Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "22" березня 2016 р. Справа № 906/77/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представника позивача: ОСОБА_1- дов. б/н від 18.03.2016р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Простір"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Логістік"

про стягнення 72488,85 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 72488,85 грн. заборгованості, з яких 71878,00 грн. основний борг, 503,15 грн. інфляційні, 107,70 грн. 3 % річних.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 29.01.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 23.02.2016р.

Ухвалою суду від 23.02.2016р. розгляд справи відкладено на 22.03.2016р.

21.03.2016 р. до суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Логістік" до Приватного підприємства "Простір" ро стягнення з ПП "Простір" збитків та штрафних санкції за порушення умов перевезення.

Господарський суд відмовив у прийнятті зустрічної позовної заяви з тих підстав, що заява подана після початку розгляду справи по суті, про що винесено відповідну ухвалу.

22.03.2016 р. позивачем до господарського суду подано письмові пояснення (а.с. 76-78) з приводу заперечень відповідача, які викладені у письмовому відзиві на позовну заяву (а.с. 40-43).

Крім того, 22.03.2016р. до суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи та продовження строку вирішення спору, оскільки саме він є повноважним представником позивача, однак не може з'явитись у судове засідання по причині його тимчасової непрацездатності.

Зазначив, що представник - ОСОБА_1 не являється юристом і направляєтся в судове засідання виключно для подання витребуваних судом документів та підготовлених адвокатом письмових пояснень.

За змістом ст. 77 ГПК України умовою відкладення розгляду справи є наявність обставин, в результаті яких спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Питання про те, що наявні певні перешкоди для розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача - ОСОБА_1, дослідивши зміст довіренністі від 18.03.2016р. на предмет повноважень ОСОБА_1 при представлені інтересів ПП "Простір" в судах, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, тому дійшов висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи та продовження строку вирішення спору задоволенню не підлягає.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях (а.с. 76-78). Зазначив, що основний борг відповідача станом на день судового засідання не змінився та становить 71878,00грн., про що надав відповідну довідку (а.с. 67).

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, про причини його неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 63).

Відповідно до абз.1 п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте, правом на участь в судовому засіданні не скористався, господарський суд Житомирської області визнає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи, відповідно до ст.75 ГПК України.

15.02.2016р. на адресу господарського відповідачем надіслано відзив на позовну заяву від 10.02.2016 р., згідно яого відповідач стверджує, що в результаті неналежного виконання позивачем своїх обов'язків, останній має сплатити відповідачу штрафні санкції відповідно до умов договору-заявки та відшкодувати збитки, пов'язані з недостачею товару, який перевозився позивачем, в загальній сумі 207625,30 грн.

Посилаючись на п. 6 договору-заявки № 70012 від 23.09.2015 р., відповідач вказав, що відшкодування збитків та штрафів здійснюється шляхом їх утримання з платежів, що належать перевірнику (позивачу).

Оскільки сума штрафів і збитків, які має сплатити позивач відповідачу, значно перевищує суму за надання послуг з перевезення вантажу, ТзОВ "ОСОБА_2 Логістік" вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

23.09.2015р. між Приватним підприємством "ПРОСТІР" (позивач, перевізник) та Приватним підприємством по міжнародним перевезенням та експедиції вантажів "ДЕЙВ-ЕКСПРЕС ЛОГІСТІК", правонаступником прав і обов'язків якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Логістік" (відповідач, експедитор замовника) укладено договір-заявку на перевезення вантажу №70012 (а.с 8-9).

За умовами договору - заявки сторони домовились про перевезення вантажу за маршрутом: Франція, FR Route de La gare 30670 Aigues-Vives - Україна, Дніпропетровська область, 52523, Синельниково. Дата завантаження - 30.09.2015р., дата вивантаження - до 12.10.2015р.

На виконання умов вищевказаного договору позивачем було здійснено перевезення заявленого вантажу за маршрутом: Франція, FR Route de la gare 30670 Aigues-Vives - Україна, Дніпропетровська область, 52523, Синельниково, що підтверджується міжнародною автомобільною накладною - CMR №ТМ-281432 від 02.10.2015 року (а.с. 24).

Як вбачається з відміток на CMR №ТМ-281432, вантаж прибув в Україну 07.10.2015 р. Митне очищення відбулось 21.10.2015 р. До вантажоотримувача вантаж прибув 22.10.2015 р.

Разова перепустка для в'їзду на територію митного терміналу у м. Києві видана 08.10.2015 р. (а.с. 29).

