ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р.Справа № 922/4330/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Екоенергохарків", м. Харків
про стягнення 29 920,00 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - ОСОБА_2, договір б/н від 04.01.2016 р.;

представник відповідача - Басарт Л.А., довіреність б/н від 29.03.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Екоенергохарків" заборгованості по договору оренди, а саме: по орендній платі в розмірі 5 481,60 грн., по відшкодуванню комунальних послуг у розмірі 18 292 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 1 756 грн., 3% річних у розмірі 111,60 грн. та суми індексу інфляції в розмірі 4 578,80 грн., а всього - 29 920 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.10.2015, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.12.2015, позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Екоенергохарків" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 5481,60 грн. заборгованості з орендної плати, 18 292 грн. заборгованості з відшкодування комунальних послуг, 111,60 грн 3% річних, 4 278,80 грн. інфляційних втрат, 501,60 грн. пені та суму сплаченого судового збору у розмірі 1 750,26 грн.; в решті позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 09 лютого 2016 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Екоенергохарків" задоволено частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 09.10.2015 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 у справі № 922/4330/15 в частині задоволення позовних вимог про стягнення 18 292 грн. заборгованості з відшкодування комунальних послуг, 111,60 грн. 3% річних та 4 278,80 грн. інфляційних втрат скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті рішення та постанову залишено без змін.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 лютого 2016 року справу №922/4330/15 передано на новий розгляд судді Пономаренко Т.О.

Ухвалою господарського суду від 25 лютого 2016 року прийнято справу №922/4330/15 до розгляду та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 10 березня 2016 року.

В судовому засіданні 10.03.2016 р. судом оголошено перерву до 17.03.2016 р.

17 березня 2016 року від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. №9041), в якій просить суд зменшити розмір позовних вимог в частині стягнення заборгованості з відшкодування комунальних послуг та стягнути з відповідача на користь позивача 16 792,00 грн. заборгованості з відшкодування комунальних послуг.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд, розглянувши заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, встановивши, що відповідні дії позивача не порушують права і охоронювані законом інтереси сторін, дійшов висновку про прийняття її до розгляду, та продовжує розгляд справи з урахуванням прийнятої заяви.

В судовому засіданні 17.03.2016 р. судом оголошено перерву до 22.03.2016 р.

22 березня 2016 року через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява (вх. №9502), в якій просить долучити до матеріалів справи додаткові документи. Надані документи судом досліджені та долучені до матеріалів справи.

Присутній у судовому засіданні 22.03.2016 р. представник позивача позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві та додатково поданих під час нового розгляду пояснень.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у запереченні на позовну заяву. Зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої суми заборгованості з відшкодування комунальних послуг.

Присутні у судовому засіданні представники сторін пояснили, що ними надані всі необхідні для розгляду справи письмові докази та вважають за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

За висновками суду, в матеріалах справи № 922/4330/15 достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору під час нового розгляду та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Екоенергохарків" (Орендарем) був укладений Договір оренди нежитлових приміщень № 30/05/14 №08 від 30 травня 2014 року (надалі - Договір оренди), відповідно до предмету якого Орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове користування частину нежитлового приміщення, загальною площею 57,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, літ. Д-6, 1-й поверх, з метою розміщення офісу (розділ 1 договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору оренди передача приміщення здійснюється на підставі Акта приймання-передачі приміщення №1, який підписується уповноваженими представниками сторін.

На виконання вимог п. 2.1. Договору оренди, 30 травня 2014 року між сторонами було підписано акт приймання-передачі приміщення №1 до Договору. Сторони підтвердили, що стан приміщення повністю відповідає домовленості сторін і придатний до цільового використання орендарем.

За умовами п. 3.1. Договору оренди строк дії договору оренди: з 30.05.2014 по 31.05.2015 включно. Строк оренди рахується з моменту підписання сторонами Акта приймання-передачі приміщення №1.

Відповідно до п. 4.1. Договору оренди плата за користування приміщенням на момент укладення цього договору оренди становить 1827,20 грн. за календарний місяць.

Зобов'язання орендаря по оплаті оренди підлягають виконанню з моменту підписання сторонами Акта приймання-передачі приміщення №1 (п.4.2. Договору).

Згідно з п. 4.3. Договору оренди плата за оренду сплачується за безготівковим розрахунком не пізніше 5-го числа за поточний місяць.

Відповідно до п. 7.1.7 Договору оренди у разі закінчення строку оренди або дострокового розірвання (припинення дії) Договору відповідач зобов'язувався звільнити приміщення не пізніше останнього дня строку оренди або дня дострокового розірвання договору. На підставі акта приймання-передачі приміщення №2 орендар зобов'язаний повернути приміщення орендодавцю в стані не гіршому, ніж в день передачі приміщення в оренду, з урахуванням його нормального фізичного зносу.

Припинення дії Договору не звільняє сторони від повного виконання своїх договірних зобов'язань в натурі (п. 10.5. Договору оренди).

Відповідно до п. 4.7.1. Договору оренди оплата компенсації витрат е/енергії проводиться за показниками лічильників, а в разі відсутності таких, за фактичною кількістю одиниць енергоспоживання, виходячи з їх цілодобової роботи.

