ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24 березня 2016 р. Справа № 918/99/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу за позовом Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача ОСОБА_1 підприємство "Костопількомуненергія"

про стягнення в сумі 92 625,36 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: представник не з"явився

від відповідача: представник ОСОБА_2

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 15.03.16 по 24.03.16

Статті 20, 22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі Позивач або Товариство) звернулось в Господарський суд Рівненської області з позовом до Комунального підприємства "Костопількомуненергія" (надалі Відповідач або Підприємство) в якому просить стягнути з останнього пеню у розмірі 22 668,39 грн., три відсотки річних у розмірі 3 285,38 грн. та суму на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 66 671,59 грн., а всього 92 625,36 грн..

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що 10.12.2013 року між ним (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір №1826/14-ТЕ-28 купівлі-продажу природного газу (надалі-договір), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2014 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору. На виконання умов договору позивач протягом січня-грудня 2014 року передав відповідачу природний газ на загальну суму 3664431,85 грн., що підтверджується актами прийому - передачі природного газу. Відповідач же свій обовязок по оплаті вартості газу своєчасно не виконав.

У матеріально-правове обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ст.ст. 526, 611, 625 ЦК України та ст.ст. 22, 193, 231 ГК України.

Представник Позивача в судове засідання не з"явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить підпис представника в протоколі судового засідання від 22.03.2016р..

Відповідач надав суду відзив на позов в якому проти вимог Позивача заперечив пославшись на те, що 29.12.2014 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Рівненській області, Департаментом фінансів Рівненської облдержадміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства, енергетики та енергоефективності Рівненської обласної державної адміністрації, Фінансовим управління Костопільської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 підприємством "Костопількомуненергія", Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено договір № 1653/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 ОСОБА_3 України "Про Державний бюджет України на 2014 рік"). Предметом вказаного договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 ОСОБА_3 України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 року № 30 (п. 1 договору). За умовами вказаного договору сторони дійшли згоди про зміну порядку і строків проведення розрахунків за природний газ поставлений Позивачем на виконання договору №1826/14-ТЕ-28 від 10.12.2013р. купівлі-продажу природного газу. Заборгованість за зазначеними договорами сплачена Позивачу по платіжному дорученню №2242 від 30.12.2014р.

У п. 17 договору сторони засвідчили, що після виконання договору вони не матимуть одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору. Відтак Відповідач вважає, що підстави для застосування наслідків за порушення грошового зобов"язання відсутні.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

10.12.2013 року між Позивачем, як Продавцем та Відповідачем, як Покупцем укладено договір №1826/14-ТЕ-28 купівлі-продажу природного газу (надалі-Договір), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити вартість природного газу на умовах цього договору. За п. 11.1. Договору він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014 року, а частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до п. 1.2. договору зі змінами, внесеними додатковими угодами, газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Згідно з п. 2.1. договору продавець передає покупцеві у період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року газ в обсягом до 4160,0 тис.куб.м.: січень - 910; лютий - 730; березень - 665; квітень - 195; жовтень - 230; листопад - 585; грудень - 845. Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Пунктами 3.3., 3.4. договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числі місяця, наступного за місцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві однин примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Судом встановлено, що Позивачем протягом січня-грудня 2014 року на виконання умов договору поставлено відповідачу газ на загальну суму 3 664 431,85 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 23-30)

Відповідно до п.п. 6.1., 6.2. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовим коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Судом з матеріалів справи встановлено, що відповідач свій обов'язок щодо оплати поставленого природного газу виконав несвоєчасно.

Як встановлено ч. 1. ст. 12 ОСОБА_3 України «Про засади функціонування ринку природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов'язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачені договором.

За п. 2 ч. 2 ст. 19 вищезазначеного ОСОБА_3 відповідач зобов'язаний забезпечувати своєчасну оплату в повному обсязі послуг з постачання природного газу згідно з умовами договорів.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наявність підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних, встановив таке.

29.12.2014 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Рівненській області, Департаментом фінансів Рівненської облдержадміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства, енергетики та енергоефективності Рівненської обласної державної адміністрації, Фінансовим управління Костопільської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 підприємством "Костопількомуненергія", Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено договір № 1653/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 ОСОБА_3 України "Про Державний бюджет України на 2014 рік").

Предметом вказаного договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 ОСОБА_3 України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 року № 30 (п. 1 договору).

Згідно з п. 9 договору сторона шоста (відповідач) перераховує на рахунок останньої сторони (позивача) кошти в сумі 440 000,00 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 10.12.2013 року № 18267/14-ТЕ-28 в сумі 440 000,00 грн., у тому числі ПДВ 73 333,33 грн..

Вказаний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором (п. 15 договору).

Відповідно до підп. 2 п. 12 договору сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

У п. 17 договору сторони засвідчили, що після виконання договору вони не матимуть одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Зі змісту договору про організацію взаєморозрахунків судом не встановлено, що останній містить строк його виконання.