28.10.2015р. відповідачу для оплати наданих транспортних послуг в сумі 71878,00 грн. надіслано рахунок-фактуру №СФ-0000293 від 22.10.2015р. Разом з рахунком відповідачу надіслано акт виконаних робіт на надання транспортних послуг № ОУ-0000289 від 22.10.2015р. на загальну суму 71878,00грн.(а.с. 27-29).

Вищевказані документи відповідач отримав 03.11.2015р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 29)

За умовами укладеного договору- заявки сторони визначили, що вартість послуг по перевезенню становить 2800 (дві тисячі вісімсот) євро по курсу НБУ на день вивантаження.

Таким чином, вартість наданих позивачем послуг станом на 22.10.2015р. (дата вивантаження) за розрахунком позивача склала 71878,00 грн.

Договором- заявкою сторони обумовити умови оплати наданих послуг, а саме: протягом 15 банківських днів на підставі оригіналів документів.

Враховуючи, що товарно-транспортна накладна, акт виконаних робіт та рахунок - фактура були отримані відповідачем 03.11.2015р. (а..с 29), у останнього виник обов'язок оплати надані позивачем послуги в сумі 71878,00грн. до 25.11.2015р.

Прете відповідач в порушення умов договору вартість наданих позивачем послуг не сплатив, внаслідок чого має місце заборгованість перед позивачем в сумі 71878,00грн.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, в порядку ст. 625 ЦК України, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 503,15грн. інфляційних та 107,70 грн. 3 % річних.

Заперечуючи проти позову відповідач вказав, що під час перевезення вантажу по вині позивача сталася крадіжка вантажу. Позивач згідно п. 9 договору-заявки мав повідомити про це Експедитора замовника (відповідач), однак це зобов'язання ним не було виконано, тому має сплатити штраф у розмірі 20% від вартості перевезення.

Крім того, у зв'язку із затримкою вантажу на митному терміналі в м. Києві по вул. Новопирогівська, 58 доставка вантажу та його вивантаження відбулось 22.10.2015 р., тобто із запізненням на 10 днів. За таких обставин, згідно п. 3 договору-заявки позивач має сплатити штраф у розмірі 100 євро за кожен день запізнення.

Відповідач вважає, що за умовами п. п. 4, 6 договору-заявки позивач має сплатити 350 євро за понаднормовий простій транспортного засобу під час митного оформлення.

Крім цього, під час приймання вантажу у місці вивантаження отримувачем товару задокументовано недостачу товару на загальну суму 153667,80 грн.

Зазначає, що в результаті неналежного виконання позивачем своїх обов'язків, останній має сплатити відповідачу штрафні санкції згідно договору-заявки та відшкодувати збитки, пов'язані з недостачею товару на загальну суму 207625,30 грн.

Посилаючись на п. 6 договору-заявки № 70012 від 23.09.2015 р., відповідач вказав, що відшкодування збитків та штрафів здійснюється шляхом їх утримання з платежів, що належать перевізнику (позивачу). Оскільки сума штрафів і збитків, які має сплатити позивач відповідачу, значно перевищує суму за надання послуг з перевезення вантажу, ТзОВ "ОСОБА_2 Логістік" вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позивач не погоджуючись з твердженнями відповідача зазначив, що вантаж на заявлений відповідачем митний терміна прибув вчасно, а саме 08.10.2015 р., про що свідчить разова перепустка. Організація митного оформлення на позивача договором не була покладена, тому позивач вантаж до місця призначення доставив після здійснення закінчення його оформлення на митниці.

Щодо штрафу за понаднормативний простій, передбачений п. 4 договору, позивач зауважив, що вказана умова стосується виконання зобов'язань саме з боку відповідача.

Посилаючись на інформацію отриману у ПрАТ "Київстар" , позивач вказав, що відповідача про крадіжку було повідомлено своєчасно.

Щодо збитків, пов'язаних з недостачею товару, то позивач вважає, що відповідач не є тією особою, яка має право вимоги до перевізника.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

За ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ґрунтуються на укладеному між сторонами Договорі-заявці на перевезення вантажу № 70012 від 23.09.2015р., який за своєю правовою природою є договором перевезення.

Згідно зі статтею 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Аналогічна норму містить ст. 307 Господарського кодексу України.

