ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" березня 2016 р.Справа № 924/1826/15

Господарський суд Хмельницької області під головуванням судді Гладія С. В., суддів Магери В.В., Музики М.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово - сервісний центр - Універсалсервіс" м. Нетішин, Хмельницької області

до публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 ОСОБА_2" в особі Хмельницької обласної дирекції м. Хмельницький

про визнання недійсним кредитного договору № 014/08-11/8856 від 30.03.2007р. в частині визначення валюти кредитування в доларах США, та про визнання укладеним в національній валюті України гривні

Представники сторін:

позивач не зявився

відповідач ОСОБА_3- за довіреністю №399/15-Н

Рішення виноситься 23.03.2016р., оскільки в судовому засіданні 22.03.2016р. оголошувалась перерва.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи:

Позивач звернувся з позовом до суду в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 014/08-11/8856 від 30.03.2007р. в частині визначення валюти кредитування в доларах США, та про визнання укладеним в національній валюті України гривні.

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до вимог ч. 1 та п. «в» ч. 4 ст. 5 декрету КМУ „Про систему валютного регулювання і валютного контролю, отримання кредиту у іноземній валюті потребує індивідуальної ліцензії, якої у Відповідача не має.

Зазначає також, що в кредитному договорі містяться умови, які регулюють внесення змін (доповнень) та розірвання Договору, лише в односторонньому порядку, і лише в інтересах та з боку Банку. Фактично, ще в момент підписання Договору Позивача поставлено в невигідне та таке, що порушує його права становище

Посилається також на те, що на момент укладення кредитного договору директором ТОВ „Торгово-сервісний центр Універсал сервіс була ОСОБА_4. На час підписання кредитного договору, як директор, ОСОБА_5 діяла на підставі Статуту, зареєстрованого в державному реєстрі 11.05.2006 року. Відповідно до п. п. 8.6.4. діючого на той час Статуту, директор мала право укладати угоди, що не перевищують 20000 гривень з одним контрагентом та чинити юридичні дії від імені Товариства, давати доручення, відкривати та використовувати рахунки Товариства в установах банків. Кредитний договір був підписаний 30.03.2007 року, тобто на момент, коли директор ОСОБА_4 не мала жодних юридичних повноважень для підписання як основного кредитного договору про отримання коштів на суму 300000 доларів США, так і Додаткової угоди № 1 від 19.06.2007 року, якою збільшено суму кредиту до 700000 доларів США. При цьому, державну реєстрацію змін до установчих документів було проведено лише 09.07.2007 року, якими і збільшено повноваження Директора для укладення договорів такого

характеру. Однак на час підписання кредитного договору від 30.03.2007 року ОСОБА_4 не мала необхідного обсягу повноважень, що підтверджується документально.

Зазначає також, що позивач звертався до відповідача з пропозицією надати кредит у гривні, однак ОСОБА_1 відмовив у цій послузі мотивувавши тим, що кредит може бути надано лише в іноземній валюті - доларах США з можливістю подальшої його конвертації в цьому ж Банку у гривню за курсом міжбанківської валютної біржі. Фактично кредитні кошти у доларах США підприємством не використовувались, що підтверджується наступними документами, а саме: меморіальний валютний ордер від 30.03.2007 року в сумі 300000 доларів США конвертовано у гривню на суму 1515000 гривень; платіжне доручення № 6 від 09.07.2007 року в сумі 100000 доларів США конвертовано у гривню на суму 505000 гривень; платіжне доручення № 10 від 13.09.2007 року в сумі 160000 доларів США конвертовано у гривню на суму 808000 гривень; платіжне доручення № 14 від 06.11.2007 року в сумі 70000 доларів США конвертовано у гривню на суму 353500 гривень; платіжне доручення № 15 від 18.02.2008 року в сумі 33000 доларів США конвертовано у гривню на суму 166650 гривень.

