ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2016 р.Справа № 922/558/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Терновій М.П.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Харківгаз", м. Харків
до Управління соціального захисту населення Ізюмської Районної державної адміністрації Харківської області, м. Ізюм
простягнення коштів
за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. №620 від 01.02.2016 року);

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Харківгаз" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Управління соціального захисту населення Ізюмської Районної державної адміністрації Харківської області (відповідач) про стягнення коштів у розмірі 8 303, 09 грн. (із урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) з яких: 2 494,28 грн. - сума основного боргу, 3 640,50 грн. - пені, 248,48 грн. - 3 відсотки річних, 1 919, 83 грн. - інфляційні втрати та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 09ПТ-БФ-35-2015 від 26.01.2015 року на постачання природного газу за регульованим тарифом (установам та організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) у частині повного та своєчасного розрахунку.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 2.03.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 16.03.2016 року.

У судовому засіданні 16.03.2016 року оголошено перерву до 23.03.2016 року.

16.03.2016 року позивач через канцелярію суду надав клопотання вх. № 8787 про долучення документів до матеріалів справи.

16.03.2016 року представник відповідача через канцелярію суду надав клопотання вх. № 8850 у якому зазначає, що відповідач є бюджетною установою, і заборгованість сплачується із значною затримкою - по факту виділення коштів із бюджету, так як видатки на утримання місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів передбачаються законом про Державний бюджет України на підставі аналізу бюджетних запитів, з урахуванням доходної частини бюджету, та на цю заборгованість нараховувати пеню, 3 відсотки річних та інфляційні втрати на думку відповідача не є доцільним. Оскільки заборгованість виникла не з вини відповідача, а в наслідок неузгодженості у сфері виділення бюджетних коштів. Тому ця обставина повинна бути оцінена як виключна, що одночасно є підставою для зменшення суми пені, і для надання відстрочки, у зв'язку із чим просить суд зменшити розмір пені, інфляційних втрат та 3 відсотків річних на 90 % та документи для долучення до матеріалів справи.

21.03.2016 року позивач через канцелярію суду надав заяву вх. № 9198 про зменшення позовних вимог у якій просить суд стягнути із відповідача на користь позивача основний борг за договором № 09ПТ-БФ-35-2015 від 26.01.2015 року у розмірі - 2 494,28 грн., пені у розмірі - 3 640,50 грн., 3 відсотків річних у розмірі - 248,48 грн., інфляційні втрати у розмірі - 1 919, 83 грн. та стягнути із відповідача сплачений за пред'явлення позову судовий збір.

Суд, дослідивши надану заяву вх. № 9198 позивача про зменшення розміру позовних вимог, зазначає наступне .

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до пункту 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 зазначено, що передбачені частиною 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, суд, приймає вищезазначену заяву позивача до розгляду та подальший розгляд справи ведеться із її урахуванням.

22.03.2016 року позивач через канцелярію суду надав відзив вх. № 9530, у якому зазначає, що зменшення суми нарахування 3 відсотків та інфляційних втрат за рішенням суду законодавством не передбачено. Також на думку позивача, відповідачем не надано до суду належних доказів того, що цей випадок є винятковим, а також невідповідності розміру стягуваної неустойки наслідкам порушення зобов'язання у зв'язку із чим просить суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені, 3 відсотків річних та інфляційних та надав документи для долучення до матеріалів справи.

Представник відповідача у призначене судове засідання 23.03.2016 року не з`явився. Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, про що свідчить підпис представника відповідача ОСОБА_2 на листі про перерву, яку було оголошену у судовому засіданні 16.03.2016 року (т. 1, а.с. 78) .

Присутній у судовому засіданні 23.03.2016 року представник позивача позовні вимоги із урахуванням заяви про зменшення підтримав у повному обсязі із підстав викладених у позовній заяві та наданих до суду пояснень.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 2.03.2016 року про порушення провадження у справі сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів.

