ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р. Справа № 914/774/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

О.С. Скрипчук

при секретарі Карнидал Л.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк", вих. №01-3/2307 від 11.02.2016 (вх.№01-05/900/16 від 23.02.2016)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.02.2016 про відмову у задоволенні заяви ПАТ "ВіЕс Банк" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Львівської області від 06.05.2015

у справі №914/774/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк", м. Львів

до відповідача-1: Приватного акціонерного товариства "Компанія з управління активами "Карпати-інвест", м. Львів

до відповідача-2: Приватного підприємства "Ніка-Ріелті", м. Луцьк

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

- Товариства з обмеженою відповідальністю "ІРС Сістем", с. Тарасове Луцького району Волинської області

- ОСОБА_2, м. Луцьк

про: визнання недійсним договору іпотеки

за участю представників:

позивача: Бандирського А.С. (довіреність №1438/1615/05 від 21.09.2015);

відповідача-1: не з'явився (належно повідомлений);

відповідача-2: не з'явився (належно повідомлений);

третіх осіб: не з'явилися (належно повідомлені)

ВСТАНОВИВ:

24.09.2015 ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося до Господарського суду Львівської області із заявою (вх.№ 4320/15 від 24.09.2015) про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Львівської області від 06.05.2015 у справі №914/774/15 на підставі п.1 ч.2 ст. 112 ГПК України, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 06.05.2015 у справі №914/774/15 та прийняти нове рішення, яким позов ПАТ «ВіЕс Банк» до ПрАТ «Компанія з управління активами «Карпати-інвест» (далі ПрАТ «КУА «Карпати-інвест») та ПП «Ніка-Ріелті» про визнання недійсним договору іпотеки від 03.10.2014 , зареєстрований за № 2570, задоволити.

Як на нововиявлені обставини позивач посилається на обставини, встановлені постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2015 у справі № 876/3967/15, якою визнано протиправним та скасовано з моменту прийняття рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О. про державну реєстрацію прав і їх обтяжень, індексний № 13978056 від 23.06.2014, в частині реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно припинення іпотеки та вилучення запису про реєстрацію іпотеки, зареєстрованої 03.11.2008 в Державному реєстрі іпотек, номер запису 6106846, реєстраційний №8143508, яка виникла на підставі іпотечного договору №4436 від 03.11.2008, іпотекодержателем за яким є ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», а іпотекодавцем є ОСОБА_2

Вказує, що цим судовим рішенням встановлено, що на момент вчинення приватним нотаріусом Ариванюк Т.О. дії щодо реєстрації припинення іпотеки ОСОБА_2 не був власником предмета іпотеки ( приміщення офісу на АДРЕСА_1), оскільки передав право власності на вказане нерухоме майно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.04.2012 у справі №0308/4180/2012. Станом на 23.06.2014 власником нерухомого майна став ОСОБА_7 на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 11.07.2012 у справі №0314/985/2012.

Стверджує, що в порушення вимог ч. 9 ст. 16 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О. не повідомила ПАТ «ВіЕс Банк» про її намір здійснити державну реєстрацію припинення іпотеки.

Зазначає, що рішенням приватного нотаріуса Ариванюк Т.О. щодо державної реєстрації припинення іпотеки та вилучення запису про реєстрацію іпотеки порушено право ПАТ «ВіЕс Банк», як законного іпотекодержателя нерухомого майна, на пріоритет виникнення іпотеки. Вважає, що це рішення приватного нотаріуса не породжує жодних правових наслідків, оскільки воно визнано недійсним з моменту його прийняття.

Посилаючись на ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» заявник вказує, для укладення спірного договору іпотеки необхідно було отримати згоду ПАТ «ВіЕс Банк». Відтак вважає, що виходячи з встановлених постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2015 у справі №876/3967/15 обставин, ОСОБА_7 міг і повинен був знати про те, що на момент набуття ним права власності на одне і те ж майно, останнє перебувало в іпотеці позивача та було обтяжене забороною відчуження, проте незаконні дії ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О. дозволили йому від імені ПП «Ніка-Ріелті» в подальшому передати спірне нерухоме майно в іпотеку ПрАТ «КУА «Карпати-Інвест» на підставі договору іпотеки від 03.10.2014.

Таким чином, на думку позивача, зазначені обставини спростовують факти, покладені в основу рішення суду від 06.05,2015, врахування яких судом першої інстанції мало б наслідком прийняття судом іншого рішення, ніж те яке було прийняте 06.05.2015 у даній справі.

Вказує, що дізнався про вказані обставини з постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2015 у справі № 876/3967/15, яку одержав 04.09.2015.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.02.2016 у справі №914/774/15 (суддя Мазовіта А.Б.) відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «ВіЕс Банк» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Львівської області від 06.05.2015 у справі №914/774/15, вказане рішення залишено без змін.

