ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016р. Справа№ 914/489/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНДУСТРІАЛІНВЕСТ», м. Запоріжжя,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Новояворівськ,

про: стягнення заборгованості в сумі 39 983,84 грн.

Суддя М. Синчук

при секретарі О. Гринчишин

За участю представників:

позивача: Тихомиров Д.Є. - довіреність від 01.03.2016 р.

відповідача: не з'явився.

Представнику позивача роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов товариства з обмеженою відповідальністю «ІНДУСТРІАЛІНВЕСТ» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 70 033,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач в порушення умов договору оренди нежитлового приміщення №1-А від 01.02.2015 р. своєчасно та в повному обсязі не сплатив орендну плату та комунальні послуги, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 30 050,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 8 109,43 грн. - пені, 442,11 грн. - 3% річних та 31 432,30 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 24.02.2016 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 09.03.2016 р.

В судове засідання 09.03.2016 р. представник позивача з'явився, вимоги ухвали суду від 24.02.2016р. виконав, через канцелярію суду подав заяву про зменшення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача 39 983,84 грн., а саме 30 050,00 грн. - основної заборгованості, 8 109,43 грн. - пені, 442,11 грн. - 3% річних, 1 382,30 грн. - інфляційних втрат.

В судове засідання 09.03.2016 р. представник відповідача не з'явився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом за адресою вказаною у позовній заяві, про причини неявки уповноваженого представника в судове засідання не повідомив, вимог ухвали суду від 24.02.2016р. не виконав.

В судовому засіданні 09.03.2016р. розгляд справи відкладено на 28.03.2016 р.

В судове засідання 28.03.2016 р. представник позивача з'явився. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, подав додаткові пояснення.

В судове засідання 28.03.2016 р. представник відповідача повторно не з'являвся, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом за адресою зазначеною у Спеціальному витязі з ЄДРПОУ, видану станом на 22.02.2016 р., причин неприбуття в судове засідання не повідомив, вимог ухвали суду від 23.02.2016 р. не виконав.

Відповідач відзив на позовну заяву, витребувані судом документи і документи, що підтверджують заперечення проти позову, не надав, в судові засідання жодного разу не з'явився.

За приписами ст. 17 Закону України від 15.05.2003р. N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Таким чином, місцезнаходження відповідача визначається за даними його державної реєстрації як суб'єкта господарювання.

Відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, станом на 22.02.2016р. відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Саме на цю адресу направлено судом копії всіх процесуальних документів по справі №914/489/16 для відповідача.

В підпункті 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК.

В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Копія ухвали від 23.02.2016р. про порушення провадження у справі №914/3345/15, копія ухвали від 09.03.2016р. про відкладення розгляду справи, які були направлені на адресу відповідача, зазначену в Спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, до суду не повертались.

Питання про визнання явки представника відповідача у засідання господарського суду обов'язковою, відповідно до п.7 ч.1 ст.65 ГПК України, судом не вирішувалось.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із пунктом 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи господарський суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Надані позивачем матеріали свідчать про те, що неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, отже справу розглянуто відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Вислухавши представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

01 лютого 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ІНДУСТРІАЛІНВЕСТ» (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення №1-А (надалі - Договір). За умовами цього Договору орендодавець (позивач у справі) передав, а орендар (відповідач у справі) прийняв в строкове, платне користування, на умовах оперативної оренди, приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, площею 114,1 кв.м.

Відповідно до п. 1.4. Договору приміщення, що орендується, надається орендарю для розміщення в ньому торговельного салону.

Згідно п. 2.1. Договору приміщення за цим Договором передається в оренду з дати підписання сторонами Акту прийому-передачі приміщення в оренду і діє по 30.11.2017 р. включно.

01.02.2015 р. орендоване приміщення було передано в оренду відповідачу, про що сторонами було підписано Акт прийому-передачі приміщення в оренду відповідно до Договору.

Відповідно до п. 4.6. Договору сплата орендних платежів за цим Договором здійснюється щомісячно, але не пізніше 20-го числа місяця поточного місяця оренди.

