ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р. Справа № 911/4653/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шепітько І.І., суддя Ільїн О.В., суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників:

позивача не зявився

1-го відповідача не зявився

2-го відповідача ОСОБА_1 за дорученням №5 від 01.09.2015 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №659 П/1-32) на рішення господарського суду Полтавської області від 12 січня 2016 року у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Надра Геоцентр", м. Миронівка Київської області,

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство передових технологій "ЗОНД", м. Полтава,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавська бурова компанія", м. Полтава,

про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "Надра Геоцентр" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги № 22/07/2015 від 22 липня 2015 року, укладеного між ТОВ "Науково-виробниче підприємство передових технологій "Зонд" та ТОВ "Полтавська бурова компанія" (а.с.2-4).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 12 січня 2016 року (суддя Бунякіна Г.І.) в позові відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Полтавської області від 12 січня 2016 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Вказує на те, що Додаткова угода між ТОВ «Надра Геоцентр» як замовником та ТОВ «НВП ТП «Зонд», як новим підрядником по Договору підряду № 01-02/11-11 від 02.11.2011 року відсутня, що суперечить нормам діючого законодавства та досягнутим сторонами домовленостям по п. 11.1 та п. 13.2. Основного договору. Відсутній також і акт звірки взаєморозрахунків між ТОВ «Надра Геоцентр» та ТОВ «НВП ПТ «Зонд» як документ, що підтверджує заборгованість боржника перед ТОВ «НВП ПТ «Зонд» при переході до нього прав нового кредитора (а.с.157-162).

1-й відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. У відзиві на апеляційну скаргу 1-й відповідач вказує на те, що оскаржене рішення прийняте при повному та всебічному зясуванні обставин справи, воно є обґрунтованим і відповідає як фактичним обставинам, так і вимогам чинного законодавства. Вказує на те, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Таким чином, за загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі (а.с. 182-184).

2-й відповідач у відзиві на апеляційну скаргу також просить рішення господарського суду Полтавської області від 12 січня 2016 року залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення. Вказує на те, що в первісному варіанті позову, позивач намагався визнати недійсним ОСОБА_2 про відступлення права вимоги № 22/07/2015 від 22.07.2015 року посилаючись на сумніви цивільної дієздатності сторін та стверджував, що оспорюваний правочин мав ознаки Договору факторингу. В подальшому позивач через канцелярію суду першої інстанції подав Заяву № 77/1 від 16.12.2015 року про зміни і доповнення до позову, посилаючись при цьому на ст.22 ГПК України та на переконання 2-го відповідача також не довів підстав недійсності Договору відступлення права вимоги (а.с.188-190).

Позивач у судове засіданні не з'явився, 21.03.2016 року подав через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, посилаючись на неможливість прибуття у судове засідання його представника, який прийматиме участь у засіданні Харківського адміністративного суду (а.с.193). Доказів в обгрунтвання заявленого клопотання не надав.

Розглянувши клопотання позивача, колегія суддів відмовила у його задоволенні у звязку з необґрунтованістю, оскільки позивач мав можливість направити у судове засідання іншого представника або директора.

Відповідно до пункту 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч.1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації зазначеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців) і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Колегія суддів вважає, що судом виконано процесуальний обовязок щодо повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог пункту 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002 р. за №75.

Приймаючи до уваги належне повідомлення сторін про час та місце проведення судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати апеляційну скаргу у справі відповідно до ст.75 ГПК України без участі представників позивача та 1-го відповідача за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин та докази на їх підтвердження, юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Полтавської області норм процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 02.11.2011 року між ТОВ "Надра Геоцентр" (ОСОБА_3) та ТОВ "Укрнадрасервіс" (Підрядник) укладено ОСОБА_2 підряду № 01-02/11-11 на виконання робіт по капітальному ремонту свердловини (а.с. 14-21).

Відповідно до п. 1.1.Договору за завданням та контролем замовника Підрядник бере на себе зобов'язання вчасно та якісно виконати роботи по капітальному ремонту свердловини (в подальшому - «КРС») на ГК Родовищах відповідно до Додаткових угод до цього Договору та згідно з вимогами «Основного плану робіт на проведення капітального ремонту свердловини», який є Додатком № 2 до відповідної Додаткової угоди до цього Договору, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити належним чином виконані роботи в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, Додатковими угодами до нього та додатками до них. Вищезазначені роботи по КРС вважаються виконаними Підрядником при підписанні ОСОБА_3 виконаних робіт в цілому та проведення демонтажу і демобілізації обладнання Підрядника зі свердловини.