Даною операцією банк додатково отримав доходи на конвертації долара у гривню, надавши фактично кредит позивачу у національній валюті - гривні. На прохання перерахувати кошти в доларах США банк відмовив, мотивуючи відсутністю такої суми доларів для їх перерахування на поточний рахунок та видачі.

Зазначає, що кредит вважається наданим, якщо кошти були перераховані на поточний рахунок. З наданих платіжних доручень вбачається, що на поточний рахунок ТОВ «Торгово-сервісний центр Універсалсервіс» кошти надійшли у національній валюті - гривні.

Звертає увагу суду на п. п. 1.3.3. п. 1.3 частини 2 кредитного договору, де передбачено, що моментом виникнення права Позичальника на отримання Кредиту - є наявність у Банку Поточного рахунку Позичальника у валюті Кредиту чи в іншій валюті за вимогою Банку.

Відкривши за вимогою Банку поточний рахунок у національній валюті - гривні, позивачем були отримані кошти в національній валюті - гривні, а також проводилось погашення заборгованості у гривні, що як наслідок призводило в подальшому до проведення Банком операцій на купівлю валюти та перерахування її на позичковий рахунок, власником якого фактично і є сам ОСОБА_1. Відповідно, Банком було допущено грубе порушення умов кредитного договору та введено Позичальника в оману в частині невиконання зобов'язань по видачі кредиту в доларах США, а з поточного рахунку кредит був виданий у гривні лише за курсом долара. Банк фактично прикриваючись кредитним договором начебто в іноземній валюті, здійснював незаконні операції по продажу та купівлі доларів США за кошти позивача, чим отримував додаткову вигоду.

На підставі викладеного просить позов задоволити.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що законодавчими актами, що встановлюють право банку здійснювати операції в іноземній валюті, є: Закон України «Про банки і банківську діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України «Про Національний банк України».

Зазначені нормативні акти визначають, що банк має право здійснювати свою

діяльність на підставі виданої НБУ ліцензії.

При цьому, згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього 3акону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п. 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21.08.2001р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких:

- неторговельні операції з валютними цінностями;

- операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами;

- ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України;

- залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України;

- залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках;

- інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою НБУ від 14.11.2004р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, Національний банк України у своєму нормативно-правовому акті підтвердив позицію, закріплену в Декреті, та встановив, що операції з використання іноземної валюти як засобу платежу на території України дозволяється без отримання індивідуальної ліцензії, якщо однією стороною операції є банк, який має генеральну ліцензією.

Крім того, відповідно до п. 5.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, (затв. постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 р. № 275) письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.93 за N 15-93. Відповідно до п. 2.3 зазначеного Положення за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. ОСОБА_6 отримав банківську ліцензію та дозвіл Національного банку на здійснення операцій з валютними цінностями, він має право на постійній основі здійснювати операції щодо розміщення іноземної валюти.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. У випадку наявності у банку відповідної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

27 березня 1992 р. Національним банком України видано АТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» банківську ліцензію № 10 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовій Дозвіл № 10-4 на право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 ГК України, ліцензія - це документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності за умови виконання ліцензійних умов.

При цьому згідно, п. 8.12. постанови Правління НБУ № 200 від 30.05.2007р. «Про затвердження правил використання готівкою іноземної валюти на території України» фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій НБУ на здійснення валютних операцій.

У відповідності до ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбаченому законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язанні у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частина 7 ст. 179 ГК України передбачає, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом, іншими нормативно - правовими актами щодо окремих видів договорів.

Так, ст. 638 Цивільного кодексу України зазначає, що договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За кредитним договором (згідно ст. 1054 ЦК України) банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, - а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Договір позики (кредиту) укладається у письмовій формі (ст.ст. 1047, 1055 ЦК України) та є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом не дійсним.

