РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2016Справа №910/3584/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛІБОКОМБІНАТ ПЕРШИЙ ПРИВАТНИЙ»

про стягнення 72 269,87 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники сторін:

від позивача: Гіда О.С. - представник за довіреністю від 11.06.15

від відповідача: не з'явились

В судовому засіданні 23.03.2016 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛІБОКОМБІНАТ ПЕРШИЙ ПРИВАТНИЙ» про стягнення 72 269,87 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.05.2014 між сторонами було укладено про надання транспортно-експедиторських послуг № 52532, за умовами якого позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 33 199,21 грн, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг). Проте відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань вказані послуги не оплатив, у зв'язку з чим у остатнього утворилася заборгованість у розмірі 33 199,21 грн. За неналежне виконання вимог договору, позивачем також нараховані до стягнення пеня у розмірі 21 164,37 грн та 20% річних у розмірі 17 906,29 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.03.2016 порушено провадження у справі № 910/3584/16, призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 23.03.2016.

У судове засідання, призначене на 23.03.2016, представник позивача з'явився, подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №242, з якого вбачається, що відповідач отримав ухвалу суду 09.03.2016. Клопотання про відкладення від відповідача не надходило.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Таким чином, незважаючи на те, що відповідач не з'явився у судове засідання 23.03.2016 справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка даного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

27 травня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» (надалі - позивача/виконавець) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛІБОКОМБІНАТ ПЕРШИЙ ПРИВАТНИЙ» (надалі - відповідача/замовник) було укладено договір про надання транспортно-експедиторських послуг № 52532 (надалі - договір), відповідно до умов якого виконавець надає транспортно-експедиторські послуги замовнику, згідно з його замовленням та товарно-транспортною накладною на умовах, що вказані у цьому договорі.

Відповідно до п. 1.2. договору за надані послуги замовник сплачує виконавцю винагороду, згідно діючих у виконавця тарифів (розміщенні на сайті http://novaposhta.ua. Тарифи можуть змінюватися в односторонньому порядку, шляхом розміщення змінених тарифів на сайті виконавця, який розміщено за адресою: http://novaposhta.ua.

Згідно з п.п. 2.1., 2.4. договору виконавець взяв на себе зобов'язання своєчасно доставити вантаж, згідно з товарно-транспортною накладною замовника та умовами даного договору та представляти замовнику документи для оплати наданих виконавцем послуг з перевезення (акт надання послуг, рахунок фактуру, податкова накладна).

Відповідно до п. 4.1 договору оплата вартості наданих послуг з перевезення вантажу відбувається за діючими у виконавця тарифами, шляхом внесення замовником на рахунок виконавця плати у розмірі 100% від вартості наданих послуг, після виконання замовлення, протягом 2-х банківських днів.

У п. 4.2. договору передбачено, що замовник протягом 2 (двох) робочих днів підписує надані виконавцем 2 (два) примірника Акта надання послуг та повертає виконавцю 1 (один) примірник підписаного ата або надає виконавцю письмову вмотивовану відмову, не пізніше 1 (одного) робочого дня, з дня отримання акта від виконавця. Не підписання замовника акта протягом 2 робочих днів без вмотивованих причин відмови, є фактом визнання замовником повного виконання виконавцем своїх зобов'язань визначених договором.

За доводами позивача у період з вересня 2014 року по листопад 2014 року ТОВ «Нова пошта» надало, відповідачу транспортно-експедиторські послуги на загальну суму 33 199,21 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-приймання робіт (надання послуг), а саме: № НП/2-0088458 від 23.09.2014 на суму 22 011,52 грн.; № НП/2-0097482 від 30.09.2014 на суму 2 172,89 грн.; № НП/2-0098218 від 07.10.2014 на суму 8 958,80 грн.; № НП/2-0105747 від 21.10.2014 на суму 20,00 грн.; № НП/2-0113923 від 07.11.2014 на суму 36,00 грн. Відповідачем в свою чергу, послуги прийняті у повному обсязі, проте не оплачені, у зв'язку з чим у відповідач утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 33 199,21 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг.

Згідно з ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до п. 4.1 договору оплата вартості наданих послуг з перевезення вантажу відбувається за діючими у виконавця тарифами, шляхом внесення замовником на рахунок виконавця плати у розмірі 100% від вартості наданих послуг, після виконання замовлення, протягом 2-х банківських днів.

