ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року Справа № 910/29734/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді суддівШвеця В.О. (доповідач), Гоголь Т.Г., Бакуліної С.В.
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 09.02.2016
у справі№ 910/29734/15 Господарського суду міста Києва
за позовомПриватного підприємства "Сінта-Сервіс"
доПублічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
простягнення коштів

за участю представників сторін від:

позивача: Рижий М.М. (дов. від 09.07.2015),

відповідача: Кисловська В.В. (дов. від 01.12.2015)

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Сінта-Сервіс" звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про стягнення 449 977,10 грн. основного боргу, 346 482,37 грн. інфляційних втрат, 36 614,57 грн. 3% річних, та 33 026,52 грн. пені. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував на порушення відповідачем зобов'язань в частині оплати виконаних позивачем робіт з капітального ремонту фонтану "Каскад" на Майдані незалежності за укладеним між сторонами договором № 780/05/14-12 від 14.09.2012. При цьому позивач посилався на приписи статей 526, 530, 549, 610, 625, 873 Цивільного кодексу України, статей 231, 232 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2015, ухваленим суддею Паламар П.І., позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 449 977,10 грн. основного боргу, 346 482,37 грн. інфляційних втрат та 36 614,57 грн. 3% річних; в частині стягнення пені у позові відмовлено. Вмотивовуючи рішення, місцевий господарський суд виходив з доведеності наявності заборгованості відповідача за виконані позивачем роботи відповідно до договору. Відмова у стягненні пені вмотивована судом обставинами пропуску позивачем річного строку позовної давності. При цьому суд керувався приписами статей 258, 264, 530, 625, 854 Цивільного кодексу України.

Київський апеляційний господарський суд, колегією суддів у складі: Чорногуза М.Г. - головуючого, Агрикової О.В., Жук Г.А., постановою від 09.02.2016 перевірене рішення місцевого господарського суду залишив без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулося з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить рішення та постанову у справі в частині задоволених вимог скасувати, а справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, скаржник вказує на неврахування судами положень спірного договору, відповідно до яких оплата за договором мала бути здійснена за умови отримання бюджетного коштів. Скаржник зазначає про те, що бюджетні асигнування на погашення спірної заборгованості виділені не були, а відтак, на думку скаржника, вина відповідача у невиконанні зобов'язання відсутня. Окрім цього, скаржник вказує на неврахування судами пропуску позивачем строку позовної давності. При цьому скаржник посилається на порушення судами приписів статей 256, 257, 260, 267, 526, 530, 614, Цивільного кодексу України, статей 23, 48 бюджетного кодексу України, статей 42, 43, 47, 43 Господарського процесуального кодексу України.

На адресу Вищого господарського суду України від Приватного підприємства "Сінта-Сервіс" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач вказав про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових актів, у зв'язку з чим просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Швеця В.О., пояснення представників сторін, переглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 14.09.2012 між Приватним підприємством "Сінта-Сервіс" (підрядник) та Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (замовник) укладено договір №780/05/14-12. За умовами цього договору позивач за завданням відповідача зобов'язався виконати роботи з капітального ремонту фонтану "Каскад" на Майдані Незалежності загальною вартістю 815 940 грн., а останній - прийняти та оплатити ці роботи на умовах договору. За умовами пункту 4.1. договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після підписання акта виконаних підрядних робіт сторонами. Судами також установлено, що відповідно до підписаного між сторонами акта приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2012 року роботи були виконані у зазначений договором строк на суму загальну 449 977,10 грн. Крім того, на виконання умов договору між сторонами у справі були підписані довідка про вартість виконаних будівельних робіт та втрати за жовтень 2012 року та двосторонній акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2012 до 02.07.2015 на вказану вартість виконаних позивачем робіт. Разом з тим, установлено судами і те, що відповідач виконані позивачем роботи не оплатив, претензією позивача про сплату заборгованості за договором залишив без задоволення. Як убачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду є вимога Приватного підприємства "Сінта-Сервіс" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" 449 977,10 грн. основного боргу, 346 482,37 грн. інфляційних втрат, 36 614,57 грн. 3% річних, та 33 026,52 грн. пені. Зі змісту касаційної скарги убачається, що скаржником оскаржується рішення та постанова у справі лише в частині задоволених позовних вимог. Відтак, постанова і рішення переглядаються в оскарженій частині. Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Частиною другою статті 193 цього Кодексу передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до приписів частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Параграфом 1 Глави 61 Цивільного кодексу України унормовано загальні положення про підряд. Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до приписів статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. Статтею 629 цього ж Кодексу унормовано, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 612 названого Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам, суди попередніх інстанцій установили, що, в порушення своїх договірних зобов'язань, відповідач повної вартості виконаних позивачем робіт не сплатив. За таких обставин, висновок судів про наявність підстав для стягнення з відповідача спірної суми основного боргу, а також суми 3% річних та інфляційних втрат визнається правомірним. Довід скаржника про відсутність бюджетного фінансування, як підстави для невиконання відповідачем грошових зобов'язань, визнається неспроможним, оскільки відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №11/446. Інший довід касаційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності також не може бути підставою для скасування судових актів у справі, оскільки йому надавалася оцінка судами та він був відхилений як необґрунтований. Як установили суди, строк позовної давності для стягнення заявленої заборгованості не сплив; відповідач мав виконати свої зобов'язання зі сплати вартості робіт до 30.01.2013; що саме з цього часу (і це встановили суди) почав обраховуватися строк позовної давності; що позивач звернувся з позовом 23.11.2015, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Решта доводів касаційної скарги теж визнаються неспроможними, оскільки вони не спростовують установленого судами та стосуються переоцінки доказів у справі, яка за приписами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції. За таких обставин, підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та задоволення касаційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 у справі № 910/29734/15 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий суддя: В. Швець

Судді: Т. Гоголь

С. Бакуліна