Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "28" березня 2016 р. Справа № 906/107/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

- за участю секретаря судового засідання: Гребеніковій Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

від третіх осіб: не прибули

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (м.Харків)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (м. Малин)

за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичних осіб ОСОБА_2 (м. Малин) та ОСОБА_3 ( м. Малин).

про стягнення 31501,08 швейцарських франків (за курсом НБУ на 27.01.2016р. 770609,28 грн.)

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з фізичних осіб-підприємців як поручителів заборгованості в сумі 31501,08 швейцарських франків (за курсом НБУ на 27.01.2016р. - 770609,28 грн.), що виникла за договором про надання споживчого кредиту від 07.08.2007 року.

В обгрунтування підстав поданого позову позивач посилається на неналежне виконання позичальником ФОП ОСОБА_3 свого зобов'язання щодо повернення кредиту в іноземній валюті в порядку та на умовах і строки, визначені Договором про надання споживчого кредиту №0 від 07.08.2007р., тому в порядку ст. 540 ЦК України банк стягує заборгованість з поручителя.

В якості правових підстав позову позивач посилається на ст.ст. 525, 526, 530, 543, 553, 554, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України та ст.ст. 193, 230, 232 ГК України.

Ухвалою від 10.02.16р. господарський суд, серед іншого, прийняв позовну заяву до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (м. Малин), порушив провадження у справі №906/107/16, залучив третіми особами на стороні відповідача фізичних осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в порядку ст. 27 ГПК України та вжив заходи по підготовці справи до розгляду, передбачені ст. 64-65 ГПК України.

До початку розгляду справи по суті позивачем не подано заяву про зміну підстави та предмету позову, відповідачем не подано зустрічного позову, відповідно.

Представник позивача в судовому засіданні 14.03.16р. позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, додатково повідомив, що Малинським районним судом у справі №283/1493/15 прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 боргу за договором споживчого кредиту. Рішення Малинського районного суду апеляційною інстанцією залишено без змін.

25.03.16р. до господарського суду позивач надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, додатково надіслав суду копію рішення Малинського районного суду Житомирської області від 14.12.2015р. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 09.02.2016р., якою залишено в силі рішення Малинського рійонного суду Житомирської області від 14 грудня 2015р.

Відповідач відзиву на позов не подала, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Третя особа - фізична особа ОСОБА_2 (м. Малин) відзиву на позов не подала, однак надіслала суду клопотання від 11.03.16р. про розгляд справи без її участі (а.с. 110-112).

Третя особа - Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (м. Малин) відзиву на позов не подав, свого представника в засідання суду не направив, до господарського суду повернулася ухвала суду від 22.02.2016р. з відміткою органу зв'язку про причини невручення "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до пп.3.9.1 та 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, суд вжив всі необхідні заходи для повідомлення відповідача та третіх осіб своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи.

Проте, відповідач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, а тому неявка відповідача належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 28.03.2016 р. прийнято вступну та резолютивну частини рішення про часткове задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

07.08.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (в подальшому змінено найменування на - Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк") (далі - банк, позивач) та ОСОБА_3 (надалі - позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (надалі Кредитний договір) відповідно до умов якого, банк надав позичальнику (ОСОБА_3) кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті у швейцарських франках в сумі 59200, 00, що дорівнює еквіваленту 252122 грн. за ставками НБУ на день укладення Договору, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути наданий кредит та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі.

У п. 1.2. Кредитного договору сторони домовились щодо строку кредитування, зокрема, надання кредиту здійснюється з 07 серпня 2007р. (п. 1.2.1. Кредитного договору).

Згідно п. 1.2.2. Кредитного договору передбачено, що позичальни к зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 07 серпня 2018р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умлв цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

За користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 8,99% річних. після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов Договору (п. 1.3.1. Кредитного договору).

Банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника №8900 у Банку, код Банку (МФО) 351005 (п. 1.4. Кредитного договору).

