ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2016 року Справа № 904/9766/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антонік С.Г. (доповідач)

суддів: Чохи Л.В., Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання: Ковзикові В.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №57 від 23.02.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №341/1001 від 01.09.2015р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Євраз ОСОБА_3" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2015 року у справі № 904/9766/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Євраз ОСОБА_3" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області)

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" (м. Дніпропетровськ)

про стягнення збитків у розмірі 135 977 грн. 27 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2015р. (суддя Фещенко Ю.В.) в позові відмовлено.

Рішення суду мотивоване відсутністю порушення зобов'язання відповідачем, оскільки правомірність застосування оперативно-господарських санкцій позивачем не оспорена та під сумнів позивачем не ставиться. У правовідносинах між сторонами у даній справі відсутні понесені позивачем витрати, які пов'язуються з відновленням порушеного права (реальні збитки), заявлена до стягнення сума не є упущеною вигодою чи вартістю додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо. Кошти заявлені до стягнення не є втратами позивача, які мають компенсуватися шляхом відшкодування збитків, заявлена до стягнення сума не є збитками та не має необхідних ознак збитків за приписами чинного законодавства.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що 03.11.2005р. між позивачем та відповідачем укладений договір про постачання електричної енергії ВАТ "ЕК "Дніпрообленерго" для споживачів Дніпропетровської області № 108/05-ц/1613 (37ц). Згідно розділу «Предмет договору» енергопостачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує відповідачу її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами договору, додатками та додатковими угодами до нього.

На протязі листопада 2012 року - жовтня 2014 року ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» періодично складалися акти з контролю електричної потужності, якими були встановлені перевищення договірної величини потужності. На підставі цих актів відповідачем складалися податкові накладні, в яких в розділі "Номенклатура товарів/послуг продавця" зазначено - "перевищення договірної величини споживання електричної потужності". При цьому, у двократну вартість різниці між найбільшою величиною потужності, що зафіксована протягом розрахункового періоду, та договірною величиною потужності, включено відповідачем до бази оподаткування податком на додану вартість. Всього, за період з листопада 2012 року по жовтень 2014 року виставлена відповідачем сума перевищення договірної величини споживання електричної потужності склала 815 863 грн. 67 коп., в тому числі ПДВ - 135 977 грн. 27 коп., яка сплачена позивачем на користь відповідача у повному обсязі.

Скаржник з посиланням на законодавчі положення зазначає, що до складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань. Двократна вартість за перевищення договірної потужності не підлягає включенню до податкової бази з податку на додану вартість, оскільки є штрафною санкцією.

ОСОБА_3 штрафних санкцій у відповідності до вимог Податкового кодексу України не є базою оподаткування податком на додану вартість.

Позивач, згідно з деклараціями з податку на додану вартість не включено до податкового кредиту 34 476, 57 грн. ( з урахуванням помилок 101500, 70 грн.), як такі, що впливають з операцій, які не дають право на формування податкового кредиту. Таким чином, ПДВ на загальну суму 135977, 27 грн. віднесений за рахунок інших операційних витрат та є збитками які ПАТ «Євраз ОСОБА_3» зазнало внаслідок неправомірних дій відповідача по нарахуванню ПДВ на суми перевищення договірної потужності.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та його представник в судовому засіданні зазначили, що суми сплачені за перевищення договірної величини не є штрафною санкцією, передбаченою ст.230 ГК України, тобто неустойко, штрафом або пенею. Відповідно до п.2 постанови НКРЕ від 11.06.1999р. «Щодо плати за перевищення договірної величини потужності» нарахування за перевищення договірної величини електричної потужності є вартістю, розраховується виходячи з плати за 1кВт максимального навантаження згідно з додатком.

Таким чином законодавець визначив, що суми нараховані за перевищення договірної величини електричної потужності є не штрафною санкцією, а вартістю грошовою винагородою за надану споживачу потужність.

Стаття 27 Закону України «Про електроенергетику» не передбачає такого правопорушення, як перевищення договірної величини електричної потужності.

Підпункт 7 пункту 8.1 ПКЕЕ передбачає право енергопостачальника отримати від споживача плату за електричну енергію за обсяг перевищення споживачем договірних величин споживання електричної енергії та величини потужності за розрахунковий період, відповідно до актів законодавства та умов договору.

Тому оплата за спожиту потужність, відповідно до ч.1 ст.185, п.188.1 Податкового кодексу України, підлягає включенню до податкової бази для нарахування ПДВ.

Фактично спір між позивачем та відповідачем полягає в застосуванні податкового законодавства, а саме в правомірності нарахування ПДВ на суму перевищення договірної величини споживання електричної потужності та можливість віднесення цього ПДВ до суми податкового кредиту. Так як порядок нарахування, сплати та повернення сум податків регулюється спеціальними нормами податкового законодавства, то спори з питань оподаткування, відповідно до ст.12 ГПК України, ст. 17 КАС України не відносяться до компетенції господарських судів.

Крім того, позивач, сплативши суми нарахованого ПДВ, в подальшому відніс їх до податкового кредиту. І вже після подачі позовної заяви, 30.11.2015р. самостійно скорегував податковий кредит, виключивши з нього сплачені раніше суми. Таким чином на момент подання позову не існувало ніяких збитків, а отже у позивача не було підстав для звернення до суду.