31.08.2015 р. між сторонами у справі підписано Акт прийому-передачі приміщення з оренди до Договору оренди нежитлового приміщення, відповідно до якого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, площею 114,1 кв.м., було повернуто з оренди, а Договір оренди нежитлового приміщення - припинено за згодою сторін.

Згідно п. 3.5. Договору день підписання уповноваженими представниками сторін відповідного Акту прийому-передачі приміщення з оренди вважається останнім днем оренди.

19.07.2015 р. та 02.09.2015 р. між сторонами у справі проведено звірку взаємних розрахунків, про що складено Акти звірки, відповідно до яких сума заборгованості, станом на 02.09.2015 р., склала 30 050,00 грн.

02.09.2015 р. позивачем виставлено відповідачу претензію №1 щодо сплати заборгованості за Договором оренди, яка залишена без відповіді.

Відповідно до п. 9.2. Договору у випадку несвоєчасного внесення орендної плати, орендоване має право вимагати від орендаря сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно внесеної суми за кожний день прострочення.

Наведене стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою стягнути з відповідача 30 050,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 8 109,43 грн. - пені, 442,11 грн. - 3% річних, 1 382,30 грн. - інфляційних втрат (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 01.03.2016 р.)

На день розгляду справи заборгованість у сумі 30 050,00 грн. відповідачем не погашена, доказів зворотнього суду не представлено.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами у справі укладено договір оренди нежитлового приміщення №1-А (надалі - Договір). За умовами цього Договору орендодавець (позивач у справі) передав, а орендар (відповідач у справі) прийняв в строкове, платне користування, на умовах оперативної оренди, приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, площею 114,1 кв.м.

Відповідно до п. 4.6. Договору сплата орендних платежів за цим Договором здійснюється щомісячно, але не пізніше 20-го числа місяця поточного місяця оренди.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 6.2.3. Договору орендар зобов'язаний вносити орендні платежів строки та в розміри, що встановлені Договором.

19.07.2015 р. та 02.09.2015 р. між сторонами у справі проведено звірку взаємних розрахунків, про що складено Акти звірки, відповідно до яких сума заборгованості, станом на 02.09.2015 р., склала 30 050,00 грн.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з оплати орендної плати в розмірі 30 050,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності із ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов"язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 9.2. Договору у випадку несвоєчасного внесення орендної плати, орендоване має право вимагати від орендаря сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно внесеної суми за кожний день прострочення.

Згідно п.1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова № 14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення суми пені, судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 8 109,43 грн. є частково обґрунтованими та підлягають до задоволення в розмірі 8 097,11 грн., оскільки позивачем невірно проведено нарахування пені за період з 21.06.2015 р. по 25.06.2015 р. (включаючи день проплати - 25.06.2015 р. на суму 61,64 грн.), тому судом проведено перерахунок нарахування позивачем пені за цей період (з 21.06.2015 р. по 24.06.2015 р. в сумі 49,32 грн.) В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення пені відмовити.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, вимоги позивача про стягнення 442,11 грн. - 3% річних та 1 382,30 грн. - інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Згідно п. 4.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача. Або у разі коли в позові відмовлено, але з обставин справи вбачається, що спір доведено до судового розгляду внаслідок ухилення відповідача від розгляду претензії позивача, якщо вона пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то судовий збір також покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номерНОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНДУСТРІАЛІНВЕСТ», (адреса: 69096, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Сакко і Ванцетті, 3; ідентифікаційний код 30105570) 30 050,00 грн. заборгованості з оплати орендної плати, 442,11 грн. - 3% річних, 1 382,30 грн. - інфляційних втрат та 8 097,11 грн. - пені.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номерНОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНДУСТРІАЛІНВЕСТ», (адреса: 69096, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Сакко і Ванцетті, 3; ідентифікаційний код 30105570) 1 378,00 грн. судового збору.

4. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

5. В задоволення решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено 31.03.2016 р.

Суддя Синчук М.М.