КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р. Справа№ 910/26606/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Сухового В.Г.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 року

у справі № 910/26606/15 (суддя - Ломака В.С.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - ОСОБА_2

про стягнення 8 191, 83 грн

за участю представників сторін:

від позивача - Капля А.С., довіреність №3802/18 від 16.12.2015 року,

від відповідача - не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення 8 191, 83 грн. (а.с. 7-8).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виплативши страхувальнику відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту №Ltl147278Га/14к-03 від 29.05.2014 року страхове відшкодування у розмірі 18 254,22 грн. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» відповідно до ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» набуло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, якою є відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у вчиненні ДТП особи. Посилаючись на вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» недоплачене останнім страхове відшкодування у розмірі 8 191, 83 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» 8 191 грн. 83 коп. страхового відшкодування та 1 218 грн. 00 коп. судового збору (а.с. 123-131).

Рішення мотивоване тим, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» є правомірними, доведеними належними та допустимими доказами.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» подав апеляційну скаргу (вх. № 06-28.2/9966 від 18.12.2015року), в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 року у справі № 910/26606/15 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с. 155-158).

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи. Апелянт стверджує про недоведеність розміру позовних вимог, так як, на його думку, при розрахунку суми страхового відшкодування, яке підлягало виплаті потерпілому у зв'язку з ДТП слід також враховувати коефіцієнт зносу транспортного засобу, що не було враховано позивачем при виплаті страхового відшкодування.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 року Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» відновлено пропущений строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 року у справі №910/26606/15 прийнято до провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні 21.03.2016 року.

У судовому засіданні 21.03.2016 року представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 року у справі №910/26606/15 законним та обґрунтованим, а тому вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваного відповідачем рішення суду.

Представники апелянта у судове засідання 21.03.2016 року року не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» повідомлено належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 383, направленого відповідно до ст. 98, 64 ГПК України на адресу, вказаній апелянтом в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу, неподання витребуваних доказів.

Виходячи з аналізу вказаної правової норми, у випадку нез'явлення в засідання представників позивача, відповідача або ж обох сторін, інших учасників господарського процесу, якщо суддя вважає, що без них неможливо вирішити справу, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, розгляд справи. Тобто, можливість розгляду справи за відсутності будь-кого із учасників процесу, якщо присутні учасники не заперечують, вирішується суддею. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, встановлені ст. 102 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги, обізнаність відповідача про порушення апеляційного провадження та дату розгляду справи №910/26606/15, відсутність будь-яких заяв та клопотань про відкладення розгляду справи, відсутність заперечень зі сторони позивача про розгляд апеляційної скарги за відсутності апелянта, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 року без участі його представників, за наявними в ній матеріалами, так як їх нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

29.05.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА страхування» (страховик за договором, позивач у справі) та ОСОБА_4 (страхувальник, вигодонабувач) було укладено Договір №Lt147278Га/14к-03 добровільного страхування наземного транспорту (а.с. 35-45) щодо автомобіля «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2013 року випуску.

Згідно з п. 9.2. договору до страхових випадків віднесено, зокрема, збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, безумовна франшиза за яким відповідно до п. 10.2. договору складає 2 198, 00 грн.

Пунктом 14 договору передбачено умови виплати страхового відшкодування: на базі авторизованої СТО, під якою сторони у п. 22. договору розуміють станцію технічного обслуговування, яка уповноважена здійснювати ремонт та обслуговування ТЗ певної марки згідно з вимогами заводу-виробника за цінами офіційного дилера на підставі відповідних документів (угод з дилером).

Згідно з п. 17 договору строк його дії з 30.05.2014 р. по 29.05.2015 р.

Територія страхування: Україна, країни СНД, Грузія, Європа (п. 18 договору).

З матеріалів справи вбачається, що 07.02.2015 р. о 18 год. 40 хв. у місті Києві по вул. Курська, 13-Е, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ssang Yong Kyron», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, та автомобіля «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до Довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 57438233 (а.с.32) дорожньо-транспортна пригода сталась через те, що водій автомобіля «Ssang Yong Kyron» не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4 Згідно з Довідкою в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження передньої правої частини: пошкодження переднього бамперу з права, переднього правого крила та передньої правої блок-фари.

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 02.03.2015р. у справі № 760/2676/15-п (провадження № 3/760/1071/15 а.с. ) водій автомобіля «Ssang Yong Kyron», реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_2 був визнаний винним в порушенні Правил дорожнього руху України та притягнутий до адміністративної відповідальності (а.с. 26).

13.02.2015 р. страхувальник звернувся до позивача із Повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, яке просив перерахувати на рахунок СТО - ТОВ «Автомобільний Центр Голосіївський» (а.с. 46-47).

Відповідно до складеної ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» Калькуляції №1.003.15.0 від 25.02.2015 року (а.с. 58-60) та Акту виконаних робіт № ЗН-054859 від 25.03.2015 р. (а.с. 103-105), вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1, склала 20 452, 22 грн.

26.02.2015 року позивачем було затверджено Страховий акт № 1.003.15.01756/VESKO4764 з урахуванням виставленого ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» рахунку, відповідно до якого вирішено здійснити виплату страхового відшкодування в сумі 18 254, 22 грн (суму - з вирахуванням встановленої договором франшизи 2 198,00 грн (а.с. 28-29).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи платіжного доручення №160185 від 27.02.2015 р. позивач, як страховик потерпілої особи, перерахував 18 254, 22 грн. на рахунок ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» із призначенням платежу: «Страхове відшкодування згідно акту №VESKO4764/2015, ОСОБА_4,ІПН НОМЕР_3 рах.№ НОМЕР_4 від 25.02.2015 Без ПДВ».

