ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29 березня 2016 р. Справа № 903/103/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком " в особі Волинської філії

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 4 426,94грн.

Суддя Філатова С.Т.

за участю представників сторін:

від позивача: Олейніков О.В., дов. №2263 від 27.12.2015р., Третяк М.О., дов. №2267 від 27.12.2015р.,

від відповідача: н/в

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України роз'яснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки сторін.

У судовому засіданні 29.03.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком " в особі Волинської філії (в межах повноважень, визначених Положенням про Волинську філію ПАТ "Укртелеком", затвердженим рішенням наглядової ради ПАТ "Укртелеком", протокол №382 від 13.10.2015р., довіреністю №2263 від 27.12.2015р.) звернулось з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 4 505,99грн., в тому числі 4 112,37грн. заборгованості по орендній платі та послуг з утримання комерційної нерухомості згідно договору оренди комерційної нерухомості №420/12-420 від 15.07.2015р., 337,59грн. пені за період з 21.10.2015р. по 22.02.2016р. згідно п. 8.2 договору, 15,87грн. річних та 40,16грн. інфляційних втрат за період з 01.11.2015р. по 22.02.2016р. відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовані таким:

15.07.2015р. між ПАТ "Укртелеком" в особі Волинської філії та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди комерційної нерухомості №420/12-42, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар взяв у строкове платне користування комерційну нерухомість на другому поверсі чотириповерхового будинку АДРЕСА_1 з метою надання перукарських послуг.

Згідно п.п. 3.1, 3.3, 3.5, 3.6 та 3.8 договору орендна плата сплачується орендарем шляхом перерахування у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця до 20 числа розрахункового місяця.

Взяті на себе зобов'язання відповідач належним чином не виконував, заборгованість по орендній платі за період з жовтня 2015 по лютий 2016 року становить 3 035,87 грн.

Пунктом 3.5 договору передбачено, що орендар відшкодовує вартість електроенергії, спожитої за поточний місяць, згідно з показниками окремо встановленого лічильника у відповідності до державних тарифів, що затверджені відповідними постановами НКРЕ.

При розрахунку розміру орендної плати, що підлягає авансовій сплаті згідно з п. 3.7 договору, орендодавець включає до такого розрахунку вартість електроенергії на рівні показника фактичного споживання за попередній місяць.

Остаточний розрахунок за спожиту електроенергію орендар повинен був здійснити до 20 числа наступного за розрахунковим місяця. В результаті порушення взятих на себе зобов'язань заборгованість по відшкодуванню витрат по електроенергії за період з вересня 2015 року по січень 2016 року становить 1 076,50 грн. і станом на 22.02.2016 року не погашена.

Ухвалою суду від 15.03.2016р. розгляд справи відкладався згідно зі ст.77 ГПК України у зв'язку з неподанням витребуваних доказів та необхідністю витребування додаткових доказів.

22.03.2016р. представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача 4 426,94грн., в т.ч. 4 072,70 грн. заборгованості по орендних та комунальних платежах, 292,43грн. пені згідно п. 8.2 договору за період з 21.10.2015р. по 22.02.2016р., 16,91грн. річних за період з 02.11.2015р. по 22.02.2016р. та 44,90грн. інфляційних втрат за період з жовтня 2015р. по січень 2016р. згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Заява обґрунтована неврахуванням вихідних днів при здійсненні розрахунків.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Вищий господарський суд України у п. 3.10 постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказав, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Оскільки зменшення розміру позовних вимог не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та інтересів відповідача, судом приймаються заяви представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, нова ціна позову - 4 426,94грн.

У клопотання від 28.03.2016р. відповідач позов визнав повністю, наявну заборгованість пояснив тяжкими сімейними обставинами. Підтвердив, що протягом дії договору від 15.07.2016р. №420/12-420 своєчасно щомісячно згідно п. 3.7 договору отримував акти про надані послуги та рахунки, засвідчив на правильності нарахованих у них сум. До клопотання долучив акти за період з серпня 2015р. по лютий 2016р., підписані двома сторонами.

Просив розглядати справу без його участі у зв'язку із сімейними обставинами.

Господарський суд, визнавши можливість розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України та заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши долучені до справи докази, -

встановив:

15.07.2015р. між ПАТ "Укртелеком" в особі Волинської філії (орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди комерційної нерухомості №420/12-42, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар взяв у строкове платне користування комерційну нерухомість на другому поверсі чотириповерхового будинку №2 загальною площею 15,31 кв.м. , в т.ч. коефіцієнт загальних площ 7,8% АДРЕСА_1 з метою надання перукарських послуг (а.с. 6-8).

15.07.2015р. на виконання вимог п. 2.1 договору між сторонами був підписаний акт приймання-передачі майна (а.с. 9).

