КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2016 р. Справа№ 910/600/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від позивача: Савенко О.О. - дов. від 04.01.2016 року б/н

від відповідача 1: Ковтяга О.В. - дов. від 10.02.2016 року № 06

від відповідача 2: Калусенко В.В. - дов. від 09.02.2015 року № 2431-03/64

від третьої особи: Ковтяга О.В. - дов. від 12.01.2016 року № 15

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Фірма „Реагент" на рішення господарського суду міста Києва від 10.02.2016 року

у справі № 910/600/16 (суддя Пригунова А.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства „Фірма „Реагент" (м. Дніпропетровськ)

до 1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (м. Дніпропетровськ)

2. Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (м. Київ)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Фонд державного майна України (м. Київ)

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Публічне акціонерне товариство „Фірма „Реагент" з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 156 у складі: склад затареної продукції (інв. № 21, літ. „Б-1, б"); будівля магазину (інв. № 100, літ „А-2"), навіс з відкритою рампою (інв. № 22, літ „Г,г"); трансформаторна підстанція (інв. № 26, літ „Е"); прохідна (інв. № 24, літ „Д-1, д"); гараж (інв. № 23, літ „В-1"); автодорога територій (інв. № 105, літ „І"); огорожа територій (інв. № 102, № 1); резервуар (інв. № 106, № 5).

Ухвалою від 19.01.2016 року господарський суд міста Києва залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Фонд державного майна України.

Рішенням від 10.02.2016 року господарський суд міста Києва у задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ПАТ „Фірма „Реагент" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 10.02.2016 року по справі № 910/600/16 і прийняти нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 року апеляційна скарга ПАТ „Фірма „Реагент" була прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 910/600/16 у судовому засіданні за участю представників сторін на 24.03.2016 року.

В судовому засіданні 24.03.2016 року представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги. Представник відповідача 1 та третьої особи проти вимог апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзивах на апеляційну скаргу. Представник відповідача 2 проти вимог апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Публічне акціонерне товариство „Фірма „Реагент" переіменоване з Відкритого акціонерного товариства „Фірма „Реагент" на підставі Закону України „Про акціонерні товариства", яке було створено на підставі Наказу Міністерства промисловості України від 24.11.1993 року № 306 шляхом перетворення Дніпропетровської державної виробничо-збутової фірми реактивів і препаратів „Реагент" у відкрите акціонерне товариство відповідно до Указу Президента України „Про корпоратизацію державних підприємства" від 15.06.1993 року.

Згідно з п.п. 4.1, 4.2 Статуту ПАТ „Фірма „Реагент" майно товариства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі товариства. Товариство є власником майна, переданого йому засновником та акціонерами у власність як вклад до статутного капіталу.

Відповідно до листа Міністерства промислової політики України від 06.01.1999 року № 11/6-2-7 нерухоме майно, яке перебувало на балансі Дніпропетровської державної виробничо-збутової фірми реактивів і препаратів „Реагент" на момент корпоратизації перейшло до статутного фонду Відкритого акціонерного товариства „Фірма „Реагент".

В листі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від 18.06.2015 року № 11-04-03943 вказано, що засновником ВАТ „Фірма „Реагент" було Міністерство промисловості України, у зв'язку з чим ПАТ „Фірма „Реагент" необхідно звернутись до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, до якого шляхом реорганізації приєднано Міністерство промислової політики України.

Листом від 17.09.2015 року Міністерство економічного розвитку і торгівлі України повідомило, що оскільки приватизацію корпоратизованого об'єкта шляхом продажу акцій Відкритого акціонерного товариства „Фірма „Реагент" здійснювало РВ ФДМУ по Дніпропетровській області, то відповідач 2 надсилає відповідачу 1 завірені копії документів, надані позивачем, для здійснення робіт з упорядкування передачі нерухомого майна шляхом підготовки переліку майна, переданого до статуту Публічного акціонерного товариства „Фірма „Реагент".

У відповідності до листів РВ ФДМУ по Дніпропетровській області від 15.10.2015 року № 11-04-06781 та від 04.12.2015 року № 11-04-08520 йому не передавались інвентаризаційні описи основних засобів або будь-які відомості стосовно майна, яке знаходиться на балансі підприємства та за рахунок якого було сформовано статутний капітал ВАТ „Фірма „Реагент", у зв'язку з чим відповідач 1 не має можливості надати перелік нерухомого майна, переданого до статуту ПАТ „Фірма „Реагент".