Враховуючи вищевикладене, а також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статей 4-3 та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 23.03.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення та заперечення представника позивача, суд встановив наступне.

26.01.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Харківгаз" (далі-позивач, постачальник) та Управлінням соціального захисту населення Ізюмської Районної державної адміністрації Харківської області (далі-відповідач, споживач) було укладено договір № № 09ПТ-БФ-35-2015 на постачання природного газу за регульованим тарифом (установам та організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) (т. 1, а.с. 9-11).

Пунктом 10.1. договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дати його підписання та, відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України, поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 1.01.2015 року та діє до 31.03.2015 року, в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Договір вважається пролонгованим на аналогічний період, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому сторони мають переоформити додаток № 2 щодо договірних обсягів постачання газу, у якому визначити планові обсяги газу на продовжений термін.

Постачальник постачає природний газ споживачу в обсягах і порядку, передбаченим договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газ і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором. Передача газу за цим договором здійснюється на межах балансової належності об'єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування. Перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживного обладнання визначається сторонами у додатку № 1 до договору (пункти 1.1,1.2. договору).

Згідно пункту 2.1. договору, договірні обсяги постачання газу споживачу наводяться в додатку № 2 до договору.

Відповідно до пункту 2.6. договору, послуги з постачання газу документально оформлюються підписаним сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється згідно з даними вузлів обліку, визначених у додатку № 1 до договору (т.1, а.с. 11).

Пунктом 2.9. договору сторони погодили, що акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Розрахунковий період за договором становить один місяць з контрактної години першого дня місяця до контрактної години першого дня наступного місяця включно (пункт 4.5. договору).

Згідно пунктів 4.5.1. та 4.5.2. договору, місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу, визначену згідно з розділом 3 додатку. Загальна вартість договору складає 4 670, 00 грн., у тому числі ПДВ.

Відповідно до положень пункту 4.6 договору оплата вартості послуг постачання газу здійснюється споживачем авансовими та/або плановими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу протягом періоду оплати відповідно до додатка 2 до договору. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації, що діяла у попередньому місяці. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше десятого числа місяця, наступного за розрахунковим.

5.03.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 2 до договору № 09ПТ-БФ-35-2015 від 26.01.2015 року на постачання природного газу за регульованим тарифом (установам та організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) у якій сторони погодили доповнити пункт 2.1. договору підпунктом 2.1.1., а саме: постачальник здійснює протягом з 1.01.2015 року по 31.03.2015 року постачання природного газу споживачу для споживання в обсязі 2,288 тис.куб.м. у тому числі по місяцях та кварталах визначених у додатковій угоді (т. 1, а.с. 13).

Відповідно до пункту 2 додаткової угоди загальна вартість цього договору на дату його укладання становить 17 350, 00 грн.

У пункті 3 додаткової угоди сторони узгодили, викласти пункт 10.1. договору у наступній редакції, ця угода набирає чинності з 1.02.2015 року і діє в частині постачання газу до 31.03.2015 року, в частині розрахунків за газ - до повної сплати.

Решта умов договору залишається незмінною і є обов'язковою до виконання сторонами (пункт 4 додаткової угоди № 2).

16.03.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 3 до договору № 09ПТ-БФ-35-2015 від 26.01.2015 року на постачання природного газу за регульованим тарифом (установам та організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) у якій сторони змінили пункт 4.2.1 договору та додаток № 2 до договору(т. 1, а.с. 14).

15.04.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 4 до договору № 09ПТ-БФ-35-2015 від 26.01.2015 року на постачання природного газу за регульованим тарифом (установам та організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) у якій сторони погодили доповнити пункт 2.1. договору підпунктом 2.1.1., та пункт 10.1. договору виклали у наступній редакції, ця додаткова угода набирає чинності з дати її підписання сторонами. Дія цієї додаткової угоди розповсюджується на відносини між сторонами з 1.04.2015 року по 31.12.2015 року у відповідності до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України. (т. 1. а.с. 15).