Ухвала суду мотивована положеннями ст. ст. 33, 34, 35, 43, 49, 112-114 ГПК України, постановою пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" №17 від 26.12.2011.

При відмові у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що у позовній заяві підставою недійсності договору іпотеки від 03.10.2014 за реєстровим № 2570 ПАТ «ВіЕс Банк» вказувало те, що на момент його укладення не набрав чинності відповідно до положень ч.2 ст. 631, ст.1046 ЦК України договір позики № 9П-Гр від 01.10.2014, на забезпечення виконання зобов'язань за яким був укладений спірний договір іпотеки, оскільки позика на той момент не була надана. Таким чином, банк стверджував, що на момент укладення договору іпотеки не існувало основного зобов'язання, тому договір іпотеки від 03.10.2014 не міг бути укладений. Відтак при укладенні договору іпотеки не було дотримано вимог п.2 ч.1 ст. 18 ЗУ « Про іпотеку». В основу рішення суду від 06.05.2015 у справі №914/774/15 про відмову у задоволенні позову покладено те, що при укладенні договору іпотеки від 03.10.2014 сторонами були дотримані вимоги п. 2 ч.1 ст. 18 ЗУ «Про іпотеку», оскільки пунктом 1.1 договору іпотеки передбачено, що іпотекою забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору позики № 9П-Гр від 01.10.2014, та додатків до нього, якщо такі є чи будуть укладені в майбутньому. Відповідно до ст. 573 ЦК України заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини, встановлені постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2015 у справі № 876/3967/15, не спростовують фактів, покладених в основу рішення від 06.05.2015 у справі № 914/774/15, щодо відсутності порушення норм ЗУ « Про іпотеку» та ЦК України, на які посилався ПАТ «ВіЕс Банк» як на підставу своїх позовних вимог. Суд також вказав, що під час розгляду справи №914/774/15 позивач не змінював та не доповнював підстав позову, у своїх доводах не посилався на обставини, на які він посилається, як на нововиявлені, судом вказані обставини не досліджувалися та не оцінювалися. Крім того суд зазначив, що заявник не позбавлений права звернутися з позовом до суду про визнання договору іпотеки від 03.10.2014 недійсним з інших підстав, ніж ті, на які він посилався у даній справі, з урахуванням фактів, встановлених постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2015 у справі № 876/3967/15.

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.02.2016 у даній справі , позивач подав апеляційну скаргу, вважає ухвалу такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить її скасувати, прийняти нове рішення, яким заяву позивача про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 06.05.2015 у справі №914/774/15 за нововиявленими обставинами задоволити повністю та визнати недійсним договір іпотеки від 03.10.2014, укладений ПрАТ «КУА «Карпати-інвест» та ПП «Ніка -Ріелті», посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Рачковою Т.О. та зареєстрований в реєстрі за реєстраційним №2570.

Скаржник вважає, що обставини, встановлені постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2015 у справі № 876/3967/15, є нововиявленними, з їх урахуванням у відповідності до ст. 12 ЗУ « Про іпотеку» для укладення договору іпотеки від 03.10.2014 сторонам необхідно було отримати згоду ПАТ «ВіЕс Банк», як іпотекодержателя за договором іпотеки від 03.11.2008.Оскільки такої згоди не було, то згідно з ч.3 ст. 12 названого Закону такий договір є недійсним. Крім того, посилається на ст. 83 ГПК України та вказує на право суду визнати недійсним пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству, незалежно від підстав позову. Також посилається на ч.ч. 1,2 ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах, та зазначає, що хоча передання майна в іпотеку за договором іпотеки від 03.10.2014 здійснено не іпотекодавцем за договором іпотеки від 03.11.2008, а іншою особою -ПП «Ніка -Ріелті», особою, якій належить майно на праві власності майно, це не спростовує необхідності отримання згоди ПАТ «ВіЕс Банк» на укладення договору іпотеки від 03.10.2014, оскільки іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

В судовому засіданні 22.03.2016 представник скаржника повідомив, що в прохальній частині апеляційної скарги допущено описку, замість скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.02.2016 у справі №914/774/15, помилково вказано скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 02.02.2016 у справі №914/774/15. Відтак просив апеляційну скаргу задоволити, ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.02.2016 у справі №914/774/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву позивача про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 06.05.2015 у справі №914/774/15 за нововиявленими обставинами задоволити, визнати недійсним договір іпотеки від 03.10.2014, укладений ПрАТ «КУА «Карпати-інвест» та ПП «Ніка -Ріелті», посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Рачковою Т.О. та зареєстрований в реєстрі за реєстраційним №2570.