Стосовно відсутності у кредитному договорі положень про зміну і припинення кредитного договору зазначає з посиланням на ст. ст. 526, 627, главу 50 ЦК України, ст. ст. 651-654 ЦК України, п. 6.3, п. 8.3 Договору в яких визначено, що всі зміни та доповнення до цього договору повинні бути складені у письмовій формі та підписані сторонами. Такі зміни додаються до цього договору та складають його невідємну частину. Таким чином сторони визначили порядок зміни кредитного договору за згодою сторін як визначено в ст.. 651 ЦК України.

Крім того, п. 8.3. Кредитного договору передбачає, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (дата договору) і діє до виконання сторонами взятих на себе зобовязань по цьому договору в повному обсязі. Відповідно, сторони визначили основну підставу припинення кредитного договору повне виконання, що проведено належним чином у відповідності до ст. 599 ЦК України.

Посилання позивача на те, що підписання кредитного договору поставило його у невигідне становище спростовується п. 1.12.1. Кредитного договору, згідно якого позичальник стверджував, що він не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин.

Стосовно відсутності повноважень у представника Позивача на укладення

кредитного договору зазначає, що у відповідності до п. 8.6.4 статуту ТОВ «ТСЦ - «Універсалсервіс» в редакції від 11.05.2006р., директор товариства має право укладати угоди, що не перевищують 20,0 тис. грн. з одним контрагентом, та чинити юридичні дії від імені товариства, давати доручення, відкривати та використовувати рахунки товариства в установах банків.

Разом з тим, Позивач у своєму позові уникає досилання на інші права виконавчого органу товариства, які визначені даним п. 8.6.4. статуту. Так, крім зазначеного, директор має право вирішувати інші питання в мажах прав, що надані йому зборами учасників.

У відповідності до п. 8.1 статуту вищим органом товариства є збори його учасників. На дату укладення кредитного договору, договорів забезпечення, збільшення суми кредиту учасниками ТОВ «ТСЦ - «Універсалсервіс» були фізичні особи: ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Згідно п. 7.1. статуту в редакції від 11.05.2006р., товариство, в особі зборів учасників, має право розпоряджатися своїм майном.

Отримання кредиту призводить до виникнення обов'язку у товариства здійснювати його погашення, тобто до розпорядження власними коштами, що є компетенцією вищого органу товариства.

Згідно ст. 98 ЦК України, загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, в тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Вищий орган товариства прийняв рішення про отримання кредиту, укладення договору застави та уповноваження директора товариства ОСОБА_4 укласти з Хмельницькою ОД АТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» кредитний договір, договори про заставу, на умовах, узгоджених з банком, підписувати всі документи, що необхідні для отримання кредиту (протокол зборів учасників № 13 від 05.03.2007 р.).

Крім того, Вищий орган товариства прийняв рішення про збільшення суми кредиту до 700,0 тис. дол. США та уповноваження директора товариства ОСОБА_4 підписати додаткові угоди до кредитного договору з Хмельницькою ОД АТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2», підписувати всі документи, що необхідні для збільшення розміру кредитної лінії (протокол зборів учасників №15 від 11.06.2007 р.).

Таким чином, директор товариства мала усі повноваження на укладення правочинів.

Стосовно прохання клієнта надати кредит в гривнях, а не в доларах США; не

використання кредиту у доларах США; не перерахування кредиту у доларах США на

поточний рахунок зазначає, що твердження Позивача, про небажання отримувати кредит в доларах США є нічим не підтвердженим.

Доказом того, що позичальник бажав отримати кредит у доларах США є заява боржника від 22.03.2007 р. за вих. № 67 та анкета - заява на отримання кредиту від 28.03.2007р., згідно яких клієнт просив надати кредит саме в доларах США.

Твердження про невикористання кредиту в доларах США з посиланням на меморіальний ордер № 1 від 30.03.2007р.; платіжне доручення № 14 від 06.11.2007р., платіжне доручення № 10 від 13.09.2007р.; платіжне доручення №15 від 18.02.2008р., платіжне доручення № 6 від 09.07.2007р. також є перекрученням фактів, оскільки вказані документи є доказом перерахування банком коштів з кредитного (позичкового) рахунку на поточний рахунок саме в доларах США, тобто доказом надання кредиту і виконання Банком п. 1.7.1. Кредитного договору, який вказує на те, що ОСОБА_1 здійснює видачу кредиту Позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитними заявками Позичальника.Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом перерахування кредитних коштів в безготівковій формі на поточний рахунок Позичальника у Банку.