Згідно з п.5.1.8 Договору ОСОБА_3 зобов'язаний оплатити грошовими коштами роботи, виконані Підрядником, згідно умов цього договору та додатками до нього.

26.12.2011 року між ТОВ "Надра Геоцентр» (ОСОБА_3) та ТОВ «Надрасервіс ЛЛС» (Підрядник) укладено Додаткову угоду № 3 до Договору підряду №01-02/11-11 від 02.11.2011 року (а.с.22,23).

У п.1 додаткової угоди № 3 зазначено, що у зв'язку із створенням шляхом виділу з ТОВ «Укрнадрасервіс» ТОВ «Надрасервіс ЛЛС», яке є правонаступником ТОВ «Укрнадрасервіс», сторони внесли зміни до договору, змінивши назву підрядника з ТОВ «Укрнадрасервіс» на ТОВ «Надрасервіс ЛЛС» до Підрядника -правонаступника за розподільчим балансом перейшла частина майна, прав (в т.ч. дозволів, ліцензій, сертифікатів, погоджень, допусків, правочинів, обладнання, матеріалів, тощо) та зобов'язань ТОВ «Укрнадрасервіс», у тому числі права та обов'язки за Договором підряду № 01-02/11-11 від 02.11.2011 року, укладеним між ТОВ «УКРНАДРАСЕРВІС» та ТОВ «Надра Геоцент», як оператором спільної діяльності «Договору про СД між філією ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтобаз України» та ТОВ «Надра Геоцент» № 265-12 від 19.11.2007 року) та на виконання Договору сторони домовились продовжувати виконувати умови Договору в якості належного підрядника визнати правонаступника ТОВ «УКРНАДРАСЕРВІС» - Товариство з обмеженою відповідальністю «НАДРАСЕРВІС ЛЛС».

З матеріалів справи також вбачається, що 03.07.2013 року між ТОВ «Надрасервіс ЛЛС» та ТОВ "Надра Геоцентр" підписано ОСОБА_3 звірки взаємних розрахунків за період 23 листопада 2011 року - 03 липня 2013 року за договором № 01-02/11-11 від 02.11.2011 року (а.с.42).

03.07.2013 року між ТОВ "Надра Геоцентр" (ОСОБА_3) та ТОВ «Надрасервіс ЛЛС» (Підрядник) укладено Додаткову угоду № 4 до Договору підряду № 01-02/11-11 на виконання робіт по капітальному ремонту свердловин від 02 листопада 2011 року (а.с.43).

З Додаткової угоди № 4 вбачається, що сторони домовились про наступне: 1. У зв'язку із неврегульованістю питання щодо оплати на користь Підрядника робіт, що виконані Підрядником та прийняті ОСОБА_3 по Договору, Сторони склали ОСОБА_3 звірки взаємних розрахунків від 03 липня 2013 року, що становить невід'ємну частину даної ОСОБА_4. 2. У зв'язку із важким фінансовим станом ОСОБА_3 та довготривалим непогашенням заборгованості, сторони дійшли згоди визначити загальний розмір заборгованості по Договору за даними ОСОБА_3 на 03 липня 2013 року -1184188,22 грн., в т.ч. ПДВ 20% -7364,70 грн., без врахування будь-яких штрафних санкцій. Погашення зазначеної заборгованості ОСОБА_3 здійснює в наступному порядку: 2.1. починаючи з вересня 2013 року до січня 2014 року включно ОСОБА_3 у період з 1-го до 10-го числа мого календарного місяця перераховує на банківський рахунок Підрядника грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 33 333,33 грн.; 2.2. остаточний платіж до повного погашення заборгованості, яка погоджена у п. 2 даної ОСОБА_4, у розмірі 188,22 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 30698,04 грн., ОСОБА_3 перераховує на банківський рахунок Підрядника до 10 лютого 2014 року включно. При цьому ОСОБА_3 звільняється від сплати будь-яких штрафних (фінансових) санкцій за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за Договором, включаючи пеню, 3% річних та інфляційні втрати. 3. ОСОБА_4 вступає в силу з моменту її підписання уповноваженими представниками Сторін і діє протягом до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань. ОСОБА_4 є невід'ємною частиною Договору (а.с.43).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців від 07.07.2015 року вбачається, що 19.01.2015 року ТОВ "Надрасервіс ЛЛС" припинено шляхом приєднання до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство передових технологій "Зонд" у визначеному чинним законодавством порядку (а. с. 71-74).