Вищий господарський суд України, скасовуючи рішення Господарського суду Харківської області від 09.10.2015 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 у справі № 922/4330/15 в частині задоволення позовних вимог про стягнення 18 292 грн. заборгованості з відшкодування комунальних послуг, 111,60 грн. 3% річних та 4 278,80 грн. інфляційних втрат, посилався на те, що суди належним чином не дослідили та не перевірили розрахунок заявлених до стягнення сум по відшкодуванню комунальних послуг, і періоди, за які вони нараховані, а тому дійшли передчасних висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову в частині вирішення позовних вимог про стягнення 18292,00 грн, заборгованості з відшкодування комунальних послуг.

Відповідно до ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Враховуючи вказівки Вищого господарського суду України в постанові від 09.02.2016 року по справі №922/4330/15 суд, вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем заявлено до стягнення, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, заборгованість з відшкодування комунальних послуг у розмірі 16 792,00 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що судом, з метою всебічного та повного розгляду справи, ухвалою від 25.02.2016 року було зобов'язано позивача надати письмові пояснення з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 09.02.2016 р. та інформацію щодо виду комунальної послуги, її кількості (в яких обсягах надано послуги) та тарифу, по якому нараховано послуги на підставі рахунку №20 від 23.06.2015 р.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

В силу частин 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків; 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд.

Згідно з п. 5 ч. 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами законодавства споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 4.7. Договору оренди сторони погодили, що відшкодування вартості комунальних послуг (опалення, водопостачання, тощо) не входить в орендну плату і оплачується окремо на підставі рахунків до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем.

Відповідно до п. 4.7.1. Договору оренди оплата компенсації витрат е/енергії проводиться за показниками лічильників, а в разі відсутності таких, за фактичною кількістю одиниць енергоспоживання, виходячи з їх цілодобової роботи.

Таким чином, Орендар (відповідач) був зобов'язаний відшкодувати вартість комунальних послуг на підставі рахунків.

Позивачем надані наступні документи, які підтверджують понесені нею витрати на оплату комунальних послуг:

- копію договору від 30.12.2013 р. про відшкодування вартості наданих комунальних послуг, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ХІУ, та копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписаних між ФОП ОСОБА_1 та ХІУ (за період червень 2014 р. - червень 2015 р., т. 1, арк. с. 27-32)

- копію договору між ФОП ОСОБА_1 та АК "Харківобленерго" та копії актів приймання-передачі товарної продукції, підписаних між ФОП ОСОБА_1 та АК "Харківобленерго" (т. 1, арк. с. 33-37)

- розрахунок компенсації комунальних послуг та е/енергії (т. 1, арк. с. 26).

З претензії позивача від 23.06.2015 р. вбачається, що позивачем повторно були перевірені надані відповідачу рахунки, у зв'язку з чим, він просив 11 рахунків щодо компенсації комунальних послуг: № 20 від 29.08.2014 на суму 1500,00 грн., № 21/1 від 29.08.2014 -63,30 грн., № 20/2 від 01.09.2014 - 1563,30 грн., № 21/2 від 15.09.2014 - 1563,30 грн., № 27 від 15.10.2014 - 1663,30 грн., №31/1 від 15.11.2014 - 1713,30 грн., № 32/1 від 15.12.2014 - 1313,30 грн., № 01/2 від 15.01.2015 - 1313,30 грн., № 05 від 15.02.2015 - 1313,30 грн., № 06 від 02.03.2015 -1313,30 грн. вважати недійсними. За таких обставин позивачем було направлено відповідачу для сплати рахунок № 20 від 23.06.2015 р. на загальну суму 18 292,01 грн.

Суд, дослідивши даний рахунок (№20 від 26.03.2015 р.), зазначає, що цей рахунок не містить інформації щодо виду комунальної послуги, її кількості (в яких обсягах надано послуги) та тарифу, по якому нараховано послуги.

Суми компенсування з відшкодування комунальних послуг розраховані позивачем відповідно до займаної відповідачем площі орендованого приміщення. Відповідач просив позивача (т. 1, арк. с. 64) надати розрахунок компенсації надання кожного виду комунальних послуг окремо та помісячно з визначенням кількості, діючих тарифів та вартості комунальної послуги.

Позивачем під час нового розгляду справи не надано суду інформації щодо виду комунальної послуги, її кількості (в яких обсягах надано послуги) та тарифу, по якому нараховано послуги на підставі рахунку №20 від 23.06.2015 р. Також позивачем не доведено, яким чином знімались показники приладів обліку електроенергії в орендованому відповідачем приміщенні, чи такі прилади обліку взагалі відсутні і як в такому разі визначалась фактична кількість одиниць енергопостачання (враховуючи умови п. 4.7.1. Договору оренди).

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з відшкодування комунальних послуг, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Екоенергохарків" заборгованості в розмірі 16 792,00 грн., у зв'язку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина 4 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачає, що прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до положень статті 613 Цивільного кодексу України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Беручи до уваги те, що судом відмовлено в стягненні заборгованості з відшкодування комунальних послуг на підставі рахунку №20 від 23.06.2015 р., суд вважає, що правові підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат по даній справі відсутні.

Як зазначено в пункті 4.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013 р. у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаючи витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 34, 43, 49, 82-85, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61136, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробнича компанія "Екоенергохарків" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 65, ) витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 2 192 (двi тисячi сто дев'яносто двi) грн. 40 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.03.2016 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа 922/4330/15