У розділі 2 Кредитного договору сторони погодили, умови забезпечення кредиту, зокрема, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника банком приймається:

- застава нерухомості, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 48, 0 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Малин, вул. Шевченка, буд. 180 та є власністю ОСОБА_3, код НОМЕР_1 та житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 58,1 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю ОСОБА_1, код НОМЕР_2;

- порука, а саме: ОСОБА_1, код за ДРФО НОМЕР_2 та ОСОБА_4, код за ДРФО НОМЕР_3.

Права та обов'язки сторін сторони визначили у розділі 3 Кредитного договору.

Відповідальність сторін сторони передбачили у розділі 4 Кредитного договору, згнідно п. 4.1. якого передбачено, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів плати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку:

- в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні;

- в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розглядається за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.

Порядок зміни процентної ставки, порядок дострокового поверненя кредиту за вимогою банку, інші умови сторони обумовили у розділах 5-7 Кредитного договору.

Строк дії Кредитного договору, згідно п. 7.7. Кредитного договору, - з дати його укладення до повного повернення банку всієї суми кредиту за договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування.

Додатком №1 до Кредитного договору визначено графік пошашення кредиту (а.с. 21-24).

Додатковою угодою №2 до Кредитного договору від 31.05.2012р. сторони домовились, що 31 травня 2012р. змінено форму кредитування за Кредитним договором з кредитної лінії на кредит без права отримання боржником нових траншів і встановлено суму кредиту у розмірі 33 636 швейцарських франків 52 сантимів, яку банк надав боржнику, а боржник прийняв належним чином використав і зобов'язався повернути банку у строки, передбачені Кредитним договором. На дату підписання цієї Додаткової угоди сума заборгованості за кредитом складає 33 636 швейцірських франків 52 сантимів і боржник підтвердив свої зобов'язання по поверненню суми кредиту в цьому розмірі, а також по сплаті плати за кредит та інших платежів за Кредитним договором (зокрема, комісій, штрафних санкцій).

Крім того, сторони погодили, що позичальник з дати підписання цієї Додаткової угоди зобов'язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтентних платежів в день сплати ануїтетного платежу. Розмір ануїтетного платежу складає 420 швейцарських франків, 00 сантимів.

Також сторони встановили новий строк повернення кредиту позичальником, зокрема, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, але в будь-якому випадку не пізніше "07" серпня 2022р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно відповідної угоди сторін (а.с. 25-27).

07 серпня 2007р. між позивачем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (як поручитель) укладено Договір поруки №0/п1, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідачти за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту №0 від 07.08.2007р., укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

В п.1.3. Договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в. т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п. 1.4. Договору поруки).

Згідно п. 2.3. Договору поруки передбачено, що поручитель зобов'язаний виконати свої зобов'язання за Договором на користь кредитора в термін визначений п. 2.2. Договору, шляхом переказу/перерахування коштів у сумі заборгованості боржника за основним договором на рахунки, вказані кредитором.

Строк дії Договору поруки, згідно п. 3.1., - з моменту підписання та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором.

Додатковою угодою №1 до Договору поруки №0/п1 від 07.08.2077р. від 31.05.2012р. банк та поручитель ФОП ОСОБА_5, відповідно до умов якої сторони домовились про зміну основного зобов'язання, що забезпечується договором (а.с. 31).

07 серпня 2007р. між позивачем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (як поручитель) був укладений Договір поруки №0/п2, відповідно до якого поручитель зобов'язався перед кредитором (банком) відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту №0 від 07.08.2007р., укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 32-34).

Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п. 1.4. Договору поруки).

31 травня 2012р. між позивачем (банком) та ФОП ОСОБА_4 укладено Додаткову угоду №1 до Договору поруки №0/п2 від 07.08.2007р., відповідно до умов якої сторони домовились про зміну основного зобов'язання, що забезпечується договором (а.с. 35).