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що згідно з актом оцінки вартості цілісного майнового комплексу від 24.11.1993 року Дніпропетровської державної виробничо-збутової фірми реактивів і препаратів „Реагент" до статутного капіталу Відкритого акціонерного товариства „Фірма „Реагент" увійшло нерухоме майно, розташоване за адресою: м Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 156, а саме: склад затареної продукції (інв. № 21, літ. „Б-1, б"); будівля магазину (інв. № 100, літ „А-2"), навіс з відкритою рампою (інв. № 22, літ „Г,г"); трансформаторна підстанція (інв. № 26, літ „Е"); прохідна (інв. № 24, літ „Д-1, д"); гараж (інв. № 23, літ „В-1"); автодорога територій (інв. № 105, літ „І"); огорожа територій (інв. № 102, № 1); резервуар (інв. № 106, № 5), а відтак - позивач набув у власність все майно, яке входило до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, перетвореного у акціонерне товариство.

При цьому, позивач зазначає, що оскільки РВ ФДМУ по Дніпропетровській області та Міністерство економічного розвитку і торгівлі України відмовились надати позивачу документи, що підтверджують його право власності на спірне майно, ПАТ „Фірма „Реагент" заявлено позов про визнання права власності в порядку ст. 392 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 10, 11 Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.1993 року № 508, та розробленого на Підставі Указу Президента України „Про корпоратизацію підприємств", комісія готує і подає засновнику у двомісячний термін з дня затвердження її складу акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу підприємства, що підлягає корпоратизації, та проект статуту відкритого акціонерного товариства, розроблений відповідно до Закону України „Про господарські товариства". Засновник у тижневий термін розглядає і затверджує акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу підприємства, що підлягає корпоратизації, і в десятиденний термін приймає рішення про створення відкритого акціонерного товариства та затверджує його статут. У разі виявлення невідповідності зазначених документів вимогам цього Положення, інших актів чинного законодавства засновник вносить до них необхідні зміни і доповнення.

Як вбачається з матеріалів справи 24.11.1993 року Перший заступник міністра промисловості затвердив Акт оцінки цілісного майнового комплексу Дгіпропетровської державної хімічної виробничо-збутової фірми реагентів та препаратів „Реагент" та Статут ВАТ „Фірма „Реагент".

Відповідно до п. 15 Положення про порядок корпоратизації підприємств з моменту державної реєстрації відкритого акціонерного товариства активи і пасиви підприємства, структурного підрозділу (одиниці) переходять до відкритого акціонерного товариства. Акціонерне товариство стає правонаступником прав і обов'язків корпоратизованого підприємства.

П. 16 Положення про порядок корпоратизації підприємств визначено, що розмір статутного фонду відкритих акціонерних товариств, створених відповідно до цього Положення, визначається за діючою Методикою оцінки вартості об'єктів приватизації та оренди.

В свою чергу п. 8, 9 Методики оцінки вартості об'єктів приватизації, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1993 року № 717, визначено, що цілісний майновий комплекс - це господарський об'єкт із закінченим циклом виробництва продукції (робіт, послуг). Оцінка вартості цілісного майнового комплексу здійснюється на підставі балансу підприємства. Цілісними майновими комплексами можуть бути структурні підрозділи підприємств (цехи, виробництва, дільниці тощо), які виділяються в самостійні об'єкти приватизації з подальшим складанням розподільного балансу.

Оцінка майна цілісних майнових комплексів здійснюється у такій послідовності:

проведення повної інвентаризації майна;

розроблення передаточного балансу;

визначення вартості об'єкта приватизації згідно з даними інвентаризації та балансу;

складання акта оцінки вартості цілісного майнового комплексу.

Передаточний баланс розробляється за результатами проведеної інвентаризації і є підставою для здійснення оцінки вартості майна.

Позивач не здійснив реєстрації права власності на спірне майно і стверджує, що законодавство, що діяло на той час не передбачало обов'язкової реєстрації права власності на спірне майно на підставі Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445.

Відповідно до абз. 2 п. 1.6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно не підлягали реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не пов'язані фундаментом із землею.

