РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016Справа №910/11509/15

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Луганську

до приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування"

за участю третьої особи 1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: товариства з обмеженою відповідальністю "Агарікус"

за участю третьої особи 2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1

про стягнення 219 072,57 грн.

Представники сторін:

від позивача: Ісаєва Л.М. - представник за довіреністю № 010-01/9767 від 14.12.2012 року;

від відповідача:Крашеніннікова М.І. - представник за довіреністю № 527/2015 від 23.12.2015 р.;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Луганську звернувся з позовом до господарського суду м. Києва до відповідача, приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування" про стягнення страхового відшкодування в сумі 185 812,19 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем в порушення норм чинного законодавства України та договору обов'язкового страхування нерухомого майна (нерухомості), що є предметом іпотеки, від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування МОІУ №1300048 від 23.09.2013 року відмовлено позивачу безпідставно у виплаті страхового відшкодування.

У зв'язку з чим позивач звернувся в суд та просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 185 812,19 грн. та пеню в розмірі 33 260,38 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 07.05.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 27.05.2015 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи 1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю "Агарікус", м. Луганськ, а також в якості третьої особи 2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1.

В судовому засіданні оголошено перерву до 17.06.2015 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.07.2015 року призначено судову експертизу по справі №910/11509/15, проведення якої доручено ОСОБА_4 (АДРЕСА_2). Зупинено провадження у справі до отримання результатів судової експертизи.

08.12.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду м. Києва надійшов супровідний лист №15-1735 від 04.12.2015 року судового експерта, висновок експерта №1735 від 30.11.2015 року та матеріали справи.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва №04-23/2078 від 08.12.2015 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку з припиненням повноважень щодо здійснення правосуддя судді Любченко М.О.

Згідно автоматизованої системи документообігу господарського суду міста Києва справу №910/11509/15 передано на розгляд судді Мудрому С.М.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.12.2015 року прийняли справу до провадження, провадження у справі поновлено, розгляду справи призначено на 22.12.2015 року.

У судове засідання 22.12.2015 року представники позивача, третіх осіб 1, 2 не з'явилися, вимоги ухвали суду від 09.12.2015 року не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 22.12.2015 року розгляд справи відкладено на 26.01.2016 року.

23.12.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав додаткові пояснення.

У судовому засіданні 26.01.2016 року представник відповідача заявив усне клопотання про оголошення перерви для надання додаткових доказів по справі.

Представник позивача не заперечує проти даного клопотання.

Представник позивача подав додаткові докази по справі.

Представник відповідача подав клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

У судовому засіданні 26.01.2016 року оголошено перерву до 16.02.2016 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.01.2016 року продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

У судове засідання 16.02.2016 року представники третіх осіб 1, 2 не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 26.10.2016 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.02.2016 року розгляд справи відкладено на 15.03.2016 року.

01.03.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав додаткові пояснення.

В судове засідання 15.03.2016 року представники третіх осіб 1, 2 не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Представник позивача подав документи для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

20.09.2013 року між публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та товариством з обмеженою відповідальністю «Агарікус» (позичальник) укладено Генеральну угоду № 61113№3.

Відповідно до п. 1.1 статті 1 Генеральної угоди генеральна угода регулює загальні засади співпраці між банком та позичальником щодо фінансування довгострокової програми по розвитку діяльності позичальника.

Метою Генеральної угоди є визначення загальних умов фінансування інвестиційної, торгово-закупівельної, виробничої та іншої діяльності позичальника, яке здійснюється відповідно до Генеральної угоди шляхом укладання кредитних договорів (п. 1.2 статті 1 Генеральної угоди).

Відповідно до умов зазначеної Генеральної угоди банк проводить кредитні операції в межах загального ліміту заборгованості в розмірі 500 000,00 гривень з терміном користування кредитними коштами до 19.09.2018 року на підставі та з урахуванням умов кредитних договорів, укладених в рамках Генеральної угоди (п.п. 4.1, 4.3, 4.5 статті 4 Генеральної угоди).

Згідно з умовами Генеральної угоди позичальник взяв на себе обов'язок своєчасно та у повному обсязі погашати банку заборгованість за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі за кредитним договором (пп. 5.2.6 статті 5 Генеральної угоди).

