ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р.Справа № 923/1213/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді: Ліпчанської Н.В.,

суддів: Гладишевої Т.Я., Головея В.М.

При секретарі судового засідання Кіртоки Л.В.,

за участю представників сторін:

від відповідача: ОСОБА_1 - особисто, ОСОБА_2 за довіреністю,

представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

на рішення господарського суду Херсонської області від 01.10.2015р.

по справі №923/1213/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

про стягнення 213.843,86 грн.

та за зустрічним позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

до: Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації,

про визнання умови договору щодо збільшення розміру процентної ставки в односторонньому порядку недійсною

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації (далі - Банк) звернувся із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.) про стягнення заборгованості за кредитним договором №НКЛ-2010437 від 05.06.2012р. в розмірі 213.843,86 грн.

В обґрунтування позовних вимог Банк посилається на порушення відповідачем умов кредитного договору №НКЛ-2010437 від 05.06.2012р. (далі - Кредитний договір), відповідно до якого Банк надав Позичальнику (ФОП ОСОБА_1.) у тимчасове платне користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання, грошові кошти в межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 500.000 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості до 04.06.2015р.

Плата за користування кредитом у вигляді процентів становить 24,99% річних у разі, якщо Позичальником виконуються усі умови Кредитного договору, а у разі невиконання Позивачем умов Кредитного договору процентна ставка встановлюється у розмірі 30% річних.

Відповідно до розділу 3 Кредитного договору нарахування та сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється за фактичну кількість днів користування коштами, починаючи з дати видачі до дати повернення кредиту.

Змістом п.п.9.1, 9.2 Кредитного договору передбачається, що у випадку прострочення Позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених цим договором, Позичальник сплачує Кредитору пеню, з розрахунку 3% від простроченої суми за кожен день прострочення.

В порушення умов Кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 26.05.2015р. існує заборгованість, яка становить 213.843,86 грн. та складається з:

· 28.325,81 грн. - сума заборгованості за процентами;

· 155.508,70 грн. - розмір пені за несвоєчасне повернення процентів;

· 426,05 грн. - сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту;

· 29.583,30 грн. - штраф.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015р. прийнято рішення №511 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" строком на шість місяців з 03.03.2015р. по 02.09.2015р.

Відповідач по справі не визнає позовні вимоги, зазначаючи у відзиві, що попередив Банк та достроково здійснив погашення кредиту 16.06.2014р. в сумі залишку заборгованості, яка становить 166.640,00 грн., та нараховані Банком відсотки на дату погашення кредиту в розмірі 1.796,96 грн.

ФОП ОСОБА_1 вважає, що ним повністю погашений кредит та відсотки, а тому відсутнє будь-яке основне зобов'язання (заборгованість за кредитом чи відсотками), на які Банк мав би можливість нарахувати неустойку (а.с.34-42).

В процесі розгляду даної справи 18.08.2015р. до господарського суду Херсонської області відповідач надіслав зустрічну позовну заяву про визнання недійсним умови договору щодо збільшення розміру процентної ставки в односторонньому порядку (а.с.48-49).

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 19.08.2015р., винесеною суддею Немченко Л.М., зустрічний позов прийнято до розгляду спільно із первісним позовом, оскільки Відповідач звернувся із ним до початку розгляду справи по суті і даний зустрічний позов взаємопов'язаний із первісним (а.с.56).

09 вересня 2015 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Херсонської області із заявою про застосування строків позовної давності на підставі ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України щодо вимог Банку про стягнення пені і штрафу та просив суд відмовити Позивачу в їх стягненні у зв'язку зі спливом позовної давності (а.с.63).

У заперечення на зустрічний позов Банк просить суд відмовити у його задоволенні (а.с.72-74).

Рішенням господарського суду Херсонської області від 01.10.2015р. (суддя Немченко Л.М.) у задоволенні первісної позовної заяви відмовлено. Зустрічний позов задоволено повністю, визнано п.1.1.1. Договору Кредитної лінії №НКЛ-2010437 від 05.06.2012р., укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ФОП ОСОБА_1, викладений в наступній редакції "у випадку невиконання Позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених п.п.5.11.-5.12. цього Договору, плата за користування Кредитом встановлюється в розмірі 30% (тридцять процентів) річних починаючи з дня невиконання зазначених зобов'язань. Підвищена плата за користування грошовими коштами в розмірі 30% (тридцять процентів) річних діє до дня (включно) виконання умов п.п.5.11.-5.12. цього Договору. При цьому Сторони погодили, що зазначене збільшення розміру річної процентної ставки по цьому Договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього Договору" - недійсним (а.с.91-95).