Грошові кошти в доларах США з позичкового рахунку перераховувались на поточний рахунок Позичальника саме в доларах США (у валюті кредиту), що підтверджується вказаними вище платіжними документами. ,

Твердження позивача про відсутність такого виду рахунків як позичковий спростовується Планом рахунків (постанова Правління НБУ № 237 від 21.07.1997р.). Такий рахунок відкритий у відповідності до п. 1.1.1. Кредитного договору для облікових цілей - здійснення обліку заборгованості позичальника за кредитом.

Так, зокрема згідно заяви клієнта № 54 від 30.03.2007р. останній просив транш у сумі 300,0 тис. дол. США перерахувати саме з позичкового рахунку на поточний рахунок і подальшої конвертації на міжбанківській валютній біржі.

Крім того, сам Позичальник підтверджує, що кредит був отриманий і використай саме в доларах США (заява клієнта від 23.04.2015 р. № 59).

З вищевикладеного вбачається, що кредитні кошти в доларах США були з Позичальнику саме на його поточний рахунок у відповідності до норм чинного законодавства та кредитного договору.

На підставі викладеного просить в позові відмовити.

В судове засідання 23.03.2016 року позивач не зявився, надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у звязку з хворобою останнього та про продовження строку вирішення спору.

Судом дане клопотання розглянуто та відхилене, оскільки позивачем не надано жодного доказу який би підтвердив викладені в клопотанні обставини,

Суд, оцінивши подані сторонами по справі докази вважає за можливе прийняти рішення по суті.

ВСТАНОВИВ:

Пунктом 8.1 Статуту ТОВ «Торгово-сервісний центр Універсалсервіс» визначено, що вищим органом товариства є Збори Учасників.

Відповідно до протоколу № 13 зборів учасників ТОВ «Торгово-сервісний центр Універсалсервіс» від 05.03.2007 року постановлено отримати в Хмельницькій ОД «ОСОБА_1 банк ОСОБА_2» кредит в сумі 300000 дол. США строком на 84 місяці з метою проведення реконструкції та ремонту цілісного майнового комплексу готелю «Горинь» та уповноважено директора ТОВ «Універсалсервіс - ТСЦ» ОСОБА_4 укласти з Хмельницькою ОД «ОСОБА_1 банк ОСОБА_2» кредитний договір, договори про заставу, на умовах узгоджених з банком, підписувати всі документи, що необхідні для отримання кредиту.

30.03.2007 р. між публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 ОСОБА_2» в особі Хмельницької обласної дирекції (Кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Торговельно-сервісний центр «Універсалсервіс» (Позичальник) укладено кредитний договір № 014/08-11/8856 (далі - Договір).

В подальшому банком та позичальником внесено зміни до кредитного договору шляхом підписання договорів про внесення змін № 1 від 19.06.2007 року, № 014/08-11/8856/2 від 29.01.2009 року, № 014/08-11/8856/3 від 09.07.2010 року, № 014/08-11/8856/4 від 22.04.2011 року, № 014/08-11/8856/5 від 31.05.2012 року, № 014/08-11/8856/6 від 26.07.2013 року.

Відповідно до п. 1.1 Договору, Банк надає Позичальнику Кредит у розмірі та валюті, визначеній у частині 1 цього Договору, а Позичальник приймає, зобовязується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання, як вони визначені у цьому Договорі.

Відповідно до частини першої Договору, розмір кредиту та валюта кредиту складає 300000 дол. США; цільове використання кредиту: на розвиток бізнесу; річна база нарахування процентів: 365 днів; дата остаточного повернення кредиту: 29.03.2014 року.