Відповідно до п. 3.1 договору орендна плата складається з плати за приміщення - 40,00грн. з 15.07.2015р., 335,79грн. за період з 15.07.2015р. по 31.07.2015р., 612,32грн. за період з 01.08.2015р.; плати за послуги з утримання комерційної нерухомості - 6,80грн. плати за землю та інші послуги з утримання нерухомості на рівні показника фактичних споживань за місяць.

Щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця орендодавець надає орендарю акт про надані послуги, яким підтверджується обсяг та вартість послуг оренди за попередній місяць. Орендар зобов'язаний підписати акт про надані послуги та повернути його орендодавцю не пізніше 20 числа поточного місяця (п. 3.7 договору).

У клопотанні від 28.03.2016р. відповідач повідомив, що протягом дії договору від 15.07.2016р. №420/12-420 своєчасно щомісячно згідно п. 3.7 договору отримував акти про надані послуги та рахунки, при цьому долучив акти за період з серпня 2015р. по лютий 2016р., підписані двома сторонами (а.с. 37-43).

За період з жовтня 2015р. по лютий 2016р. позивачем були виставлені до оплати акти, які підписані відповідачем без зауважень (а.с. 37-43).

Згідно п. 3.8 договору орендна плата сплачується орендарем шляхом перерахування у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця до 20 числа розрахункового місяця.

Відповідач оплатив орендні платежі частково в розмірі 677,72грн., що стверджується платіжними дорученнями №5048379SB, №5048370SB від 05.10.2015р. (а.с. 48-49), що спричинило звернення кредитора з позовом до суду.

Згідно ст.ст.283, 286 ГК України та ст.ст.759, 762 ЦК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

В силу ст.193 ГК України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У клопотанні від 28.03.2016р. відповідач позов визнав, наявну заборгованість пояснив тяжкими сімейними обставинами.

Судом прийнято визнання позову відповідачем згідно ст.ст. 22, 78 ГПК України, як таке, що не суперечить законодавству та не порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб.

Згідно ч.5 ст.78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Заборгованість по орендній платі в сумі 3 035,87грн. та платі за послуги з утримання комерційної нерухомості в розмірі 1 036,83грн., всього - 4 072,70грн. за період з жовтня 2015р. по січень 2016р. (з врахування заяви про зменшення розміру позовних вимог від 29.03.2016р., а.с. 44) стверджується договором оренди комерційної нерухомості №420/12-42 від 15.07.2015р. (а.с. 6-8), актом приймання-передачі майна від 15.07.2015р. (а.с. 9), актами про надані послуги за період з жовтня 2015р. по лютий 2016р. з відмітками про отримання (а.с. 37-43), платіжними дорученнями №5048379SB, №5048370SB від 05.10.2015р. (а.с. 48-49), відповідачем визнана та підлягає до стягнення з ФОП ОСОБА_2 згідно зі ст.ст.193, 283, 286 ГК України, ст.ст. 759, 762 ЦК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежів, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищий господарський суд України у п.п. 1.3, 4.1 постанови пленуму від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначив, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", і ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками, не оспореними відповідачем, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України було нараховано відповідачу 16,91грн. річних та 44,90грн. інфляційних втрат за період з 02.11.2015р. по 22.02.2016р. (з врахування заяви про зменшення розміру позовних вимог від 29.03.2016р., а.с. 44). Розрахунок нарахування річних та інфляційних втрат перевірено судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3.

Розглянувши позовні вимоги щодо стягнення річних та інфляційних втрат, суд вважає, що останні підставні, нараховані у відповідності та з дотриманням вимог чинного законодавства України та підлягають до задоволення згідно зі ст. 625 ЦК України.

Договором (п.8.2) передбачено, що у разі порушення строків виконання грошових зобов'язань за договором, орендар на вимогу орендодавця сплачує пеню від суми простроченого зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення.

Відповідачу за прострочення орендної плати та плати за послуги з утримання комерційної нерухомості було нараховано пеню у розмірі 292,43грн. (з врахування заяви про зменшення розміру позовних вимог від 29.03.2016р., а.с. 44), виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, за період з 21.10.2015р. по 22.02.2016р.

Згідно ст.ст.230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Частиною ч.6 ст.232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахована позивачем пеня в розмірі 292,43грн. за період з 21.10.2015р. по 22.02.2016р., відповідає вимогам ст.ст. 230-232 ГК України, ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", п. 5.1 договору, є підставною та підлягає до стягнення.

Розрахунки нарахування пені перевірено судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378,00грн. слід віднести на нього згідно зі ст.49 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.193, 230-232, 283, 286, 343 ГК України, ст.ст. 625, 759, 762 ЦК України, ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1

на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Волинської філії, 43025, м. Луцьк, вул. Кривий Вал, 28,

4 072,70 грн. заборгованості, 44,90грн. інфляційних втрат, 292,43грн. пені, 16,91грн. річних, 1 378,00грн. судового збору. Всього: 5 804,94грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено

30.03.2016р.

Суддя С.Т.Філатова