Матеріалами справи, а саме міжнародною автомобільною накладною CMR №TM-281432 (а.с 24) підтверджено, що позивачем на виконання умов договору доставлено вантажоотримувачу вантаж 22.10.2015р. (а.с.24), що вказує на належне виконання зобов'язань з боку позивача та є підставою для здійснення відповідачем розрахунків за отримані послуги.

Згідно з умовами, встановленими договором-заявкою, передбачено обов'язок відповідача сплатити перевізнику вартість послуг по перевезенню в розмірі 2 800 (дві тисячі вісімсот) євро за курсом Національного банку України на день вивантаження.

Відповідно до вимог ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За доказами, які містяться в матеріалах справи суд вже встановив, що товар був доставлений відповідачу 22.10.2015р. , тому позивач правомірно обрахував вартість послуг перевезення з розрахунку 2800 Євро в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 22.10.2015р. Однак, при такому обрахунку позивачем допущено арифметичну помилку. За розрахунком суду 2800 Євро у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 22.10.2015р. становить 71877,61грн. (2800 Євро х 25,670574 грн.= 71877,6072 грн.)

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, умовами договору - заявки сторони обумовили порядок оплати наданих послуг, а саме протягом 15 банківських днів по оригіналам документів.

Оскільки оригінали документів відповідачем отримані 03.11.2015р. (а..с 29), у відповідача виник обов'язок оплатити надані позивачем послуги в сумі 71877,61 грн. до 25.11.2015р.

Проте відповідач такі послуги не оплатив, внаслідок чого у нього існує заборгованість перед позивачем станом на день вирішення спору в суді в сумі 71877,61 грн. Доказів погашення вказаної заборгованості матеріали справи не містять

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 71877,61 грн. обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та укладеного договору і такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим суд відмовляє в частині стягнення 0,39 грн. основного боргу за безпідставністю вимог.

Щодо вимоги про сплату 503,15 грн. інфляційних та 107,70 грн. 3 % річних, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку позивача (а.с. 26) 3% річних позивачем заявлено за період з 27.11.2015р. по 22.01.2016р. на суму заборгованості 23400,00 грн., які складають 107,70 грн.

Перевіривши правильність нарахування 3 % річних, суд встановив, що позивачем допущено помилку, а саме невірно зазначено суму заборгованості. Правомірним є нарахування 3 % річних на суму заборгованості 78 877,61грн. За розрахунком суду 3 % річних за заявлений позивачем період становлять 330,48грн. Однак, враховуючи, що позивачем до стягнення заявлено меншу суму, суд задовольняє позов в заявленій сумі -107,70грн.

Разом з тим, перевіривши нарахування інфляційних (а.с. 25) суд встановив, що останні заявлені за грудень 2015 року на суму заборгованості 71878,00грн., які становлять 503,15грн.

Однак при розрахунку позивачем допущено помилку, а саме неправомірно вказано суму простроченої заборгованості відповідача 71878,00 грн., в той час як простроченою заборгованістю є 71877,61грн. За таких обставин суд здійснив власний розрахунок інфляційних, за яким останні становлять 503,14 грн., є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

В частині стягнення 0,01 грн. інфляційних суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене позов є обґрунтованим, заявленим у відповідності умов чинного законодавства та укладеного договору та таким, що підлягає частковому задоволенню на загальну суму 72488,45 грн., з яких 71877,61 грн. основний борг, 107,70 грн. 3 % річних, 503,14 грн. інфляційні.

В частині стягнення 0,39 грн. основного боргу та 0,01грн. інфляційних суд відмовляє.

Щодо заперечень відповідача, то суд зауважує, що вказані ним обставини, можуть бути предметом доказування і дослідження в іншій справі, в разі пред'явлення останнім позову до ПП "Простір".

Нормами чинного законодавства, а також умовами договору не передбачено звільнення замовника послуг з перевезення вантажу (Відповідач) від сплати наданих перевізником (Позивач) послуг в разі їх неналежного виконання.

Щодо умов, які вказані у п. 6 договору перевезення, то суд вважає, що його застосування можливе в разі відсутності спору між сторонами, тобто в тому разі, якщо сторонами досягнуто домовленості в частині спірних питань.

В порядку ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Логістік" (10007, м.Житомир, шосе Київське 143, )

на користь Приватного підприємства "Простір" (02166, АДРЕСА_1, )

- 71877,61 грн. заборгованості;

- 503,14 грн. інфляційних;

- 107,70 грн. 3 % річних;

- 1377,99 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 28.03.16

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (згідно заяви)(рек. з повід)

3- відповідачу (рек. з повід.)