Просять рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, заслухавши пояснення представників сторін встановила наступне.

03.11.2005р. Між ВАТ "Енергопостачальна компанія Дніпрообленерго", правонаступником якого є ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго" (енергопостачальник) та ВАТ "Євраз ОСОБА_3", правонаступником якого є ПАТ "Євраз ОСОБА_3" (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії ВАТ "ЕК "Дніпрообленерго" для споживачів Дніпропетровської області № 108/05-ц/1613 (37ц) .

Згідно п.1.1 договору, енергопостачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує енергопостачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами договору, додатками та додатковими угодами до нього, що є його невід'ємними частинами.

Під час виконання умов договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України, зокрема, Правилами користування електричною енергією (абзац 1 розділу 2 договору).

Пунктом 5.2.2 договору передбачено, що споживач у разі перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності несе відповідальність згідно зі статтею 26 Закону України "Про електроенергетику". Розрахунок за перевищення договірної величини споживання електричної енергії та потужності споживач повинен здійснити на підставі рахунку протягом 5-ти операційних днів з дня його отримання, якщо споживач оплачує електричну енергію самостійно, і 10-ти операційних днів з дня його отримання, якщо споживач здійснює розрахунки через свою територіально відокремлену головну організацію.

Відповідно до п.п. 10.8., 10.8.1. договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2005. Договір вважається продовженим на строк 12 місяців, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або про перегляд його умов.

На протязі листопада 2012 року - жовтня 2014 року відповідач складав акти з контролю електричної потужності, згідно яких встановлено перевищення договірної величини потужності. На підставі цих актів відповідачем складалися податкові накладні, в яких в розділі "Номенклатура товарів/послуг продавця" зазначено - "перевищення договірної величини споживання електричної потужності". При цьому, у двократну вартість різниці між найбільшою величиною потужності, що зафіксована протягом розрахункового періоду, та договірною величиною потужності, включено відповідачем до бази оподаткування податком на додану вартість.

Сума перевищення договірної величини споживання електричної потужності в розмірі 815 863 грн. 67 коп., в тому числі ПДВ - 135 977 грн. 27 коп. за період листопад 2012 року - жовтень 2014 року сплачена позивачем на користь відповідача у повному обсязі.

При звернені до господарського суду позивач зазначив, що суми штрафних санкцій у відповідності до вимог Податкового кодексу України не є базою оподаткування податком на додану вартість, тобто відповідач безпідставно здійснив нарахування податку на додану вартість на суми перевищення договірної величини споживання електричної потужності, що зумовило збільшення розміру відповідальності позивача на суму нарахованого ПДВ, а саме: на 135 977 грн. 27 коп.

Просить стягнути завдані збитки у вигляді зайвої сплати грошових коштів підприємства на сплату податку на додану вартість, нарахованого на суму перевищення договірної величини споживання електричної потужності в сумі 135 977 грн. 27 коп., що і стало причиною спору.

Відповідно до ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки)…

Статтею 224 ГК України також встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди (збитків) потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного звязку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що у договірних відносинах протиправність поведінки, як то випливає з п.4 ч.1 ст.611, ч.1 ст.623 ЦК України, ст.218 ГК України, проявляється у невідповідності поведінки умовам договору чи порушенні правил здійснення господарської діяльності.

Таким чином у даному випадку для відповідальності відповідача необхідно встановити винне (умисне або необережне) порушення відповідачем умов договору, внаслідок чого позивачу завдано шкоди.

Матеріалами справи не встановлено і позивачем не зазначено, які ж умови договору (зобовязання) порушено відповідачем.

Таким чином відсутність порушення відповідачем умов договору, свідчить про відсутність протиправної поведінки відповідача, що в свою чергу виключає таку відповідальність, як відшкодування шкоди.

Крім того, фактично позивачем ставиться питання про повернення ПДВ, сплаченого позивачем відповідачу та перераховане останнім до Державного бюджету, оскільки позивач вважає, що нарахування ПДВ на суму перевищення договірної величини споживання електричної потужності не повинно здійснюватися.

Відповідно до п.1.1. ст.1 Податкового кодексу України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Таким чином відносини, щодо порядку нарахування, сплати та повернення сум податків регулюється спеціальними нормами податкового законодавства і не відносяться до компетенції господарських судів, а вирішуються в порядку адміністративного судочинства.

Те, що спори вищенаведеної категорії вирішуються в порядку адміністративного судочинства зазначено в постанові Верховного ОСОБА_3 України від 16.11. 2011р. у справі за позовом ВАТ «Закарпатінтнрпорт» до Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця», треті особи Ужгородська міжрайонна державна податкова інспекція, Державна податкова інспекція у м. Львів, про повернення безпідставно отриманих коштів.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з рішенням господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 101 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Євраз ОСОБА_3" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2015 року у справі № 904/9766/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 25.03.2016р.

Головуючий: _________________ С.Г. Антонік

Судді: _________________ Л.В.Чоха

_________________ ОСОБА_4