РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016Справа №910/505/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГФ 2014"
про зобов'язання вчинити дії
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Недотопа М.М. (дов. № 4 від 02.09.2015 року)
від відповідача Коновалов О.С. (дов. б/н від 14.01.2016 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 24 березня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство "Банк національний кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГФ 2014" (надалі по тексту - відповідач) про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для зобов'язання відповідача повернути грошові кошти у розмірі 16 712,33 грн., одержані за Договором про депозитний вклад "Стандартний" № DU1241/2014-1 від 26.06.2014 року внаслідок незастосування зниженої відсоткової ставки за дострокове повернення депозиту.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2016 року порушено провадження у справі № 910/505/16 та призначено справу до розгляду на 11.02.2016 року.

09.02.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

11.02.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, відзив на позовну заяву та документи на виконання вимог ухвали суду. У поданому відзиві відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що сторонами були внесені зміни до договору №/2014-1 від 26.06.2014 року, якими виключено положення про застосування зниженої відсоткової ставки.

У судовому засіданні 11.02.2016 року, у відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 03.03.2016 року, про що сторони були повідомлені під розписку.

Представник відповідача в судове засідання 03.03.2016 року не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином.

У судовому засіданні 03.03.2016 року представник позивача подав клопотання про продовження строків розгляду спору та заперечив проти поданого клопотання про зупинення провадження у справі.

Розглянувши подане позивачем 03.03.2016 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

В обґрунтування клопотання про зупинення провадження у справі, відповідач посилається на те, що до Окружного адміністративного суду м. Києва було подано адміністративний позов з вимогою про скасування рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Банк національний кредит" Паламарчука Віталія Віталійовича про визнання договору про внесення змін від 29.04.2015 року до Депозитного договору DU1241/2014-1 від 26.06.2014 року нікчемним, а тому в разі його скасування позивач не має права вимагати повернення коштів від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГФ 2014".

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

За змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному конкретному випадку з`ясовує як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом і чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Наявність одночасно двох цих обставин є необхідною процесуальною підставою для застосування частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України.

При вирішенні справи № 910/505/16 господарський суд має право та зобов`язаний надати правову оцінку укладеним позивачем та відповідачем договорів та самостійно встановити факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги, незалежно від розгляду позовів по вказаних договорах в провадженнях інших судів.

Суд не позбавлений можливості при розгляді справи № 910/505/16 по суті заявлених позовних вимог, надати правову оцінку угодам, на підставі яких заявлено цей позов.

Таким чином, клопотання відповідача про зупинення провадження у справі задоволенню не підлягає.

Відповідно до статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 03.03.2016 року винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору та відкладення розгляду справи на 24.03.2016 року.

09.03.2016 року представник відповідача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надав додатковий відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог.

21.03.2016 року представник позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надав додаткові пояснення по справі.

У судовому засіданні 24.03.2016 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.03.2016 року проти позову заперечив, надав пояснення по суті спору.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

26.06.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк національний кредит" (банк) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГФ 2014" (вкладник) був укладений Договір про депозитний вклад "Стандартний" строком на 12 місяців + 1 день (367 днів) в національній валюті (без капіталізації процентів) (надалі - Договір).

Відповідно до пункту 2.1. Договору вкладник передає, а банк приймає на депозитний рахунок №6007 в ПАТ "Банк національний кредит", МФО 320702, грошові кошти в сумі 100 000,00 грн. в національній валюті, на умовах цього договору.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що депозит розміщується на строк з 26.06.2014 року по 27.06.2015 року включно; банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 22.00% річних (пункт 2.3. Договору).

За змістом пункту 3.7. Договору вкладник має право звернутися з проханням про дострокове розірвання договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу письмово попередивши про це банк за 10 робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів шляхом подання заяви про дострокове розірвання договору. Датою розірвання договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику. Банк повертає суму депозиту та нарахованих процентів протягом 10 днів з дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання дії договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладнику №6001 в банку. У випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2,0% процента річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.

20.04.2015 року відповідач звернувся до позивача з заявою про дострокове розірвання Договору.

29.04.2015 року між сторонами укладено Договір про внесення змін до Договору, яким сторонами пункт 3.7. Договору було викладено в наступній редакції: вкладник має право звернутися з проханням про дострокове розірвання Договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це банк за 10 десять робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів, шляхом подання заяви про дострокове розірвання дії Договору. Датою розірвання Договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику. Банк повертає суму депозиту та нарахованих процентів протягом 10 днів з дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладнику № 6001, відкритий у банку. У випадку розірвання цього Договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 22 (двадцять два) процента річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.

Спір у справі виник у зв'язку із відмовою позивача повернути грошові кошти у розмірі 16 712,33 грн., одержані за Договором про депозитний вклад "Стандартний" №/2014-1 від 26.06.2014 року.