Мотивуючи дане рішення в частині відмови в задоволенні первісного позову місцевий господарський суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем, а в позовній заяві відсутнє обґрунтування кожної суми, заявленої до стягнення. Із наявного в матеріалах справи листа Банку №05-2240635 від 04.07.2014р. відповідачу були нараховані проценти в сумі 28.325,81 грн. за підвищеною ставкою 30% на умовах п.1.1.1 за порушення п.5.12.1 Кредитного договору щодо невиконання зобов'язань, за якими відповідач повинен протягом 3-х місяців з моменту надання кредиту перевести обороти пропорційно кредитній заборгованості оборотів ФОП ОСОБА_1 по поточним рахункам Банку.

Приймаючи рішення щодо задоволення зустрічного позову про визнання недійсним п.1.1.1 Кредитного договору послався на те, що положення ст. 1056-1 ЦК України, згідно якої фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Не погоджуючись із винесеним рішенням господарського суду Банк звернувся до суду із апеляційною скаргою, вважаючи вказане рішення винесеним із порушенням норм матеріального права, вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

ФОП ОСОБА_1 надав заперечення на апеляційну скаргу, згідно яких не погоджується з її доводами, просить суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду частковому скасуванню, виходячи з наступних підстав.

З 03.03.2015р. згідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №51 від 02.03.2015р. розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації (а.с.25-26).

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Разом з тим, як встановлено матеріалами справи, 05.06.2012р. між Банком, як кредитором, та ФОП ОСОБА_1, як позичальником, укладено договір кредитної лінії №НКЛ-2010437, відповідно до п.1.1 якого Банк надав Позичальнику у тимчасове платне користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошових коштів в межах не відновлюваної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 500.000,00 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості до 04.06.2015р. Плата за користування кредитом встановлена у вигляді 24,99% річних у разі, якщо позичальником виконуються всі умови Кредитного договору, а у випадку невиконання Позичальником умов Кредитного договору процентна ставка встановлюється у розмірі 30% річних (а.с.6-10).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, у тому числі і з договорів.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а ст. 629 цього кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У зустрічному позові ФОП ОСОБА_1 просив суд визнати п. 1.1.1 Кредитного договору недійсним.

Проте, договір підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств без зауважень. Тобто зі змісту спірного договору вбачається, що між сторонами досягнуто згоди з усіх умов Кредитного договору та волевиявлення сторін при його укладанні було вільним.

Пунктом 1.1.1 Кредитного договору сторони погодили, що у випадку невиконання Позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених п.п.5.11.-5.12. цього Договору, плата за користування Кредитором встановлюється в розмірі 30% (тридцять процентів) річних починаючи з дня невиконаній зазначених зобов'язань. Підвищена плата за користування грошовими коштами в розмір 30% (тридцять процентів) річних діє до дня (включно) виконання умов п.п.5.11-5.12 цього Договору. При цьому Сторони погодили, що зазначене збільшення розміру річної процентної ставки по цьому Договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього Договору.

ФОП ОСОБА_1 вказує на те, що Кредитний договір підписаний після набрання чинності Законом N661-VI, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми ч. ч. 2, 3 ст. 1056-1 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст. 1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Як вбачається з умов Кредитного договору, процентна ставка за Кредитним договором є фіксованою, а, отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства процентна ставка, встановлена кредитним договором на рівні 24,99% річних не може бути збільшена Банком в односторонньому порядку.

Проте, умови п.1.1.1 Кредитного договору не є односторонньою зміною процентної ставки залежно від зміни обставин, а тому визнання вказаного пункту Кредитного договору є безпідставним.

Згідно спірного п.1.1.1 Кредитного договору плата за користування кредитом у розмірі 30% річних застосовується виключно у випадку порушення позичальником умов вказаного договору та діє до усунення цих порушень. Тобто умови п.1.1.1 Кредитного договору є погодженою процедурою зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст.ст.641-642 ЦК України.

Відтак, рішення господарського суду Херсонської області щодо задоволення зустрічного позову ФОП ОСОБА_1 про визнання п.1.1.1 Кредитного договору недійсним слід скасувати.

Що ж до первісного позову, то підстав для його задоволення колегія суддів не вбачає, а тому рішення господарського суду Херсонської області в частині відмови у задоволенні первісного позову Банку слід залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Такі ж самі положення містяться й у ст.ст. 525, 526 ЦК України, за якими зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Так, пунктом 1.3 Кредитного договору передбачено погашення всіх траншів здійснюється щомісячно до 10 числа кожного місяця з кінцевим погашенням заборгованості до 04.06.2015р.

У розділі 3 Кредитного договору зазначено, що нарахування та сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитними коштами, починаючи з дати видачі до дати повернення кредиту. При розрахунку процентів враховується день видачі кредитних коштів та не враховується день погашення.

Договір підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств без зауважень.

Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно Кредитного договору позичальникові було видано кредит у розмірі 486.110,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №29691561 від 11.07.2012р. (а.с.12).

Разом з тим, судова колегія апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо встановлення факту дострокового погашення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків станом на 16.06.2014р.

Однак, незважаючи на викладене позивач всеодно вважає, що відповідач порушив умови Кредитного договору, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого має загальну заборгованість 213.843,86 грн. (станом на 26.05.2015р.), а саме 28.325,81 грн. заборгованості за процентами, 55.508,70 грн. пені за несвоєчасне повернення процентів, 426,05 грн. - сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту, 29.583,30 грн. штрафу.

Між тим, встановленим фактом є те, що відповідач 16.06.2014р. достроково погасив залишок заборгованості по кредиту в розмірі 166.640,00 грн. та нараховані Банком відсотки на дату погашення кредиту в розмірі 1.796,96 грн. та згідно п.2.5 Кредитного договору, що заперечується Банком, проте, не спростовано належними та допустимими доказами. Вказане підтверджується довідками банку №05-1938976 від 19.02.2014р. та №05-2216227 від 18.06.2014р. (а.с. 68, 37).

Правовідносини, які виникають між сторонами за Кредитним договором регулюються нормами цивільного законодавства, а саме параграфом 1 глави 71 ЦК України - Позика.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленому договором.

Банк нарахував відповідачу 28.325,81 грн. заборгованості по процентам. Однак, судом вище встановлено повне виконання ФОП ОСОБА_1 своїх грошових зобов'язань за Кредитним договором, у зв'язку з чим колегія суддів відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.

У відповідності до приписів ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Так, п.1 ст.547 ЦК України встановлено, що правочин, щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Змістом п.п. 9.1, 9.2 Кредитного договору передбачено, що у випадку прострочення Позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених цим Договором, Позичальник сплачує Кредитору пеню з розрахунку 3% від простроченої суми за кожен день прострочення. За ненадання позичальником кредитору будь-яких документів, а також неповідомлення відомостей про факти, зазначені у п.п.5.1-5.12 Кредитного договору позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 3% від загальної суми отримані кредитних коштів.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Позивачем заявлено до стягнення 155.508,70 грн. пені за несвоєчасне повернення процентів.

Між тим, згідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. У відповідності зі ст.3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Проте, як вбачається із розрахунку, наданого Банком, пеня нарахована у розмірі, що значно перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ.

Суд відмовляє у задоволенні цих вимог, оскільки, як встановлено місцевим господарський судом, на день прийняття рішення заборгованості відповідача перед позивачем за відсотками не існує.

Також позивач нарахував відповідачу 426,05 грн. суми 3% річних від суми простроченого кредиту.

В силу вимог ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Проте, колегія суддів відмовляє у задоволенні цих вимог, оскільки, як встановлено місцевим господарський судом, на день прийняття рішення заборгованості відповідача перед позивачем за відсотками не існує.

Також Банк нарахував відповідачу штраф у сумі 14.583,30 грн. за порушення передбачених п. 5.12.1 та п. 5.12.2 умов Кредитного договору та штраф у розмірі 15.000 грн. згідно до п.5.7 іпотечного договору.

Разом з тим, слід зазначити, що позивач не обґрунтував позовні вимоги з посиланням на іпотечний договір як на підставу позову, копія цього договору не була надана до справи.

Як витікає із листа №05-224035 Банк нарахував вищезазначені штрафи станом на 04.07.2014р., до суду з позовом звернувся 16.07.2015р.

Згідно ст.256 ЦК України, визначено поняття позовної давності. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого вільного права або інтересу.

В ч.1 ст.258 ЦК України зазначено, що для окремих вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

П. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тобто, перебіг строку позовної давності починається з того моменту, коли у особи виникає право на звернення до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За ст. 267 ЦК України зазначено, що сплив позовної давності є підставою відмови судом при винесенні ним рішення.

Відповідач звернувся до суду із клопотанням про застосування строків позовної давності до вказаних сум штрафів, у зв'язку з чим місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог у цій частині, бо вони заявлені за пропуском річного строку позовної давності.

Враховуючи вищенаведене, Одеський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення господарського суду Херсонської області від 01.10.2015р. по справі №923/1213/15- частково скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.99,101,103-105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" - задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Херсонської області від 01.10.2015р. по справі №923/1213/15 - частково скасувати.

3. У задоволенні зустрічного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання умови договору щодо збільшення розміру процентної ставки в односторонньому порядку недійсною - відмовити повністю.

4. В решті рішення господарського суду Херсонської області від 01.10.2015р. по справі №923/1213/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий Н.В. Ліпчанська

Суддя Т.Я. Гладишева

Суддя В.М. Головей