Згідно передавального ОСОБА_3 від 23.12.2013 року, затвердженого протоколом Загальних зборів учасників ТОВ «Надрасервіс ЛЛС» від 23.12.2013 року № 1/12-13 та Розшифровки окремих статей передавального балансу ТОВ «Надра сервіс ЛЛС» станом на 23.12.2013 року вбачається, що на баланс ТОВ НВППТ «Зонд»

передано також дебіторську заборгованість товариства з обмеженою

відповідальністю «Надрасервіс ЛЛС» за Договором № 01-02/11-11 від 02.11.2011 року у сумі 1084188,22 грн. (а.с. 103-126).

З матеріалів справи також вбачається, що 22.07.2015 між ТОВ НВППТ «Зонд» (Первісний кредитор) та ТОВ "Полтавська бурова компанія" (Новий кредитор) укладено ОСОБА_2 про відступлення права вимоги № 22/07/2015 (а.с. 10-13).

Відповідно до п.1.1. Договору Первісний кредитор (ТОВ "НВППТ "Зонд") відступає, а Новий кредитор (ТОВ "Полтавська бурова компанія") набуває право вимоги, належне первісному кредиторові боргу, що становить 1084188,22 грн.

У п. 2.1 Договору зазначено, що вартість відступлення права вимоги оцінена сторонами у 100 % від суми заборгованості боржника перед первісним кредитором та становить 1084188,22 грн.

Згідно з п.4.1 Договору Первісний кредитор зобов'язаний передати новому кредитору документи, що засвідчують право вимоги до боржника, письмово сповістити боржника про відступлення права вимоги за цим договором.

У п. 5.1 Договору сторони визначили, що Первісний кредитор відповідає перед Новим кредитором за недійсність переданого йому права вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку.

З позовної заяви вбачається, що ТОВ "Надра Геоцентр" просило визнати недійсним ОСОБА_2 про відступлення права вимоги № 22/07/2015 від 22.07.2015 року посилаючись на те, що заміна сторони відбулась із порушеннями положень вищезгаданого Договору та Основного Договору, слід також зазначити, що він укладений сторонами, які не мали прав щодо укладання таких договорів. Зокрема, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1. ст. 512 Цивільного кодексу України правонаступництво та відступлення права вимоги є самостійними підставами заміни кредитора у зобов'язанні. Окремо слід зазначити, що перехід права вимоги від первісного кредитора до нового відбувається шляхом заміни сторони у зобов'язанні. Враховуючи той факт, що Відповідач-1 не дотримався положень Основного договору стосовно заміни сторони у зобов'язанні та фактично не набув право вимоги за ним, то він і не мав права укладати ОСОБА_2 про відступлення права вимоги. Проаналізувавши Розділ 2 п. 2.1, 2.2. Договору про відступлення права вимоги № 22/07/2015 від 22 липня 2015 року, позивач дійшов висновку про те, що даний договір носить оплатний характер і має ознаки Договору факторингу в розумінні статті 1077 Цивільного кодексу України.

18 грудня 2015 року позивач подав заяву про зміну і доповнення позовної заяви, в якій також зазначає, що право ТОВ «НВП ПТ Зонд» як нового кредитора (Підрядника) по Договору підряду № 01-02/11-11 від 02.11.2011 року в супереч вимогам п. 7.5,11.1,13.2 Основного договору, документально не підтверджено. Відсутня перехідна ланка в господарському зобов'язанні по основному договору в частині передачі прав і обов'язків попереднього підрядника ( ТОВ Надрасервіс ЛЛС») до нового підрядника ( ТОВ «НВП ПТ Зонд») а відтак, фіксація останнього, як первісного кредитора в Договорі про відступлення права вимоги № 22/07/2015 від 22.07.2015 року є протиправною, у зв'язку з чим ТОВ «Надра геоцентр» і заявлено позовні вимоги про визнання вищевказаного договору недійсним (а.с.76-79).

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи та заявленим позовним вимогам, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У ст. 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, що кореспондуються з положеннями ст. 207 ГК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст..ст. 6, ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В ч. 1 ст. 628 ЦК України зазначено, що свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

У ст. 514 ЦК України зазначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 515 ЦК України встановлено, що заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

З аналізу вказаних норм чинного законодавства вбачається, що Законом не заборонено вчинення угод щодо відступлення права вимоги та відсутні обставини, з якими закон пов'язує недопустимість відступлення права вимоги.