Надати оцінку тому, яке зі спірного майна: склад затареної продукції (інв. № 21, літ. „Б-1, б"); будівля магазину (інв. № 100, літ „А-2"), навіс з відкритою рампою (інв. № 22, літ „Г,г"); трансформаторна підстанція (інв. № 26, літ „Е"); прохідна (інв. № 24, літ „Д-1, д"); гараж (інв. № 23, літ „В-1"); автодорога територій (інв. № 105, літ „І"); огорожа територій (інв. № 102, № 1); резервуар (інв. № 106, № 5) - підлягало реєстрації колегія суддів не в змозі, оскільки відсутні будь-які документи на таке майно.

Відтак колегія суддів вважає, що твердження позивача про те, що спірне майно не підлягало реєстрації є безпідставним і не погоджується з ним.

Оскільки позивачем не було доведено суду, що відповідно до положень п.п. 2 п. 3 ст. 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV на момент виникнення у нього прав на спірне майно діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації, то така реєстрація має здійснюватися ним відповідно до чинного законодавства.

Зокрема, відповідно до Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 25.11.2003 року № 2097 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2003 року за № 1201/8522.

П. 5.1 Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства визначено, що державний орган приватизації готує підтвердження права власності на окремі будівлі, споруди та нежитлові приміщення, які передані до статутного фонду господарського товариства або у власність покупцю на письмовий запит заявника.

Оскільки звертаючись до відповідачів з листами про надання переліку майна, яке ввійшло до статутного фонду корпоратизованого, а потім і приватизованого підприємства, не надав їм інвентаризаційних документів, які вони вимагали та які в позивача мають бути наявні відповідно до п. 16 Положення про порядок корпоратизації підприємств та п.п. 8, 9 Методики оцінки вартості об'єктів приватизації, то вони правомірно відмовили йому у наданні переліку нерухомого майна.

За відсутності у позивача підтверджувальних документів, які необхідні для підготовки переліку нерухомого майна приватизованого об'єкта або переданого до статутного фонду господарського товариства відповідно до п. 5.6 Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства державним органом приватизації має бути створена комісія, до складу якої входять представники уповноважених осіб, державного органу приватизації, заявника, місцевих органів влади за їх згодою.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Місцевий господарський суд дійшов вірного висноку, що з вищенаведеного випливає, що чинним законодавством передбачено визнання права власності як спосіб судового захисту існуючих власників, які вже набули права власності та, відповідно, підставою звернення до суду є порушення або оспорення прав і охоронюваних законом інтересів.

Тобто, за правилами ст. 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що викладена у листі від 01.07.2015 року „Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за I півріччя 2015 року".

Відповідно до висновків Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в Узагальненнях про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок від 01.07.2015 року право на захист права власності на певне нерухоме майно в особи виникає на підставі ст.ст. 15, 16, 392 ЦК України. Позивачем за таким позовом є власник нерухомого майна, у володінні якого воно знаходиться та права якого оспорюються або не визнаються іншою особою, з якою власник не перебуває у зобов'язальних або інших відносинах з приводу спірного майна. Відповідачем може бути будь-яка особа, яка не визнає або оспорює право власності позивача на це майно.

Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року № 5 потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем не надано суду доказів оспорення або/та невизнання РВ ФДМУ по Дніпропетровській області та Міністерством економічного розвитку і торгівлі України прав позивача на спірне майно.

Натомість позивачем не виконано вимог чинного законодавства щодо підтвердження права власності на спірне майно.

Також ПАТ „Фірма „Реагент" не обґрунтовує заявлені вимоги втратою документа, який засвідчує його право власності на спірне нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 156.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду переглянула спір в порядку ст. 101 ГПК України і вважає, що місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позову ПАТ „Фірма „Реагент", оскільки позивачем не доведено факту невизнання або оспорення відповідачами його права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду (пр. Богдана Хмельницького), 156 у складі: склад затареної продукції (інв. № 21, літ. «Б-1, б»); будівля магазину (інв. № 100, літ «А-2»), навіс з відкритою рампою (інв. № 22, літ «Г,г»); трансформаторна підстанція (інв. № 26, літ «Е»); прохідна (інв. № 24, літ «Д-1, д»); гараж (інв. № 23, літ «В-1»); автодорога територій (інв. № 105, літ «І»); огорода територій (інв. № 102, № 1); резервуар (інв. № 106, № 5).

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Фірма „Реагент" на рішення господарського суду міста Києва від 10.02.2016 року у справі № 910/600/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 10.02.2016 року у справі № 910/600/16 залишити без змін.

3. Справу № 910/600/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

С.А. Гончаров