РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2016Справа №910/588/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий друк" до Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 29 088,41 грн., за участю представника позивача - Лахай Ю.О., довіреність №4 від 23.03.2016 року, відповідача - Руденка В.О., довіреність №01/05 від 05.03.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року до господарського суду м. Києва звернувся позивач з позовом до відповідача про стягнення основного боргу у розмірі 23 950,00 грн., пені - 3 968,47 грн., 3% річних у сумі 259,84 грн. та 910,10 грн. інфляційних втрат у зв'язку з неналежним виконанням останнім взятих на себе зобов'язань з оплати вартості поставленого товару за договором підряду на виготовлення друкованої продукції №218 від 02.09.2013 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 03.02.2016 року.

24.02.2016 року відповідачем в судовому засіданні надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити в позові в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

24.02.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву на 09.03.2016 року.

09.03.2016 року позивачем через канцелярію суду надано заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідача основного боргу у розмірі 23 950,00 грн., пені - 4 488,06 грн., 3% річних у сумі 375,97 грн. та 1101,7 грн. інфляційних втрат, яка прийнята судом до розгляду.

09.03.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву на 23.03.2016 року.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.09.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Новий друк" (виконавець) та Спільним українсько-німецьким підприємством «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (замовник) було укладено договір підряду на виготовлення друкованої продукції №218, за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується виготовити друковану продукцію у відповідності з її описом і на умовах, які викладаються в додаткових угодах до цього договору, що після їх підписання сторонами є його невід'ємними додатками, та передати її замовнику у власність(п. 1.1. договору).

Пунктом 3.2. додаткової угоди №22 (заявка на виготовлення продукції) до договору встановлено, що вартість продукції становить 48 500,00 грн.

26-27.08.2015 року замовник повинен перерахувати на розрахунковий рахунок виконавця попередню оплату у розмірі 30% від вартості продукції (п. 4.1. додаткової угоди №22 (заявка на виготовлення продукції) до договору).

Вартість продукції, що залишилася у розмірі 70% замовник сплачує виконавцеві до 26-28.09.2015 року (п. 4.2. додаткової угоди №22 (заявка на виготовлення продукції) до договору).

Поясненнями позивача, відповідача та видатковою накладною № РН000002609 від 31.08.2015 року на суму 48 500,00 грн., що міститься у матеріалах справи, стверджується факт поставки позивачем відповідачу продукції на загальну суму 48 500,00 грн.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання за договором з поставки продукції відповідачу, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з її оплати та має перед позивачем заборгованість у сумі 23 950,00 грн. з урахуванням часткової оплати, що також підтвердив представник відповідача в судовому засіданні.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлену продукцію у розмірі 23 950,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 375,97 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1 101,70 грн., проте позов в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягає задоволенню частково 3% річних на суму 320,86 грн., а інфляційних втрат на суму 450,73 грн. за перерахунком суду, який здійснено на суму боргу 23 950,00 грн. за період з 29.09.2015 року по 09.03.2016 року. В іншій частині позову про стягнення 3% річних та інфляційних втрат слід відмовити.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Згідно п. 7.3. договору за порушення термінів сплати вартості продукції замовник, крім сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, сплачує виконавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та 3% річних від ватрості не оплаченої продукції за кожен день прострочки. При погодженій сторонами відстрочці платежу, в разі прострочки замовника вказані санкції нараховуються з наступного дня після дня отримання продукції.

На підставі вищевикладених норм закону та умов договору у зв'язку з порушенням відповідачем виконання зобов'язань з оплати у визначений договором строк за поставлену продукцію позивачем нараховано 4488,06 грн. пені.

Позовні вимоги в частині стягнення 4488,06 грн. пені у зв'язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов'язань з оплати вартості поставленої продукції на підставі ст. 230 ГК України є обґрунтованими та підлягають задоволенню в межах розміру позовних вимог.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (04053, м. Київ, пров. Нестеровський, буд. 7/9; код 14364757) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий друк" (02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, 1; код 22891092) 23 950 (двадцять три тисячі дев'ятсот п'ятдесят) грн. 00 коп. основного боргу, 320 (триста двадцять) грн. 86 коп. 3% річних, 450 (чотириста п'ятдесят) грн. 73 коп. інфляційних втрат, 4488 (чотири тисячі чотириста вісімдесят вісім) грн. 06 коп. пені та 1 350 (одна тисяча триста п'ятдесят) грн. 44 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 28.03.2016р.

Суддя С.О. Чебикіна