Строк дії даного договору встановлюється з дати його підписання сторонами по 27.05.2015 р. (п. 7.1. договору).

Як свідчать матеріали справи, позивачем належним чином виконані зобов'язання за договором та надані послуги відповідачу на загальну суму 33 199,21 грн, про що свідчать акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг), підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками господарюючих суб'єктів, зокрема: № НП/2-0088458 від 23.09.2014 на суму 22 011,52 грн.; № НП/2-0097482 від 30.09.2014 на суму 2 172,89 грн.; № НП/2-0098218 від 07.10.2014 на суму 8 958,80 грн.; № НП/2-0105747 від 21.10.2014 на суму 20,00 грн.; № НП/2-0113923 від 07.11.2014 на суму 36,00 грн.

Відповідачем в свою чергу вказані послуги прийняті, однак не оплачені у повному обсязі, у зв'язку чим виник борг у розмірі 33 199,21 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що замовник в порушення покладеного на нього законом та договором обов'язку по оплаті наданих послуг не виконав, в зв'язку з чим заборгованість останнього становить 33 199,21 грн., яку відповідачем станом на час прийняття судового рішення не погашено, внаслідок чого позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині.

Крім цього позивач просить суд стягнути з відповідача 20 % річних у розмірі 17906,29 грн та пеню у розмірі 21 164,37 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У п. 5.4 договору передбачено, що за несвоєчасну сплату наданих послуг з перевезення вантажу, замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення платежу та 20% річних від суми заборгованості.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи положення ст. 6, ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до умов яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення пені та 20 % річних.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання щодо сплати за отримано тримані послуги, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 20 % річних та пеню.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» № 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В пункті 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що: "Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції".

Судом здійснено перерахунок розміру пені з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 ГК України, а саме:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
22011.5226.09.2014 - 12.11.20144812.5000 %0.068 %*723.67
22011.5213.11.2014 - 05.02.20158514.0000 %0.077 %*1435.27
22011.5206.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %0.107 %*611.50
22011.5204.03.2015 - 26.03.20152330.0000 %0.164 %*832.22
2172.8903.10.2014 - 12.11.20144112.5000 %0.068 %*61.02
2172.8913.11.2014 - 05.02.20158514.0000 %0.077 %*141.68
2172.8906.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %0.107 %*60.36
2172.8904.03.2015 - 03.04.20153130.0000 %0.164 %*110.73
8958.8010.10.2014 - 12.11.20143412.5000 %0.068 %*208.63
8958.8013.11.2014 - 05.02.20158514.0000 %0.077 %*584.16
8958.8006.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %0.107 %*248.88
8958.8004.03.2015 - 10.04.20153830.0000 %0.164 %*559.62
Таким чином, за розрахунком суду до стягнення підлягає пеня у розмірі 5 577,74 грн. В частині 15 586,63 грн пені слід відмовити.

Судом також здійснено перерахунок 20 % річних, зокрема:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
22011.5226.09.2014 - 23.02.201651620 %6223.53
2172.8903.10.2014 - 23.02.201650920 %606.03
8958.8010.10.2014 - 23.02.201650220 %2464.28
2024.10.2014 - 23.02.201648820 %5.35
3612.11.2014 - 23.02.201646920 %9.25

Таким чином, до стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 20% річних у розмірі 9 308,44 грн, в іншій частині слід відмовити.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Це стосується відповідача, який мав довести суду, що він зобов'язання за спірним договором виконав своєчасно та в повному обсязі, відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛІБОКОМБІНАТ ПЕРШИЙ ПРИВАТНИЙ» (02099, м. Київ, вул. Ремонтна, буд. 13, ідентифікаційний код 38266496) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (36039, м. Полтава, вул. Фрунзе, буд. 57, ідентифікаційний код 31316718) 33 199 (тридцять три тисячі сто дев'яносто дев'ять) грн 21 коп. - основної суми заборгованості; 5 577 (п'ять тисяч п'ятсот сімдесят сім) грн. 74 коп. - пені; 9 308 (дев'ять тисяч триста вісім) грн. 44 коп. - 20 % річних та 916 (дев'ятсот шістнадцять) грн. 86коп. - судового збору.

3. В частині стягнення пені розмірі 15 586,63 грн та 20 % річних у розмірі 8597,85 грн відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.03.2016

Суддя Пукшин Л.Г.