15.04.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 5 до договору № 09ПТ-БФ-35-2015 від 26.01.2015 року на постачання природного газу за регульованим тарифом (установам та організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) у якій сторони погодили змінити пункт 4.2.1. договору та додаток № 2 до договору (т. 1, а.с. 16).

Як зазначає позивач, ним були виконані зобов'язання за договором та поставлено природний газ протягом січня-березня 2015 року, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме:

- № 1 від 31.01.2015 року у кількості 1,030 тис.м.куб. на суму 7 948, 97 грн.;

- № 2 від 28.02.2015 року у кількості 0,864 тис.м.куб. на суму 6 456,36 грн.;

- № 3 від 31.03.2015 року у кількості 0,477 тис.м.куб. на суму 5 432,76 грн. (т. 1, а.с. 18,20,22).

Вищезазначений акт підписаний обома сторонами та скріплений печатками.

Як вбачається із матеріалів справи, 30.06.2015 року сторони погодили угоду про розірвання договору № 09ПТ-БФ-35-2015 від 26.01.2015 року на постачання природного газу за регульованим тарифом (установам та організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) (т. 1, а.с. 17).

Як зазначає позивач, відповідач порушив умови договору та не виконав свого обовязку щодо повного розрахунку з оплати поставлено природного газу за період січень-березень 2015 року. У зв'язку із чим у нього виникла заборгованість у розмірі 2 494, 28 грн. за договором № 09ПТ-БФ-35-2015 від 26.01.2015 року на постачання природного газу за регульованим тарифом (установам та організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів). Наявність заборгованості підтверджується актом взаєморозрахунків від 19.01.2016 року, який підписаний обома сторонами та скріплений печатками сторін (т. 1, а.с. 24). що стало підставою звернення із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та статті 174 Господарського кодексу України.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів здійснення оплати за спірною господарською операцією відповідач суду не надав.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що у відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором 09ПТ-БФ-35-2015 від 26.01.2015 року на постачання природного газу за регульованим тарифом (установам та організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) у розмірі 2 494, 28 грн. обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення.

Крім основної суми заборгованості, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 640,50 грн. - пені, 248,48 грн. - 3 відсотки річних, 1 919, 83 грн. - інфляційні втрати.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 248,48 грн. - 3% річних за період з:

За зобов'язання січня 2015 року:

- 1.02.2015 року по 16.02.2015 року на суму боргу у розмірі 6 267,97 грн. нараховано 3,09 грн.;

- 17.02.2015 року по 16.03.2015 року на суму боргу у розмірі 4 773,97 грн. нараховано 10,99 грн.;

- 17.03.2015 року по 13.04.2015 року на суму боргу у розмірі 3 278,97 грн. нараховано 7,55 грн.;

- 14.04.2015 року по 14.05.2015 року на суму боргу у розмірі 2 173,97 грн. нараховано 5,54 грн.;

- 15.05.2015 року по 16.06.2015 року на суму боргу у розмірі 823,97 грн. нараховано 2,23 грн.

За зобов'язання лютого 2015 року:

- 11.03.2015 року по 16.06.2015 року на суму боргу у розмірі 6 456,36 грн. нараховано 52,00 грн.;

- 17.06.2015 року по 17.07.2015 року на суму боргу у розмірі 6 235,33 грн. нараховано 14,35 грн.;

- 15.07.2015 року по 16.08.2015 року на суму боргу у розмірі 5 190,33 грн. нараховано 14,08 грн.;

- 17.08.2015 року по 14.09.2015 року на суму боргу у розмірі 4 154,33 грн. нараховано 9,88 грн.;

- 15.09.2015 року по 12.10.2015 року на суму боргу у розмірі 2 875,33 грн. нараховано 6,62 грн.;

- 13.10.2015 року по 18.11.2015 року на суму боргу у розмірі 1 100,33 грн. нараховано 3,35 грн.