В рамках Генеральної угоди публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та товариством з обмеженою відповідальністю «Агарікус» (позичальник) укладений й договір № 61113К11 від 20.09.2013 року (надалі - кредитний договір).

На виконання п. 3.1, пп.пп. 3.2.1, 3.2.2, 3.2.3 п. 3.2 статті 3 кредитного договору банк відкрив позичальникові відновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості в розмірі 300 000,00 грн. з кінцевим терміном погашення кредиту - 19.09.2014 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та в розмірі, встановлених пп.3.2.5 п.3.2 статті 3 та п.3.5 статті 3 кредитного договору, а також зі сплатою комісії за управління кредитною лінією в порядку та в розмірі, встановленому пп.3.2.7 п.3.2 статті 3 та статті 4 кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за Генеральною угодою між публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено іпотечний договір від 23.09.2013 року.

Відповідно до п.1.1 іпотечного договору, іпотекою за цим договором забезпечується вимоги іпотекодержателя, що випливають з Генеральної угоди 61113№3 від 20.09.2013 року, з усіма чинними кредитними договорами, які укладаються в рамках Генеральної угоди, їй підпорядковуються та є додатками до Генеральної угоди, є невід'ємними її частинами та складають єдиний документ, укладеного між іпотекодержателем та товариством з обмеженою відповідальністю «Агарікус» (боржник), відповідно до якого іпотекодержатель при виконанні боржником умов та положень, визначених в кредитному договорі, надає кредит боржнику в сумі 500 000,00 грн., терміном користування до 19 вересня 2018 року, зі сплатою процентів та інших платежів на умовах, визначених кредитним договором.

Предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у кредитному договорі зобов'язань боржника, є нерухоме майно - земельна ділянка та розташована на ній нежитлова будівля овочесховища, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 (п.1.3 договору іпотеки).

23.09.2013 року між приватним акціонерним товариством "Просто-Страхування" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір обов'язкового страхування нерухомого майна (нерухомості), що є предметом іпотеки, від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування МОІУ №1300048.

Відповідно до п.3.3 договору страхування вигодонабувачем є публічне акціонерне товариство Державний експортно-імпортний банк України в особі керуючого філією АТ «Укрексімбанк», у розмірі існуючої заборгованості (кредитних зобов'язань) за Генеральною угодою №61113№3 від 20.09.2013р. (надалі кредитний договір) на дату виплати страхового відшкодування. В решті страхового відшкодування вигодонабувачем визнається страхувальник.

Згідно з п.3 договору страхування, предметом договору страхування є майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням нерухомим майном (нерухомістю), що є предметом іпотеки за договором іпотеки, зазначеним у п.3.1 договору ( договір іпотеки №61113Z35 від 23.09.13р., надалі - застраховане майно).

Пунктом 3.2 договору страхування передбачено, що місцезнаходженням застрахованого майна є: АДРЕСА_3.

Строк дії договору з 24 год. 00 хв. за Київським часом 23 вересня 2013 року по 24 год. 00 хв. за Київським часом 22 вересня 2014 року (п.6.2 договору).

Відповідно до п.5.6 договору передбачено, що загальний страховий платіж за договором становить 1 116,00 грн. Здійснений страхувальником 23 вересня 2013 року, що підтверджується квитанцією №19685993.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про страхування» передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 2 статті 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Як зазначено позивачем, на його адресу від ПАТ «Просто-Страхування» надійшов лист від 12.11.2014р. №04-6284, адресований філії АТ «Укрексімбанк» в м. Луганськ, у якому зазначено, що сталося 22 вересня 2014 страхувальник звернувся із заявою про настання страхового випадку внаслідок події, що 22.08.2014р. 25 жовтня 2014 року представником страхувальника, аварійним комісаром, був проведений огляд та фотографування пошкодженого майна та складено акт огляду, в якому описано пошкодження застрахованої будівлі складу (яка є предметом іпотеки) і наведені причини події, а саме: потрапляння у застраховане приміщення снарядів внаслідок обстрілу під час військових дій.

Страховиком зазначено, що пошкодження майна внаслідок події підпадає під виключення із страхових випадків та не може бути визнане страховою подією, тому справа підлягає закриттю.

У зв'язку з безпідставною відмовою у визнанні події страховим випадком та закриттю справи, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 185 812,19 грн. (станом на 20.08.2014 року прострочена заборгованість за генеральною угодою).