З матеріалів справи вбачається, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Ssang Yong Kyron», реєстраційний номер НОМЕР_2, особи винної у скоєні ДТП, була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Стархова компанія «Альфа-Гарант» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №6884530 на строк з 16.07.2014 р. по 15.07.2015 р. з встановленим розміром франшизи - 510, 00 грн. та лімітом відповідальності страховика - 50 000,00 грн. за шкоду заподіяну майну. (а.с. 70).

04.08.2015 року позивач звернувся до відповідача з претензією №7308/01756/УБК від 29.07.2015 року про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в сумі 18 254,22 грн. (а.с. 25), проте відповідач вимоги позивача задовольнив лише частково в сумі 9 552, 39 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відповідності до ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування за шкоду, завдану внаслідок ДТП автомобілю «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1, до позивача перейшло право зворотної вимоги відшкодування збитків, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої пунктом «а» пункту 41.1. статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Враховуючи викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про те, що відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 є відповідальним за завдану останнім внаслідок ДТП шкоду власнику автомобіля «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 в межах лімітів, передбачених Полісом №АС/6884530, оскільки відповідно до укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу відповідач взяв на себе відповідальність за свого страхувальника, тобто здійснив страхування такого страхового ризику, як відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з додатковою відповідальністю «Стархова компанія «Альфа-Гарант» зазначає, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги рахунок СТО в якості доказу розміру завданих збитків, без врахування приписів Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» щодо визначення розміру збитку з урахуванням зносу транспортного засобу. Однак, вказані доводи скаржника суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та необґрунтованими виходячи з наступного.

Статтями 1 та 5 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування, що здійснюється в Україні (ст. 7 Закону України «Про страхування»).

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно п. п. 34.1., 34.2. вказаного Закону страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Зі змісту наведених норм Закону вбачається, що обов'язки, пов'язані з оцінкою шкоди, стосуються саме страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, у даному випадку - на відповідача. Однак, правовідносини, що виникли між позивачем та ОСОБА_4 на підставі укладеного між ними договору добровільного страхування наземного транспорту №Ltl147278Га/14к-03 від 29.05.2014 року відносяться до добровільного страхування. Відтак, при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, позивач не повинен був керуватися нормами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» з огляду на наявність укладеного між ним та ОСОБА_4 договору добровільного страхування.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, Закон України «Про страхування» не містить положень, які б покладали на страховика за договором добровільного страхування обов'язок здійснювати проведення суб'єктами оціночної діяльності оцінки заподіяної шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, та які б ставили необхідність відшкодування шкоди у залежність від проведення такої оцінки, а згідно ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Разом з цим, ч.2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», яка визначає випадки, коли проведення оцінки майна є обов'язковим, такого обов'язку щодо оцінки на страховика, який уклав договір добровільного страхування, також не покладає.

Сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту №Ltl147278Га/14к-03 від 29.05.2014 року досягнуто згоди, (п. 27.12. договору), що при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку за ризиком «Збитки внаслідок ДТП», розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (Кошторису збитків), в якій включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на підставі рахунків СТО. В окремих випадках розмір збитків може визначатися на підставі авто товарознавчої експертизи або безпосередньо страховиком чи уповноваженою ним особою (аварійним комісаром). Вартість частин та деталей береться в розрахунок Кошторису збитків за умови, що вони шляхом ремонту не можуть бути приведені в стан, придатний для подальшого використання, або витрати на такий ремонт перевищують витрати по їх заміні на нові.

Відповідно до п. 27.13. договору при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру франшизи по відповідному ризику, але не більше страхової суми. При цьому, розмір збитків визначається з урахуванням наведених нижче умов: п. 27.13.1. «На базі авторизованої СТО» - при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається виключно виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі авторизованої СТО.

Таким чином, позивач при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, повинен був керуватися нормами Закону України «Про страхування» та умовами укладеного між ним та ОСОБА_4 договору добровільного страхування наземного транспорту №Ltl147278Га/14к-03 від 29.05.2014 року.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що Верховним Судом України у листі від 19.07.2011 «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» роз'яснено, що, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля була визначена згідно складеної ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» Калькуляції від 25.02.2015 року та Акту виконаних робіт № ЗН-054859 від 25.03.2015 р., яка складена на основі комп'ютерної програми Аudatex та рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003.

З огляду на викладене, визначення позивачем вартості відновлювального ремонту автомобіля «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 та розміру страхового відшкодування у сумі 18 254,22 грн на підставі укладеного між ним та його страхувальником договору добровільного страхування наземного транспорту не суперечить ні умовам договору добровільного страхування, ні вимогам закону. Наведеної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах зі спорів про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, що виникають з подібних правовідносин страхування (постанови ВГСУ від 07.08.2014 року у справі №910/14328/13, від 21.01.2014 року у справі №910/11450/13).

Згідно вимог ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до Полісу серії АС № 6884530 розмір франшизи становить 510, 00 грн., у зв'язку з чим відповідач, з урахуванням сплачених 9 552, 39 грн., повинен ще відшкодувати позивачу 8 191, 83 грн.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності зобов'язання перед позивачем щодо сплати спірної суми боргу у розмірі 8 191, 8 грн, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, тому рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 року у справі №910/26606/15 відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладаються на відповідача у справі (апелянта).

Керуючись ст. 33, 34, 49, 102, 101, ч. 1 п. 1ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 року у справі №910/26606/15 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 року у справі №910/26606/15 залишити без змін.

3.Справу №910/26606/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді В.Г. Суховий

А.О. Мальченко