За зобов'язання березня 2015 року:

- 11.04.2015 року по 18.11.2015 року на суму боргу у розмірі 5 432, 76 грн. нараховано 99,13 грн.;

- 19.11.2015 року по 22.02.2015 року на суму боргу у розмірі 2 494,28 грн. нараховано 19,68 грн. суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача 3 % річних за вищезазначений період, та приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення з нього 3% річних за вищезазначений період у сумі 248,48 грн. заявлені обґрунтовано, відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо нарахованої позивачем інфляційних втрат у розмірі 1 919,83 грн. за період з:

За зобов'язання січня 2015 року:

- березень 2015 року на суму боргу у розмірі 3 278, 97 грн. нараховано 354,13 грн.;

- квітень 2015 року на суму боргу у розмірі 2 173,97 грн. нараховано 304,36 грн.;

- травень 2015 року на суму боргу у розмірі 823,97 грн. нараховано 18,13 грн.;

За зобов'язання лютого 2015 року:

- квітень-травень 2015 року на суму боргу у розмірі 6 456,36 грн. нараховано 1 065, 82 грн.;

- червень 2015 року на суму боргу у розмірі 6 235,33 грн. нараховано 24,94 грн.;

- липень 2015 року на суму боргу у розмірі 5 190,33 грн. нараховано 51,90 грн.;

- серпень 2015 року на суму боргу у розмірі 4 154,33 грн. нараховано 33, 16 грн.;

- вересень 2015 року на суму боргу у розмірі 2 875,33 грн. нараховано 66,13 грн.;

- жовтень 2015 року на суму боргу у розмірі 1 100,33 грн. нараховано 14,30 грн.

За зобов'язання березня 2015 року:

- травень жовтень 2015 року на суму боргу у розмірі 5 432, 76 грн. нараховано 94,94 грн.;

- листопад 2015 року по січень 2016 року на суму боргу у розмірі 2 494,30 грн. нараховано 90,75 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2.1. інформаційного листа ВГСУ 17.07.2012 № 01-06/928/2012, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р].

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат, суд дійшов висновку що позивачем при розрахунку інфляційних втрат допущено помилку в частині розрахунку щодо суми нарахування інфляційних втрат, а саме за період:

За зобов'язання лютого 2015 року:

- квітень-травень 2015 року на суму боргу у розмірі 6 456,36 грн. нараховано 1 065, 82 грн.;

За зобов'язання березня 2015 року:

- травень жовтень 2015 року на суму боргу у розмірі 5 432, 76 грн. нараховано 94,94 грн.;

- листопад 2015 року по січень 2016 року на суму боргу у розмірі 2 494,30 грн. нараховано 90,75 грн.

Суд здійснивши розрахунок суми інфляційного відшкодування у системі законодавство, приходить до висновку про задоволення суми інфляційного відшкодування у розмірі 1 908,78 грн. (за період з: за зобов'язання лютого 2015 року:

-квітень-травень 2015 року на суму боргу у розмірі 6 456,36 грн. нараховано 1 065, 30 грн.; за зобов'язання березня 2015 року: - травень жовтень 2015 року на суму боргу у розмірі 5 432, 76 грн. нараховано 92,36 грн.; - листопад 2015 року по січень 2016 року на суму боргу у розмірі 2 494,30 грн. нараховано 82,79 грн.).

В частині нарахованих 11,05 грн. інфляційних втрат, суд відмовляє як безпідставно заявлені.

Щодо нарахованої позивачем пені у розмірі 3 640, 50 грн. (відповідно до наданого розрахунку т. 1, а.с. 81) за період з:

За зобов'язання січня 2015 року:

- 17.03.2015 року по 13.04.2015 року на суму боргу у розмірі 3 278, 97 грн. нараховано 150,92 грн.;

- 14.04.2015 року по 14.05.2015 року на суму боргу у розмірі 2 173,97 грн. нараховано 110,78 грн.;

- 15.05.2015 року по 16.06.2015 року на суму боргу у розмірі 823,97 грн. нараховано 44,70 грн.