У поданому відзиві відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що сторонами були внесені зміни до договору №/2014-1 від 26.06.2014 року, якими виключено положення про застосування зниженої відсоткової ставки.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Укладений між сторонами Договір є договором банківського вкладу, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Стаття 1060 Цивільного кодексу України передбачає, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого Договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Частиною 1 статті 1061 Цивільного кодексу України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Частиною 1 статті 1066 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно частини 3 статті 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач звернувся до позивача з листом, в якому просив достроково припинити дію Договору, за наслідками чого банком були повернуті позивачу грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн., а також нараховані проценти у розмірі 18 383,56 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

Позивач вказує, що до вказаної суми відсотків неправомірно було включено грошові кошти у розмірі 16 712,33 грн. у зв'язку з незастосуванням заниженої процентної ставки згідно пункту 3.7. Договору.

В той же час, нормами пункту 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Частинами 2, 3 статті 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.04.2015 року між сторонами укладено Договір про внесення змін до Договору, яким сторонами пункт 3.7. Договору було викладено в наступній редакції: вкладник має право звернутися з проханням про дострокове розірвання Договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це банк за 10 десять робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів, шляхом подання заяви про дострокове розірвання дії Договору. Датою розірвання Договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику. Банк повертає суму депозиту та нарахованих процентів протягом 10 днів з дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладнику № 6001, відкритий у банку. У випадку розірвання цього Договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 22 (двадцять два) процента річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.

Таким чином, в день укладення Договору, сторонами на власний розсуд було змінено пункт 3.7 такого Договору, в тому числі, в частині застосування зниженої відсоткової ставки у випадку його розірвання за ініціативою вкладника.

Тобто, станом на момент внесення сторонами змін до Договору на підставі договору про внесення змін від 29.04.2015 року, положення про можливість застосування зниженої відсоткової ставки за погодженням сторін були виключені із умов Договору.

Суд критично оцінює доводи позивача стосовно нікчемності Договору про внесення змін до Договору про депозитний вклад "Стандартний" № DU1241/2014-1 від 26.06.2014 року з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини 2 та пункту 1 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема з такої підстави, як факт безоплатного здійснення банком відчуження майна, прийняття на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмови від власних майнових вимог.

Як встановлено судом, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 року №114, прийнятого на підставі постанови Правління НБУ від 05.06.2015 року № 358, у банку з 08.06.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру виведення банку з ринку. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.08.2015 року №159, прийнятого на підставі постанови правління НБУ від 28.08.2015 року №563 припинено з 31.08.2015 року здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк національний кредит" та розпочато процедуру ліквідації банку з 31.08.2015 року.

Листом від 03.12.2015 року № 04-08/2728 банк повідомив відповідача, що договір про внесення змін від 29.04.2015 року до депозитного договору є нікчемним з підстав, визначених пунктом 1 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки у зв'язку з незастосуванням банком перерахунку процентів за зниженою ставкою, банк відмовився від власних майнових вимог.

Разом з тим, як вбачається зі змісту Договору про внесення змін до Договору про депозитний вклад "Стандартний" № DU1241/2014-1 від 26.06.2014 року, сторони змінили редакцію пункту 3.7 депозитного договору, яким було передбачено виплату відсотків за зниженою ставкою у разі дострокового розірвання договору. При цьому договір про внесення змін від 29.04.2015 року містить умову про викладення вказаного пункту у новій редакції повністю, тобто заміни умов пункту 3.7, передбаченого депозитним договором умовами вказаного пункту у редакції договору про внесення змін від 29.04.2015 року без застережень щодо залишення в силі третього абзацу цього пункту попередньої редакції.

Отже, виклавши пункт 3.7 у новій редакції, сторони дійшли згоди про відсутність у депозитному договорі умови щодо виплати відсотків за депозитним договором за зменшеною ставкою у разі дострокового розірвання договору.

Підписанням Договору про внесення змін від 29.04.2015 року сторони фактично доповнили пункт 3.7 депозитного договору третім абзацом, яким підтвердили відсоткову ставку в розмірі 22 % річних за депозитним договором при достроковому його розірванні.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що обов'язок банку сплатити відсотки за користування депозитом з розрахунку 22 % річних, встановлено умовами депозитного договору з урахуванням положень Договору про внесення змін від 29.04.2015 року і підписання сторонами Договору про внесення змін від 29.04.2015 року фактично не змінило умов виплати відсотків за депозитом, а лише підтвердило попередній розмір відсоткової ставки, що не суперечить ні умовам депозитного договору, ні вимогам закону.

Таким чином, виплата банком відсотків за користування депозитом з розрахунку 22 % річних є належним виконанням банком своїх зобов'язань за депозитним договором, і не може вважатись відмовою банку від власних майнових вимог, відповідно відсутні підстави вважати Договір про внесення змін від 29.04.2015 року нікчемним.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачем не доведено суду існування підстав для застосування зниженої відсоткової ставки як наслідку розірвання Договору з ініціативи вкладника, а також для зобов'язання відповідача повернути грошові кошти у розмірі 16 712,33 грн.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для зобов'язання відповідача повернути грошові кошти у розмірі 16 712,33 грн., а відтак в задоволенні позовних вимог з викладених у позові обставин необхідно відмовити повністю.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.03.2016

Суддя С.В. Стасюк