Пунктом 1.7.1 Договору визначено, що ОСОБА_1 здійснює видачу Кредиту Позичальнику однією сумою чи траншами згідно з Кредитною/ними заявкою/ами Позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом перерахування кредитних коштів в безготівковій формі на поточний рахунок Позичальника в Банку. Перший транш надається у термін до двох місяців з дати укладення цього договору. Кожний наступний транш надається позичальнику за умови підтвердження ним цільового використання кожного попереднього траншу.

Відповідно до положень п. 1.5.1 Договору, погашення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток № 1 до цього Договору), шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок, вказаний в Частині №1 цього Договору.

Відповідно до п. 1.6.1 Договору, Позичальник зобовязаний повністю повернути Банку суму Кредиту не пізніше Дати остаточного повернення кредиту відповідно до умов встановлених в ч. 1.5 цього Договору.

Згідно з п. 1.4.1.1 Договору, позичальник взяв на себе обовязок, сплачувати проценти за користування кредитом, які розраховуються на основі фіксованої процентної ставки, з розрахунку річної бази нарахування процентів.

Відповідно до п. 1.4.1.2 Договору, проценти нараховуються не пізніше дати, визначеної у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів (Частина № 1 цього Договору), кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються Позичальником відповідно до умов ст. 1.5 цього Договору.

Положеннями п. 1.12.1 Договору, встановлено, що при одержанні кредиту Позичальник усвідомлює та гарантує, що умови даного договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин; Позичальник спроможний здійснити цей Договір і виконання зобовязання по ньому, оскільки він не має обмежень право чи дієздатності; Позичальник не є жодним чином обмежений законом, іншим нормативним актом, судовим рішенням чи іншим передбаченим чинним законодавством способом в своєму праві укладати цей Договір та виконувати умови визначені у ньому.

Пунктом 4.1.1 Договору встановлено, що за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього Договору.

Положеннями п. 1.9.1 Договору встановлено, що незважаючи на інші положення цього Договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань за цим Договором в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або майновим Поручителем своїх Боргових та інших зобовязань за цим Договором (в тому числі, але не виключно встановлених п. 2.3.7-2.3.12 та ст. 3 цього Договору) та/або умов Договору іпотеки, та/або умов Договору поруки (надалі Вимога). При цьому, виконання боргових зобовязань повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної Вимоги.

Відповідно до п. 7.2 Договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами (дата Договору) включаючи всі додатки до нього (додатки складають невідємну частину цього договору), і діє до виконання Сторонами взятих на себе зобовязань по цьому Договору в повному обсязі.

Відповідно до протоколу № 15 зборів учасників ТОВ «Торгово-сервісний центр Універсалсервіс» від 11.06.2007 року, постановлено збільшити розмір кредитної лінії в Хмельницькій ОД «Райффазей банк ОСОБА_2» до 700000 дол. США для проведення ремонту поверхів готелю «Горинь» та оснащення номерів готелю та уповноважено директора , ТОВ «Торгово-сервісний центр Універсалсервіс» ОСОБА_4 підписати додаткові угоди до кредитного договору з Хмельницькою ОД «Райффазей банк ОСОБА_2», підписувати всі інші документи, що необхідні для збільшення розміру кредитної лінії.

В рамках кредитного договору між позивачем та ТОВ «Торгово-сервісний центр «Універсалсервіс» було укладено:

Додаткову угоду № 1 від 19.06.2007 року до кредитного Договору, згідно умов якої збільшено суму кредиту до 700000 дол. США, процентна ставка за користування кредитом встановлена на рівні 12% річних, дата остаточного повернення кредиту визначена 29.03.2017 року, повернення кредиту здійснюється рівними ануїтетними щомісячними платежами по 6140,36 дол. США. (частина 1, пункти 2, 3, 4 Додаткової угоди).