У силу вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Доказів виставлення відповідачу вимог в матеріалах справи немає.

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що на виконання зазначеного договору заборгованість в розмірі 440 000,00 грн., що виникла на підставі договору № 1826/14-ТЕ-28 купівлі-продажу природного газу від 10.12.2013 року, погашена в повному обсязі, про що свідчить платіжне доручення №2243 від 30.12.2014 року (а.с. 48).

Отже, підстави для застосування відповідальності за порушення грошового зобовязання, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також пені, до правовідносин, які виникли до укладення договору №1653/30 від 29.12.2014р про організацію взаєморозрахунків та які врегульовані останнім, відсутні, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу.

Для застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, та пені необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Як встановлено судом, розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків.

Крім того, договір про організацію взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобовязань і підстав для інших грошових вимог.

У силу вимог ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 604 ЦК України).

Вказана правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду України у справах № 3-101гс14, № 3-102гс14, № 3-105гс14 від 09.09.2014 року, № 3-111гс14 від 16.09.2014 року, № 3-119гс14 від 23.09.2014 року, № 3-114гс14 від 30.09.2014 року, № 3-883гс15 від 07.10.2015 року тощо.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Однак судом встановлено, що договором №1653/30 від 29.12.2014р про організацію взаєморозрахунків не врегульовано оплату вартості природного газу поставленого за договором купівлі-продажу №1826/14-ТЕ- 28 від 10.12.2013р. в грудні 2014 року на суму 217514 грн. 66 коп., так як зобов"язання по оплаті його вартості, відповідно до п.6.1 договору купівлі-продажу, встановлені до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу, тобто до 14.01 2016 року включно, і дана сума не включена у договір про організацію взаєморозрахунків. Судом встановлено, що заборгованість у сумі 217514 грн. 66 коп. сплачувалася Відповідачем власними коштами і поза межами дії договору №1653/30 від 29.12.2014р про організацію взаєморозрахунків.

Відтак до грошового зобов"язання по оплаті вартості природного газу поставленого за договором купівлі-продажу №1826/14-ТЕ- 28 від 10.12.2013р. в грудні 2014 року на суму 217514 грн. 66 коп. застосовуються наслідки за його порушення, передбачені законом та договором.

За несвоєчасне виконання грошового зобов"язання по оплаті вартості природного газу поставленого за договором купівлі-продажу №1826/14-ТЕ- 28 від 10.12.2013р. в грудні 2014 Позивачем нараховано 389,86 грн. пені, 3% річних в сумі 41,78 грн. за період з 15.01.2015р. по 19.01.2015 року та інфляційні втрати в сумі 4905,30 грн. за січень місяць 2015 року.

Однак перевіривши зазначений розрахунок за допомогою калькулятора системи "Ліга: ОСОБА_3 9.1.2." суд встановив його арифметичну неправильність.

Пунктом 1.9 Постанови Пленум Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" встановлено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Однак Позивач вищезазначеного не врахував і нараховував інфляційні, пеню та 3% річних за день фактичної сплати суми заборгованості.

Таким чином правильним є розрахунок :

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
158235.5315.01.2015 - 15.01.2015114.0000 %0.077 %*121.39

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
87604.2916.01.2015 - 16.01.2015114.0000 %0.077 %*67.20

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
22426.6117.01.2015 - 18.01.2015214.0000 %0.077 %*34.41

Всього сума пені 223 грн.00 коп.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
158235.5315.01.2015 - 15.01.201513 %13.01

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
87604.2916.01.2015 - 16.01.201513 %7.20

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
22426.6117.01.2015 - 18.01.201523 %3.69

Всього 3% річних - 23 грн. 90 коп.

Таким чином до стягнення підлягає сума пені 223 грн.00 коп., 3% річних - 23 грн. 90 коп.

Інфляційні, нараховані за зобов"язаннями грудня 2014 року не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. (п. 3.2 Постанови Пленум Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Нараховуючи інфляційні за січень місяць 2015 року Позивач не врахував, що на останній день зазначеного місяця сума боргу Відповідачем була сплачена (останній платіж здійснено 19.01.2015р.) та не врахував зазначене в Постанові Пленуму ВГСУ, а саме те, що інфляційні нарахування здійснюються за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж. Враховуючи те, що платіж мав бути здійснений в січні місяці, то в разі порушення грошових зобов'язань, інфляційні нарахування мали би здійснюватися з лютого місяця.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись статями ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Костопількомуненергія" (35000, Рівненська область, м.Костопіль, вул.Нова, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, ОСОБА_4, 6, ) пені 223 грн.00 коп., 3% річних - 23 грн. 90 коп., судовий збір - 30 грн. 75 коп.

3. В решті позову відмовити в задоволенні.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Марач В.В.

підписано "24" березня 2016 р.