За зобов'язання лютого 2015 року:

- 11.03.2015 року по 16.06.2015 року на суму боргу у розмірі 6 456,36 грн. нараховано 1 040,09 грн.;

- 17.06.2015 року по 17.07.2015 року на суму боргу у розмірі 6 235,33 грн. нараховано 287,00 грн.;

- 15.07.2015 року по 16.08.2015 року на суму боргу у розмірі 5 190,33 грн. нараховано 281,56 грн.;

- 17.08.2015 року по 27.08.2015 року на суму боргу у розмірі 4 154,33 грн. нараховано 74,96 грн.;

- 28.08.2015 року по 10.09.2015 року на суму боргу у розмірі 4 145,33 грн. нараховано 85,86 грн.

За зобов'язання березня 2015 року:

- 11.04.2015 року по 27.08.2015 року на суму боргу у розмірі 5 432, 76 грн. нараховано 1 241,35 грн.;

- 28.08.2015 року по 24.09.2015 року на суму боргу у розмірі 5 432,76 грн. нараховано 225, 05 грн.;

- 25.09.2015 року по 09.10.2015 року на суму боргу у розмірі 5 432,76 грн. нараховано 98,24 грн., суд керується наступним.

Пунктом 6.2.2. договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (т. 1, а.с. 10).

У відповідності до зазначених норм чинного законодавства та пункту 6.2.2. договору, за порушення строків виконання грошових зобов'язань по договору, позивачем було здійснено нарахування пені, сума якої за розрахунком позивача становить 3 640, 50 грн.

В процесі розгляду справи встановлено, що відповідач порушив свої зобов'язання щодо своєчасної оплати за фактично отриманий природний газ, і позивачем правомірно нараховано пеню у розмірі 3 640, 50 грн.

Під час розгляду справи відповідач надав до суду клопотання про зменшення розміру нарахованої пені, інфляційних втрат та 3 відсотків річних на 90 %.

Розглянувши клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені на 90,00%, суд керується наступним.

Відповідно до пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно приписів статті 233 Господарського кодексу України, якщо штрафні санкції, що підлягають сплаті дуже великі у порівнянні зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Приписами Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року (пункт 3.17.4.) встановлено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 223 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Приймаючи до уваги те, що Управління соціального захисту населення Ізюмської Районної державної адміністрації Харківської області є бюджетною установою, і заборгованість сплачується із значною затримкою - по факту виділення коштів із бюджету та останні мають постійну значну заборгованість за спожитий природний газ, інтереси сторін та ступень вини відповідача у виконанні покладених на нього договірних зобов'язань щодо оплати отриманого природного газу, повну оплату суми основного боргу станом на момент розгляду справи, суд вважає за можливе скористатись наданим частиною 3 статті 83 Господарського процесуального Кодексу України правом та зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій у вигляді пені на 90 % - до 364,05 грн.

Щодо зменшення в частині нарахованих інфляційних втрат та 3 відсотків річних на 90 %. Суд відмовляє в його задоволенні як безпідставно та необґрунтовано заявлене.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами пункту 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, частиною 3 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору, без урахування зменшення суми пені згідно частини 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України. Отже сума судового збору у розмірі 1 378, 00 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Ізюмської Районної державної адміністрації Харківської області (64300, Харківська обл., м. Ізюм, вул. Гагаріна, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства Харківгаз (61109, м. Харків, вул. Безлюдівська, 1, ) кошти у розмірі 5 015, 59 грн. (з яких, суму основного боргу у розмірі 2 494, 28 грн., пеню у розмірі 364,05 грн., суму на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 1 908,78 грн. та три відсотки річних у розмірі 248, 48 грн.) та 1 378, 00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У решті позову щодо стягнення пені в сумі 3 276,45 грн. та інфляційних втрат в сумі 11,05 грн. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повне рішення складено 28.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_3