Додаткову угоду № 014/08-11/8856/2 від 29.01.2009 року, відповідно до умов якої Кредитор на положеннях та умовах цього Договору відкриває Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію. Повернення Кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати Позичальником платежів, що зменшуються згідно з графіком погашення до цього договору (Додаток № 1). Детальний порядок повернення Кредиту та сплати процентів визначений в частині № 2 цього Договору.

Додаткову угоду № 014/08-11/8856/3 від 09.07.2010 року, згідно з умовами якої, на період кредитних канікул, з 09.07.2010 року по 31.08.2010 року, щомісячний платіж зменшується до розміру 3000 дол. США (п. 1.2 Угоди), починаючи з 01.09.2010 року Кредитор змінює Позичальнику строк сплати решти щомісячного платежу в сумі 3521,35 дол. США, а Позичальник зобовязується сплатити вказану суму в майбутньому відповідно до графіку погашення кредиту та сплати процентів, що є додатком № 1 до цієї Додаткової угоди та її невідємною частиною (п. 1.3 Угоди), протягом кредитних канікул Позичальник сплачує проценти за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору (п. 1.4 Угоди).

Додаткову угоду № 014/08-11/8856/4 від 22.04.2011 року, згідно умов якої Позичальник зобовязується щомісячно проводити по власному поточному рахунку у Банку свої безготівкові розрахунки і власні грошові обороти у розмірі не менше 80%. При цьому, на протязі дії цього Договору Позичальник зобовязується на першу вимогу банку надавати в ОСОБА_1 довідку підписану керівником виконавчого органу Позичальника про розмір грошових оборотів Позичальника по банківським рахункам за попередній звітний період (п. 2 Угоди).

Додаткову угоду № 014/08-11/8856/5 від 31.05.2012 року, за умовами якої визначено перелік фінансових поручителів та заставу нерухомого майна, строки та обовязок Позичальника щодо приведення у відповідність правовстановлюючих документів на обєкт нерухомості, який переданий в заставу в якості забезпечення виконання зобовязань по Кредитному договору, із фактичними технічними характеристиками нерухомості.

Додаткову угоду № 014/08-11/8856/6 від 26.07.2013 року, згідно якої, за невиконання або неналежне виконання Позичальником обовязків передбачених п. 2.3.1 цього Договору, Позичальник, на вимогу Кредитора сплачує останньому штраф у розмірі 50000 грн. Сплата неустойки не звільняє Позичальника від виконання порушеного (невиконаного) обовязку (п. 2 Угоди), станом, на дату підписання цієї додаткової угоди фактична заборгованість Позичальника за Договором по сплаті суми кредиту становить 360321,90 дол. США (п. 3.1 Угоди).

На виконання умов Кредитного договору № 014/08-11/8856 та Додаткових угод до Договору, згідно заяв на отримання кредиту, Позичальником виконано звої зобовязання за договором, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 1 від 30.03.2007 року на суму 300000 дол. США, платіжним дорученням № 6 від 09.07.2007 року на суму 100000 дол. США, платіжним дорученням № 10 від 13.09.2007 року на суму 160000 дол. США, платіжним дорученням № 14 від 06.11.2007 року на суму 70000 дол. США, платіжним дорученням № 15 від 18.02.2008 року на суму 33000 дол. США.

Позивач, вважаючи, що в порушення п. 1 та п. «в» ч. 4 ст. 5 декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» ту відповідача відсутня індивідуальна ліцензія, на момент підписання договору позивача поставлено в невигідне та таке що порушує його права становище, кредитний договір зі сторони позивача підписано ОСОБА_4, яка на момент підписання не мала на те належних повноважень та на те, що позивачем валютні кошти, як то передбачено умовами договору фактично не отримувались, звернувся з позовом до суду в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 014/08-11/8856 від 30.03.2007р. в частині визначення валюти кредитування в доларах США, та визнати укладеним в національній валюті України гривні.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом приймається до уваги наступне:

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки; підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом вище між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 014/08-11/8856 від 30.03.2007 року, а відтак між сторонами склалися кредитні відносини, які регулюються нормами параграфу 2 Розділу ІІІ Книги пять Цивільного кодексу України.

У силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 345 Господарського кодексу України встановлено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобовязань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обовязки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до п. п. 2.1., 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон повязує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 180 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк договору.

З урахуванням викладеного, істотними умовам кредитного договору, як господарського, відповідно до закону є умови про предмет, ціну, строк його дії, а також усі інші умови щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди (дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.02.2008 у справі № 22/268).

Судом встановлено, що сторони, укладаючи кредитний договір № 014/08-11/8856 від 30.03.2007 року погодили всі істотні умови для даного виду, зокрема погоджено суму кредиту, строки повернення кредитних коштів (п. 1.1., 1.6.), строк дії договору (п. 7.2.), розміри процентів та порядок їх сплати (п. 1.4., п. 1.5). Жодних заперечень щодо умов кредитного договору при його укладенні з боку позивача не було.

Посилання позивача на те, що підписання кредитного договору поставило його у невигідне становище спростовується п. 1.12.1. Кредитного договору, згідно якого позичальник стверджував, що він не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин.

Щодо посилань позивача на відсутність повноважень у представника Позивача на укладення кредитного договору, судом враховується, що відповідно до ст. 98 ЦК України, загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, в тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно протоколу № 13 зборів учасників ТОВ «Торгово-сервісний центр Універсалсервіс» від 05.03.2007 року постановлено отримати в Хмельницькій ОД «ОСОБА_1 банк ОСОБА_2» кредит в сумі 300000 дол. США строком на 84 місяці з метою проведення реконструкції та ремонту цілісного майнового комплексу готелю «Горинь» та уповноважено директора ТОВ «Універсалсервіс - ТСЦ» ОСОБА_4 укласти з Хмельницькою ОД «ОСОБА_1 банк ОСОБА_2» кредитний договір, договори про заставу, на умовах узгоджених з банком, підписувати всі документи, що необхідні для отримання кредиту. А згідно протоколу № 15 зборів учасників ТОВ «Торгово-сервісний центр Універсалсервіс» від 11.06.2007 року, постановлено збільшити розмір кредитної лінії в Хмельницькій ОД «Райффазей банк ОСОБА_2» до 700000 дол. США для проведення ремонту поверхів готелю «Горинь» та оснащення номерів готелю та уповноважено директора , ТОВ «Торгово-сервісний центр Універсалсервіс» ОСОБА_4 підписати додаткові угоди до кредитного договору з Хмельницькою ОД «Райффазей банк ОСОБА_2», підписувати всі інші документи, що необхідні для збільшення розміру кредитної лінії. Таким чином, директор товариства мала усі повноваження на укладення правочинів.

Щодо посилань позивача на порушення вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті судом враховується, що відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою НБУ від 14.11.2004р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, Національний банк України у своєму нормативно-правовому акті підтвердив позицію, закріплену в Декреті, та встановив, що операції з використання іноземної валюти як засобу платежу на території України дозволяється без отримання індивідуальної ліцензії, якщо однією стороною операції є банк, який має генеральну ліцензією.

Крім того, відповідно до п. 5.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, (затв. постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 р. № 275) письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.93 за N 15-93. Відповідно до п. 2.3 зазначеного Положення за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. ОСОБА_6 отримав банківську ліцензію та дозвіл Національного банку на здійснення операцій з валютними цінностями, він має право на постійній основі здійснювати операції щодо розміщення іноземної валюти.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. У випадку наявності у банку відповідної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

27 березня 1992 р. Національним банком України видано АТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» банківську ліцензію №10 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовій Дозвіл № 10-4 на право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 ГК України, ліцензія - це документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності за умови виконання ліцензійних умов.

При цьому згідно, п. 8.12. постанови Правління НБУ № 200 від 30.05.2007р. «Про затвердження правил використання готівкою іноземної валюти на території України» фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій НБУ на здійснення валютних операцій.