Факт належного виконання позивачем свого зобов'язання перед позичальником - ФОП ОСОБА_3 по наданню кредитних коштів в іноземній валюті на суму 59200, 00 швейцарських франків 07.08.2007р. підтверджується випискою за особовим рахунком (а.с. 44).

Однак позичальник (третя особа) ОСОБА_3 не належним чином виконав свій кредитний обов'язок перед банком.

23.03.2015р. позивачем було направлено вимоги як позичальнику кредитних коштів ФОП ОСОБА_3, так і поручителям - ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 про погашення заборгованості по кредиту, однак які залишились без задоволення (а.с. 36-41).

Як вбачається з матеріалів справи, 14 грудня 2015р. ухвалою Малинського районного суду Житомирської області у справі №283/1696/15-ц за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_3, фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені та про звернення стягнення на предмет іпотеки закрито провадження у справі в частині пред'явлених вимог до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (а.с. 57-57).

Позивач звертаючись з позовом до суду за захистом свого порушеного права просив суд стягнути солідарно з боржника та поручителів суму боргу за кредитом в розмірі 31501,08 швейцарських франків (за курсом НБУ на 27.01.2016р. - 770609,28 грн.)

Господарський суд, на підставі ч. 1 ст. 62 ГПК України, відмовив у прийнятті позовної заяви до фізичної особи ОСОБА_2 (м. Малин) та в порядку ст. 27 ГПК України, залучив до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичну особу ОСОБА_2 (11601, Житомирська обл., м. Малин) та фізичну особу ОСОБА_3 (11601, Житомирська обл., м. Малин).

З врахуванням вищевикладеного, позов розглянуто до відповідача ОСОБА_1.

Дослідивши всебічно, повно і об'єктивно всі обставини справи за правилами ст.ст. 33, 34 та 43 ГПК України, господарський суд прийшов до висновку задовольнити час частково позовні вимоги з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, на підставі договорів чи інших правочинів.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовий аналіз укладеного між сторонами Договору про надання споживчого кредиту №0 від 07.08.2007р. підпадає під правове регулювання кредитного договору передбаченого параграфом 2 глави 71 ЦК України.

За правилами ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст. 526, 525 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк повернення кредитних коштів сторони визначили у п. 1.2.2. в редакції Додаткової угоди №2 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 07.08.2007р. від 31.05.2012р., зокрема, - не пізніше 07.08.2022р.

Водночас відповідно до ст.ст. 543, 546, 553, 554 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою; за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Позивачем заявлено до стягнення 28 692,33 швейцарських франків кредитної заборгованості та 2808,75 швейцарських франків заборгованості за процентами, перевіривши які господарський суд визнає їх арифметично правильними (а.с. 49-54).

Судом за допомогою доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 22.01.2016р. у справі №283/1696/15-ц (дата набрання законної сили - 02.02.2016р.) про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено позов ПАТ "УкрСиббанк", стягнуто на його користь з відповідачів: 29 912, 76 швейцарських франків станом на 07.07.2015р. за договором про надання споживчого кредиту №0 від 07.07.2007р., що еквівалентно 666 559, 19 грн., яка складається з 28 692, 33 швейцарських франків кредиторської заборгованості, 1220, 43 швейцарських франків заборгованості по процентам, а також пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 14 563, 78 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором за договором про надання споживчого кредиту №0 від 07 серпня 2007р. в сумі 29 912, 76 швейцарських франків станом на 07.07.2015р. за договором про надання споживчого кредиту №0 від 07.07.2007р., що еквівалентно 666 559, 19 грн. яка складається з 28 692, 33 швейцарських франків кредиторської заборгованості, 1220, 43 швейцарських франків заборгованості по процентам, а також пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 14 563, 78 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки (а.с. 115-120).