Відповідачі та треті особи явки своїх представників в судове засідання не забезпечили, причини неявки не повідомили, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника скаржника, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 112 ГПК України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини 2 ст. 112 ГПК України підставою для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Як зазначено у п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" від 26.12.2011 № 17, необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов:

по-перше, їх існування на час розгляду справи,

по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи,

по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, підставою позову про визнання недійсним договору іпотеки від 03.10.2014, зареєстрованого за № 2570, позивач (ПАТ «ВіЕс Банк») у позовній заяві вказував, що цей договір іпотеки укладений для забезпечення виконання зобов'язань позичальником за договором позики № 9П-Гр від 01.10.2014, який на момент укладення договору іпотеки не набрав чинності відповідно до положень ч.2 ст. 631, ст.1046 ЦК України , оскільки позика на той момент не була надана. Таким чином, банк вважав, що на момент укладення договору іпотеки не існувало основного зобов'язання, тому договір іпотеки від 03.10.2014 не міг бути укладений. Відтак позивач стверджував, що при укладенні договору іпотеки не було дотримано вимог п.2 ч.1 ст. 18 ЗУ « Про іпотеку». Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.05.2015 у справі №914/774/15, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову. В основу цього рішення покладено те, що пунктом 1.1 договору іпотеки від 03.10.2014 передбачено, що іпотекою забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору позики № 9П-Гр від 01.10.2014, та додатків до нього, якщо такі є чи будуть укладені в майбутньому. Відповідно до ст. 573 ЦК України заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Отже, при укладенні договору іпотеки від 03.10.2014 сторонами були дотримані вимоги п. 2 ч.1 ст. 18 ЗУ «Про іпотеку».

Отже, обставини, встановлені постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2015 у справі № 876/3967/15, на які посилається позивач як на нововиявлені, а саме: визнання протиправним та скасування з моменту прийняття рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О. про державну реєстрацію прав і їх обтяжень, індексний № 13978056 від 23.06.2014, в частині реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно припинення іпотеки та вилучення запису про реєстрацію іпотеки, зареєстрованої 03.11.2008 в Державному реєстрі іпотек, не спростовують фактів, покладених в основу рішення суду від 06.05.2015, щодо правомірності укладення договору застави для забезпечення вимоги, яка може виникнути в майбутньому, та дотримання сторонами при укладенні договору іпотеки від 03.10.2014 вимог п. 2 ч.1 ст. 18 ЗУ «Про іпотеку».

У постанові пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" від 26.12.2011 № 17 роз'яснено, що законом не передбачено здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами у повному обсязі. Господарський суд переглядає судове рішення за нововиявленими обставинами лише в тих межах, в яких ці обставини впливають на суть рішення (п. 8.7 вказаної постанови).

В заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами позивач, посилаючись на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2015 у справі № 876/3967/15, фактично змінює підстави позову, вказує на чинність договору іпотеки від 03.11.2008, за яким ПАТ «ВіЕс Банк» є іпотекодержателем майна, необхідність одержання його згоди для укладення договору іпотеки від 03.10.2014, відсутність його згоди, відтак недійсність договору іпотеки від 03.10.2014 відповідно до норм ч.3 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку». Ці підстави позову не заявлялися позивачем та не розглядалися судом, з цих підстав суд не приймав рішення по суті спору. Рішення, яке позивач просить переглянути за нововиявленими обставинами, прийняте судом 06.05.2015, а постанова апеляційного адміністративного суду, якою, на думку позивача, встановлені нововиявлені обставини, прийнята 25.08.2015, тобто після вирішення спору.

Як роз'яснено у названій вище постанові пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" від 26.12.2011 № 17, виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення за правилами розділу XIII ГПК.

Таким чином, виходячи з обставин та підстав позову, на які посилався позивач, звертаючись з позовом до ПП "Компанія з управління активами "Карпати-інвест" та ПП "Ніка-Ріелті" про визнання недійсним договору іпотеки від 03.10.2014, та враховуючи факти, покладені в основу судового рішення від 06.05.2015, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що обставини, на які посилається позивач як на нововиявлені, не є нововиявленими в розумінні ст. 112 ГПК України, оскільки не відповідають названим вище необхідним для нововиявлених обставин ознакам та не спростовують фактів, покладених в основу рішення суду від 06.05.2015.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, з урахуванням обставин, встановлених постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.08.2015 у справі №876/3967/15, позивач не позбавлений права звернутися з позовом про визнання недійсним договору іпотеки від 03.10.2014 з інших підстав, ніж ті, які були підставою його позову у даній справі №914/774/15..

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції підставно та обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 06.05.2015 за нововиявленими обставинами.

В силу ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстав для скасування ухвали місцевого господарського суду та для задоволення апеляційної скарги. Отже, ухвалу суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий збір, сплачений скаржником за подання апеляційної скарги, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103, 105, 112, 114 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 02.02.2016 у справі №914/774/15

залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 25.03.2016.

Головуючий-суддя М.І. Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя О.С. Скрипчук