ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28.03.2016 р. Справа№ 914/821/16

Суддя Сухович Ю.О. розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1 профспілкової організації ОСОБА_2 акціонерного товариства «Шахта «Надія», с.Сілець Сокальського району Львівської області

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Шахта «Надія», с.Сілець Сокальського району Львівської області

про перевищення службового становища та скасування доручення.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 профспілкова організація ОСОБА_2 акціонерного товариства «Шахта «Надія» подало на розгляд господарського суду Львівської області позов до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Шахта «Надія» про перевищення службового становища та скасування доручення.

Вирішуючи питання про прийняття позову вих.№11 від 23.03.2016р. (вх. №870 від 25.03.2016р.) та доданих до нього документів до провадження, судом встановлено наявність підстав для відмови в її прийнятті зважаючи на наступне.

Позивач ОСОБА_1 профспілкова організація ОСОБА_2 акціонерного товариства «Шахта «Надія» звернувся до господарського суду з позовом про встановлення перевищення службового становища ОСОБА_3 щодо надання доручення ОСОБА_4 розпоряджатися майном, яке знаходиться на базі відпочинку «Шахтар» та про скасування доручення від 02.07.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Львівської області зареєстрованого в реєстрі за №1008.

Щодо вимоги про встановлення перевищення службового становища ОСОБА_3 щодо надання доручення ОСОБА_4 розпоряджатися майном, яке знаходиться на базі відпочинку «Шахтар» суд зазначає наступне.

Як вбачається із положень ст.364 Кримінального кодексу України, зокрема ч.1, зловживання владою або службовим становищем це умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби. У примітці вказаної статті зазначається, що службовими особами у статтях 364, 368, 368 2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Тобто, відповідальність за зловживання службовим становищем, як і перевищення службових повноважень передбачено Кримінальним кодексом України, а відтак повинно встановлюватись саме в кримінальному процесі.

Щодо позовної вимоги про скасування доручення від 02.07.2011р., суд звертає увагу позивача, що ним до позовних матеріалів не долучено доручення із вказаною датою, натомість в додатках до позовної заяви є довіреність від 22.07.2011р.

Враховуючи, що в тексті позовної заяви позивач зазначає про доручення від 22.07.2011р. посвідчене приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Львівської області зареєстрованого в реєстрі за №1008, а у прохальній частині просить скасувати доручення від 02.07.2011р., посвідчене приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Львівської області зареєстрованого в реєстрі за №1008, відтак суд приходить до висновку про допущення позивачем помилки у прохальній частині позовної заяви в даті доручення.

Відповідно до ст.244 Цивільного кодексу України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Частина1 ст. 249 Цивільного кодексу України передбачає специфічну процедуру скасування довіреності, зокрема: особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною; особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність.

Відповідно до ст.248 Цивільного кодексу України, представництво за довіреністю припиняється у разі: 1) закінчення строку довіреності; 2) скасування довіреності особою, яка її видала; 3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; 4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність; 5) припинення юридичної особи, якій видана довіреність; 6) смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

7) смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Тобто, Цивільний кодекс Укпаїни передбачає відповідну процедуру скасування довіреності самим довірителем.

Згідно ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Як роз»яснено Вищим господарським судом України у п.п.3.1 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» 24.10.2011 N 10 господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Варто зазначити, що трактувати вищенаведені умови підвідомчості справ господарським судам потрібно лише у їх сукупності. Відсутність однієї із зазначених умов свідчить про неможливість розгляду справи у порядку господарського судочинства.

Заявлені позивачем позовні вимоги не відповідають усім умовами підвідомчості справ господарським судам, отже даний спір не підлягає розгляду в господарських судах України.

Згідно п.1 ч.1 ст.62 ГПК України суд відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Відтак, суд дійшов висновку відмовити позивачу у прийняті позовної заяви до розгляду на підставі п.1 ст.62 ГПК України.

Керуючись ст.12,ч.1 ст.62 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у прийнятті позовної заяви вих.№11 від 23.03.2016р. (вх. №870 від 25.03.2016р.) ОСОБА_1 профспілкової організації ОСОБА_2 акціонерного товариства «Шахта «Надія».

2. Копію ухвали надіслати сторонам.

3. Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки вказані в ст.ст.91-93 ГПК України.

Суддя Сухович Ю.О.