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду, зокрема в цивільній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З врахуванням вищевикладеного та встановлених судом обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача солідарно з третьою особою - фізичною особою ОСОБА_3 28 692,33 швейцарських франків кредитної заборгованості та 2808,75 швейцарських франків заборгованості за процентами є доведеною, відтак, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення пені в розмірі 47 268, 02 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положеннями ч. 1 ст. 230, ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК України, ч. 3 ст. 549, ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено зобов'язання учасника господарських відносин сплатити штрафні санкції у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання, зокрема, у вигляді пені, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У силу ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі 47 268, 02 грн., з яких: 31 556, 22 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту та 15 711, 80 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Господарський суд, з огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України, перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, дійшов наступного висновку, що обґрунтованою до стягнення є пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом є 28 579, 74 грн. проти заявленого позивачем 31 556, 22 грн., відтак у задоволенні 2 976, 48 грн. суд відмовляє.

Крім того, господарський суд погоджується із сумою пені, вказаною позивачем - 15 711, 80 грн., яку вважає обґрунтованою.

Водночас, право суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, передбачене п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, вказана процесуальна норма застосовується виключно у сукупності з нормами права матеріального, які передбачають можливість зменшення розміру пені, а саме ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України і ст. 233 Господарського кодексу України.

Так, за приписами ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених приписів свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Відповідно до абз. 1 п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Оскільки пеня є різновидом неустойки, яка має подвійну правову природу: одночасно є засобом забезпечення договірних зобов`язань для стимулювання їх виконання і мірою відповідальності за неналежне виконання зобов`язання (санкцією), як правового наслідку його порушення, тому вона має компенсаційний характер та її розмір повинен бути відповідним розміру понесених позивачем збитків.

Враховуючи вищенаведене, та рішення Малинського районного суду Житомирської області від 22.01.2016р. у справі №283/1696/15-ц, суд прийшов до висновку зменшити розмір пені за прострочення сплати кредиту із суми пені 28 579, 74 грн. до суми 11 545, 93 грн., а також пені за прострочення сплати процентів із суми 15 711, 80 грн. до суми 3 017, 85 грн.

Тому суд відмовляє у стягненні 32704, 24 грн. пені.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Щодо розподілу судового збору.

Відповідно до ч.ч.2, 5 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача. При цьому, на відповідача покладаються витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору за позовною вимогою про стягнення пені, незважаючи на зменшення її розміру (п.4.3 Постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.13р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України").

Керуючись ст. 4-3, 4-7, 33, 43, 49, ст. 82, п.3 ч.1 ст. 83, ст.ст. 84 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені за прострочення сплати кредиту із суми пені 28579,74 грн. до суми 11545,93 грн.

3. Зменшити розмір пені за прострочення сплати процентів із суми 15711,80 грн. до суми 3017,85 грн.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (11601, АДРЕСА_2, поточний рахунок НОМЕР_4 в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 311528, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2) солідарно з фізичною особою ОСОБА_3 (11601, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1). на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (61050, м. Харків, просп. Московський, 60, рахунок № 0113в АТ "УкрСиббанк", МФО 351005, :

- 28 692,33 швейцарських франків кредитної заборгованості,

- 2808,75 швейцарських франків заборгованості за процентами,

- 11545,93 грн. пені за прострочення сплати кредиту ,

- 3017,85 грн. пені за прострочення сплати процентів.

Видати наказ.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( 11601, АДРЕСА_2, поточний рахунок НОМЕР_4 в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 311528, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (61050, м. Харків, просп. Московський, 60, рахунок № 0113в АТ "УкрСиббанк", МФО 351005, :

- 12268,17 грн. судового збору.

Видати наказ.

6. Відмовити у стягненні 32704,24 грн. пені

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 04.01.16р.

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1- у справі,

2- позивачу (рек. з повід) ,

3- відповідачу ОСОБА_1 (рек. з повідомл.) ,

4- третій особі ОСОБА_4 (рек. з повідомл.) ,

5 - третій особі ОСОБА_3 (рек. з повідомл.)