Відповідно до п.3.4 договору страхування, вигодонабувач має право з метою отримання страхового відшкодування за власною ініціативою вчиняти дії, які повинен чи має право вчиняти страхувальник. При цьому вчинення таких дії вигодо набувача буде породжувати такі ж самі правові наслідки, якби такі дії чинив страхувальник.

З матеріалів справи вбачається, що 22.09.2014 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про настання події, яка відбулася 20.08.2014 року в АДРЕСА_3.

Пунктом 12.2 договору страхування передбачено, що страхувальник зобов'язаний:

- негайно, як тільки йому (страхувальнику) стане відомо, але не пізніше ніж протягом 2 (двох) календарних днів, повідомити страховика про настання страхового випадку або знищення чи пошкодження застрахованого майна незалежно від того, чи підлягають такі збитки відшкодуванню страховиком;

- негайно, як тільки йому (страхувальнику) стане відомо, але не пізніше ніж протягом 2 (двох) календарних днів, повідомити про настання події, що за умовами цього договору може бути кваліфікована як страховий випадок, органи, до компетенції яких належать питання ліквідації наслідків подій, передбачених Порядком і правилами, та/або розслідування причин їх виникнення.

В заяві про настання страхової події від 22.09.2014 року в п.9 про подію заявлено в компетентні органи (дата, повне найменування органу, адреса) зазначено: «міліція відділення Жовтневий район м. Луганськ письмово дільничному, ПІБ дільничого не знаю».

Будь-яких вищезазначених заяв (копії) позивачем не надано.

25 жовтня 2014 року представником страхувальника, аварійним комісаром проведений огляд та фотографування пошкодженого майна та складено акт огляду, у якому описано пошкодження застрахованої будівлі складу і наведені причини події, а саме: в наслідок воєнних дій - мінометний, артилерійський обстріл, пошкоджена частина приміщення.

Листом №04-6284 від 12.11.2014 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про закриття справи №102431, в якому посилаючись на п10.2 договору зазначив, що пошкоджене забезпечене за договором майна внаслідок події від 20 серпня 2014 року підпадає під виключення із страхових випадків та не може бути визнане страховою подією, у зв'язку з чим справа підлягає закриттю.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Зі змісту положень статті 988 ЦК України, статті 20 Закону України «Про страхування» обов'язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Тобто, приписи наведених норм нерозривно пов'язують момент виникнення обов'язку страховика щодо здійснення виплати страхової суми із настанням страхового випадку. Настання події, яка не може належати до страхових ризиків, але згідно з умовами договору страхування є виключенням зі страхових випадків, не породжує обов'язку страховика щодо виплати страхового відшкодування.

Згідно з п.9.1 договору страхування, страховим випадком вважається настання події за одним або кількома страховими ризиками відповідно до Порядку і правил, зазначених у розділі 4 «Перелік страхових випадків (ризиків)» цього договору, що призвело до знищення, пошкодження або псування застрахованого майна та завдання збитків страхувальнику/вигодонабувачу під час дії договору обов'язкового страхування іпотеки, в результаті чого виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування в межах страхової суми.

Відповідно до п.9.2.10 договору страхування, під подіями (страховими ризиками) розуміється:протиправні дії третіх осіб: хуліганство, крадіжка, грабіж, розбій, умисне знищення або пошкодження майна (вандалізм, підпал, підрив), за винятком зазначених дій, що сталися під час громадянської війни, народного хвилювання, страйку або внаслідок терористичного акту.

Пунктом 10.2 договору страхування передбачено, що не визнаються страховими випадками події, що сталися внаслідок: військових дій, маневрів або здійснення інших військових заходів, громадянської війни, терористичного акту, народного хвилювання або страйку.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» уведено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII, за змістом частини першої статті 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Відповідно до статей 10, 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим.

Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.

Частиною 6 статті 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачено, що координацію діяльності суб'єктів, які залучаються до боротьби з тероризмом, здійснює Антитерористичний центр при Службі безпеки України.