Безпідставними є і посилання позивача про невикористання кредиту в доларах США з посиланням на меморіальний ордер № 1 від 30.03.2007р.; платіжне доручення № 14 від 06.11.2007р., платіжне доручення № 10 від 13.09.2007р.; платіжне доручення №15 від 18.02.2008р., платіжне доручення № 6 від 09.07.2007р., оскільки вказані документи є доказом перерахування банком коштів з кредитного (позичкового) рахунку на поточний рахунок саме в доларах США, тобто доказом надання кредиту і виконання Банком п. 1.7.1. Кредитного договору, який вказує на те, що ОСОБА_1 здійснює видачу кредиту Позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитними заявками Позичальника.Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом перерахування кредитних коштів в безготівковій формі на поточний рахунок Позичальника у Банку.

Грошові кошти в доларах США з позичкового рахунку перераховувались на поточний рахунок Позичальника саме в доларах США (у валюті кредиту), що підтверджується вказаними вище платіжними документами. ,

Твердження позивача про відсутність такого виду рахунків як позичковий спростовується Планом рахунків (постанова Правління НБУ № 237 від 21.07.1997р.). Такий рахунок відкритий у відповідності до п. 1.1.1. Кредитного договору для облікових цілей - здійснення обліку заборгованості позичальника за кредитом.

Як встановлено судом, згідно заяви позивача № 54 від 30.03.2007р. останній просив транш у сумі 300,0 тис. дол. США перерахувати саме з позичкового рахунку на поточний рахунок і подальшої конвертації на міжбанківській валютній біржі.

З вищевикладеного вбачається, що кредитні кошти в доларах США були з Позичальнику саме на його поточний рахунок у відповідності до норм чинного законодавства та кредитного договору.

Суд, також, зазначає, що підписавши кредитний договір, позичальник (позивач у справі) погодився з усіма його умовами, зобовязався своєчасно повернути одержаний кредит, сплатити нараховані проценти, комісії, тощо, на умовах, встановлених кредитним договором та є обізнаним щодо наслідків порушення своїх зобовязань.

Позивачем, у відповідності до ст. ст. 33-34 ГПК України не доведено суду наявності обставин, існування яких є підставою для визнання недійсним кредитного договору № 014/08-11/8856 від 30.03.2007 року в частині визначення валюти кредитування в доларах США, та про визнання укладеним в національній валюті України гривні на підставі статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевстановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивач не довів та не надав суду жодних доказів, які підтверджують, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені ст. 203 ЦК України, а відтак не довів наявності підстав, в силу яких кредитний договір № 014/08-11/8856 від 30.03.2007 року має бути визнаний недійсним в частині визначення валюти кредитування в доларах США, та про визнання укладеним в національній валюті України гривні.

Водночас, судом встановлено, що спірний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам, встановленим положеннями статті 203 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, те, що позивачем не доведено правомірності своєї позиції та враховуючи безпідставність заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з підстав зазначених в позовній заяві.

Підсумовуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позову ТОВ «Торгово-сервісного центру Універсалсервіс» про визнання недійсним кредитного договору № 014/08-11/8856 від 30.03.2007 року в частині визначення валюти кредитування в доларах США, та про визнання укладеним в національній валюті України гривні.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 4-4, 4-5, 4-7, 12, 13, 33, 34 44, 49, 82-85, 87 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово - сервісний центр - Універсалсервіс" м. Нетішин, Хмельницької області до публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 ОСОБА_2" в особі Хмельницької обласної дирекції м. Хмельницький про визнання недійсним кредитного договору № 014/08-11/8856 від 30.03.2007 року в частині визначення валюти кредитування в доларах США, та визнання укладеним в національній валюті України гривні відмовити.

Повний текст рішення складено 28.03.2016 року

Головуючий суддя С.В. Гладій

Суддя В.В. Магера

Суддя М.В. Музика

Пом. судді: І.М. Вальчук

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу, (АДРЕСА_1) (прост.)

3 - відповідачу. (79000, м. Львів, вул. Я. Матейка,8)