, колегія суддів дійшла висновку апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва задовольнити, Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.02.2016 по даній справі скасувати, справу направити на розгляд до Господарського суду міста Києва у відповідності до до ч.7 ст. 106 ГПК України

Керуючись ст.ст. 49, 81, 91, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.02.16 № 910/1200/16 скасувати, справу передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2016 № 910/1200/16 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2016 № 910/1200/16 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/1200/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді С.Г. Рудченко

М.Л. Яковлєв