Вiдповiдно до статей 5 , 6 Закону України «Про статус ветеранiв вiйни, гарантiї їх соцiального захисту» , рiшення Ради нацiональної безпеки i оборони України вiд 13 квiтня 2014 року «Про невiдкладнi заходи щодо подолання терористичної загрози i збереження територiальної цiлiсностi України» , уведеного в дiю Указом Президента вiд 14 квiтня 2014 року № 405 , пункту 3 Порядку надання статусу учасника бойових дiй особам, якi захищали незалежнiсть, суверенiтет та територiальну цiлiснiсть України i брали безпосередню участь в антитерористичнiй операцiї, забезпеченнi її проведення, затвердженого постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 20 серпня 2014 року № 413, наказiв керiвника Антитерористичного центру при Службi безпеки України вiд 07 квiтня 2014 року № 33/55т «Про проведення антитерористичної операцiї» та вiд 14 вересня 2014 року № 33/752т «Про визначення меж проведення антитерористичної операцiї», Антитерористичном центром при Службі Безпеки України, видано наказ «Про визнання районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» №33/6/а від 07.10.2014 року, згідно з яким визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку та Луганську області з 07.04.2014 року.

У подальшому на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р і від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, у тому числі, включено місто Луганськ.

Отже, відповідно до приписів чинного законодавства місто Луганськ, на території якого розташовано застраховане майно, є частиною території України, тимчасово окупованої незаконними терористичними збройними формуваннями, де триває антитерористична операція. Ці фактичні дані доказами не спростовано і визнано такими, що відповідають дійсності.

Відтак, з огляду на проведення антитерористичної операції на сході України, у тому числі за місцем розташування застрахованого майна, та на підставі пункту 10.2 договору страхування заявлена страхувальником подія не може бути визнана страховим випадком, а тому не породжує обов'язку страховика щодо виплати страхового відшкодування.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Вимоги цієї статті поширюються виключно на відносини, що виникають у разі невиконання чи неналежного виконання зобов'язань та встановлюють форму посвідчення підстав звільнення від відповідальності - сертифікат Торгово-промислової палати України про засвідчення обставин непереборної сили (форс-мажору), які мали місце на території проведення антитерористичної операції. Отже, необхідність застосування приписів статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» у цій справі спростовується відсутністю у відповідача обов'язку щодо виплати страхового відшкодування.

Наявність чи відсутність у страхової компанії належних документів, які підтверджують обставини непереборної сили (форс-мажору), не впливає на зміст прав і обов'язків сторін, оскільки відповідно до положень договору страхування заявлена позивачем подія є виключенням із числа страхових ризиків, її настання не вважається страховим випадком. За таких обставин ця подія не може бути підставою для виникнення зобов'язання з виплати страхового відшкодування, що об'єктивно усуває можливість розгляду питання про наявність підстав для звільнення від відповідальності за його порушення в аспекті застосування положень статті 617 ЦК України.

Вищезазначеної позиції також дотримується Верховний суд України у постанові від 27.01.2016 року у справі №3-1237гс15.

Також, згідно статті 26 ЗУ «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є:

1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України;

2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку;

4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні;

5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Відповідно до п.17.1 договору страхування підставами для відмови страховика у здійсненні виплати страхового відшкодування є:

- неповідомлення або несвоєчасне повідомлення страховика без поважних причин про настання події, що має ознаки страхового випадку, у передбачений договором строк, або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

- невиконання страхувальником своїх зобов'язань, викладених у пунктах 12.2, 13.1, розділу 14 цього договору;

- інші випадки передбачені законом.

Пунктом 12.2 договору страхування передбачено, що страхувальник зобов'язаний, крім негайного повідомлення про яке було зазначено раніше, надати страховику документи, зазначені у розділі 14 цього договору, що підтверджують настання страхового випадку, його причин та розмір збитків.

У разі настання події, як за умовами цього договору може бути кваліфікована як страховий випадок, страхувальник зобов'язаний: негайно, як тільки йому стане відомо, але не пізніше ніж протягом 2 (двох) календарних днів, повідомити про настання події, що за умовами договору обов'язкового страхування іпотеки може бути кваліфіковано, як страховий випадок, органи, до компетенції яких належать питання ліквідації подій, передбачених цим договором, та (або) розслідування причин їх виникнення, зокрема: у разі настання події за ризиком, зазначеним в пункті 4.10 цього договору (протиправні дії третіх осіб) - органи МВС.

Докази надання вищезазначених документів в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки, вимоги позивача щодо стягнення пені в розмірі 33 260,38 грн. є похідними від вимог про стягнення страхового відшкодування, тому вона також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 29.03.2016 року.

Суддя С.М. Мудрий