КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р. Справа№ 910/30209/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Тарасенко К.В.

розглянув апеляційну скаргу ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року у справі № 910/30209/15 (суддя Чинчин О.В)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес"

до ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс

Груп"

про зобов`язання здійснити страхову виплату в розмірі 75 636,06 грн.

за участю представників сторін:

позивача- Сачок А.В. за довіреністю

відповідача-Стеценко Т.М. за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 14.01.2016р. у справі № 910/30209/15 задоволений позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес" до ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про зобов`язання здійснити страхову виплату в розмірі 75 636,06 грн.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач до Київського апеляційного господарського суду звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на неповне з'ясування господарським судом всіх обставин, що мають значення, порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційні вимоги.

Представник позивача, в судовому засіданні, проти вимог, викладених у апеляційній скарзі заперечував, просив залишити їх без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, 09.12.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес" (Страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (Страховик) укладено договір добровільного страхування транспортного засобу №06-02-46К-051784, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом, визначеним у п.5 цього Договору, додатковим обладнанням, визначеним у п.6 Договору.

10.09.2015 року о 09.30 годині на дорозі М - 06 - 01, під'їзд до м. Житомир, 2км 700м сталась дорожньо - транспортна пригода (наїзд на перешкоду) за участю транспортного засобу "Iveco", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес", внаслідок чого автомобіль отримав механічні ушкодження, що підтверджується Довідкою про дорожньо - транспортну пригоду №72040794 та Довідкою, виданою ВДАІ Житомирського РВУ МВС в Житомирській області, про отримані механічні ушкодження. При цьому, як вбачається з заяви про настання страхового випадку, 10.09.2015 року приблизно о 09.30 год. на 129 км. а/д Київ - Чоп під час руху транспортного засобу "Iveco", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, розірвалася шина заднього правого колесу, внаслідок чого автомобіль отримав механічні ушкодження.

11.09.2015року позивач звернувся до відповідача з заявою про настання страхового випадку, проте, Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" листом №5933 від 30.10.2015року відмовило у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що вказана подія не підпадає під жоден з ризиків, визначених договором.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення коштів мотивуючи вимоги безпідставністю відмови відповідача у страхової виплаті.

Задовольняючи позовні вимоги господарський суд виходив з того, що подія, яка сталась 10.09.2015 року о 09.30 годині на дорозі М - 06 - 01, під'їзд до м. Житомир, 2 км 700 м за участю транспортного засобу "Iveco", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес", є дорожньо - транспортною пригодою, а тому відсутні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування за укладеним договором страхування при встановлених обставинах справи.

Заперечуючи проти рішення суду відповідач вказує на те, що розрив колеса сталось без зіткнення, без наїзду, без перевертання, без падіння, з пояснень позивача після розриву колеса ТЗ навмисно переміщалось ще 2км, а тому ця подія не є страховим випадком.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Яка саме подія визнається страховим випадком, має бути детально зазначено у договорі страхування.

Так, страховою виплатою вважають грошову суму, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до ст. 991 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про страхування» страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; наявності інших підстав, встановлених законом.

Зі змісту пункту 5 частини першої статті 989, статті 991 ЦК України та статті 26 Закону України "Про страхування" вбачається, що для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування правове значення має факт повідомлення страховика про настання страхового випадку в строк, який дає страховику можливість дослідити обставини випадку і дійти висновку про визнання його страховим випадком чи про відмову в цьому.

Сам лише факт порушення страхувальником визначеного договором порядку повідомлення про настання страхового випадку за наявності повідомлення страховика про настання такого випадку, не може бути підставою для відмови у здійсненні страхової виплати.

Тобто за змістом зазначених норм можна дійти висновку, що у разі настання страхового випадку, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування. Порушення страхувальником інших умов договору є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком (постанова Вищого господарського суду України від 08.01.2013 N 5028/10/12/2012).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування» страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання, а страховим випадком - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За умовами договору страхування, укладеного сторонами у справі вбачається, що п. 18.1.5 визначено подію, зокрема «зовнішній вплив»- пошкодження чи знищення ТЗ внаслідок зовнішнього впливу предметів ( в тому числі викид каменів або твердих фракцій з-під коліс транспортуймо вирне падіння дерев, гілок або інших предметів, нападу тварин, птахів).

Разом з тим, за змістом п. 19.5.10 на позивача покладається обов'язок, після настання події, що має ознаки страхового випадку, вжити у межах розумної доцільності всіх можливих заходів, щодо врятування майна, а також негайно, не залишаючи місце страхової події, повідомити страховика на номер гарячої лінії.

З матеріалів справи вбачається, що після розриву колеса, водій продовжував рух ТЗ біля 2км. Даний факт підтверджується заявою про настання події, відповідно до якої, також вірогідною причиною пошкодження ТЗ є перевищення пробігу колеса.

При цьому, відсутність своєчасної зупинки, могло спричинити ще більш негативних наслидків у вигляді пошкодження ТЗ.

Відповідно до п.20.1 до страхових випадків не відносяться події в наслідок експлуатації ТЗ технічному стану, що не відповідає вимогам Дорожнього руху та/або з порушенням правил технічної експлуатації ТЗ, зокрема експлуатацією автошин, що не відповідають сезону та/або правилам Дорожнього руху.

Таким чином, невжиття водієм ТЗ заходів, передбачених п. 19.5.10 призвело до того, що відповідач не мав змоги направити страхового агента на місце події для встановлення чи є подія страховим випадком в наслідок пошкодження каменем, технічний стан автошин, з урахуванням того, що довідка ВДАІ Житомирського РВ УМВС також складалась не на місці розриву колеса, а віддалено від місця події.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає апеляційну скаргу обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню, а рішення господарського суду підлягає скасуванню.

За змістом ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 99, 101,103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року у справі № 910/30209/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес" до ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про зобов`язання здійснити страхову виплату в розмірі 75 636,06 грн. відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дейв Експрес" (10007, Житомирська обл., місто Житомир, Київське шосе, 143-А, ідентифікаційний код юридичної особи 22053439) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (04050, м.Київ, вул.. Глибочицька, 44, ідентифікаційний код юридичної особи 24175269) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1339,80грн. (одна тисяча тристо тридцять девять грн.. 80 коп.).

3. Матеріали справи повернути, доручити господарському суду м. Києва видати відповідний наказ.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Ю.Л. Власов

К.В. Тарасенко