Згідно з Роз'ясненням Вищого господарського суду України №02-5/111 від 12.03.2009 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними", вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків_, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Колегія суддів ставиться критично до посилань позивача, як на підставу позову, на те, що при укладенні Договору про відступлення права вимоги відповідачами порушено приписи ст. 513 ЦК України щодо невнесення змін до основного Договору підряду № 01-02/11-11 від 02.11.2011 року.

Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів вважає, що вказаною нормою чинного законодавства не передбачає визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги у зв'язку з невнесення змін до основного Договору підряду № 01-02/11-11 від 02.11.2011 року

Позивачем також не доведено підстав визнання недійсним Договору відступлення права вимоги з посиланням на те, що він суперечить вимогам п.п.7.5,11.1,13.2 Основного договору.

Так, відповідно до п.п.7.5,11.1,13.2 Договору підряду № 01-02/11-11 оплата робіт що виконується підрядником здійснюється замовником в порядку, зазначеному у Додаткових угодах до цього Договору; без попередньої письмової згоди іншої сторони ні замовник, ні підрядник не вправі надавати копії або іншим чином розкривати умови цього договору третім особам; зміни і доповнення до цього Договору можуть вноситися лише у письмовій формі з ініціативи будь-якої сторони за погодженням з іншою.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що укладеним Договором відступлення права вимоги не порушено вказані положення Договору підряду № 01-02/11-11, а чинне законодавство не передбачає визнання недійсним Договору з наведених підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

З Листа № 584 від 24.07.2015 року вбачається, що ТОВ "Полтавська бурова компанія" повідомила ТОВ «Надра Геоцентр» про заміну кредитора, про реквізити нового кредитора та додав до вказаного листа завірену копію Договору про відступлення права вимоги від 22.07.2015 року та завірену копію Витягу ЄДР від 07.07.2015 року (а.с.24,25).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивач повідомлений належним чином про заміну кредитора з наданням доказів прав нового кредитора.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не надано доказів порушення Договором про відступлення права вимоги його прав і охоронюваних законом інтересів.

Що стосується посилання позивача на укладений між відповідачами ОСОБА_2 є Договором факторінгу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Договори відступлення права вимоги і факторингу важливо розмежувати, оскільки факторинг відноситься до фінансових послуг, які можуть надавати лише банки чи юридичні особи, які є фінансовими установами. Якщо договір факторингу укладений особою, яка не є фінансовою установою, він може бути визнаний недійсним. Отже, договір факторингу являє собою фінансування під відступлення права грошової вимоги, відмінними ознаками якого є наступні: 1) предметом договору є право грошової вимоги до третьої особи; 2) фактор передає або зобов'язується передати в розпорядження іншої сторони кошти; 3) послуга фактором надається за плату (у т. ч. шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому ґрунтується відступлення).

Згідно зі ст. 512 ЦК України відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Таким чином, ОСОБА_2 факторингу спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів, така послуга надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором і його істотною умовою є обов'язковість платності за відступлення права грошової вимоги, та мету отримання додаткового доходу.

Проте, у п. 2.1 Договору про відступлення права вимоги вартість відступлення права вимоги оцінена у 100 % від суми заборгованості боржника перед первісним кредитором. Пунктом 2.2 Договору передбачено, що Новий кредитор зобов'язувався на протязі 90 банківських днів після підписання сторонами даного договору, зокрема, провести оплату вартості відступлення права вимоги у безготівковій формі на рахунок Первісного кредитора.

Згідно зі ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України зазначено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним.

Позивач ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції не надав доказів невідповідності Договору про відступлення права вимоги № 22/07/2015 від 22 липня 2015 року, укладеного між ТОВ "Науково-виробниче підприємство передових технологій "Зонд" та ТОВ "Полтавська бурова компанія» вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування ст.207 ЦК України та визнання спірного Договору недійсним.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги необгрунтовані, не підтверджені матеріалами справи, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та обєктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи позивача про порушення і неправильне застосування господарським судом норм матеріального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає статтям 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційних скаргах не вбачається.

За таких обставин, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Полтавської області від 12 січня 2016 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 12 січня 2016 року у справі № 911/4653/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили

Повна постанова складена 24.03.2016 року.

Головуючий суддя Шепітько І.І.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Медуниця О.Є.