РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2016Справа №910/31989/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поларт-Інвест"

до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -

1) Державне підприємство "Сетам"

2) Публічне акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль"

3) ОСОБА_3

4) Міністерство юстиції України в особі Департаменту державної реєстрації

5) Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Наталія Миколаївна

про визнання недійсним акту, свідоцтва про право власності, рішення приватного нотаріуса та вчинення дій

Судді: Пригунова А.Б. (головуюча)

Шкурдова Л.М.

Чинчин О.В.

Представники:

від позивача: Прокопенко Б.О.

від відповідача: не з'явились

від третьої особи 1: Деяк Я.М.

від третьої особи 2: Оборський Я.В.

від третьої особи 3: ОСОБА_10

від третьої особи 4: не з'явились

від третьої особи 5: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Поларт-Інвест» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби про визнання недійсним акту державного виконання про реалізацію предмету іпотеки № 2934008/17 від 23.11.2015 р., затвердженого начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, зареєстрованого в реєстрі за № 2572, виданого 24.11.2015 р. приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Наталією Миколаївною; визнання недійсним рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Наталії Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 26437730 від 24.11.2015 р., 20:19:33 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності № 12201640, дата та час реєстрації - 24.11.2015 р. 19:57:04.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/31989/15, залучено третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державне підприємство "Сетам"; Публічне акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль"; ОСОБА_3; Міністерство юстиції України в особі Департаменту державної реєстрації; Приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Наталію Миколаївну та призначено дану справу до розгляду у судовому засіданні на 18.01.2016 р. за участю представників сторін та третіх осіб, яких зобов'язано надати суду певні документи.

28.12.2015 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва Товариство з обмеженою відповідальністю «Поларт-Інвест» подало заяву про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 відчужувати у будь-який спосіб, в тому числі, але не виключно, передавати в іпотеку, вносити в статутний капітал будь-якого підприємства право власності, передавати в оренду нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1; заборони ОСОБА_3 та будь-яким іншим особами чинити перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «Поларт-Інвест» у користуванні майном - нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1; зокрема, але не виключно, шляхом зведення паркану, огорожі, зміни замків, виставлення охорони; заборони ОСОБА_3 та будь-яким іншим особами, крім працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «Поларт-Інвест» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Західне виробничо-комерційне торговельне об'єднання» знаходиться у нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своєї заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Поларт-Інвест» посилається на незаконність оформлення права власності ОСОБА_3 на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1, що є предметом розгляду у справі № 910/31989/15 та імовірність відчуження ним вказаного майна, або іншим чином розпорядження, що унеможливить виконання рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Положеннями ст. 67 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору. Про забезпечення позову виноситься ухвала. Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами. Види забезпечення позову можуть використовуватися господарським судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Не допускається забезпечення позову заходами, не передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011 р. заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

За приписами постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011 р. умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Згідно з п 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011 р. виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. Помилковими слід визнавати ухвали, якими боржникам забороняється користуватись їх майном, якщо через особливості цього майна користування ним не тягне знищення або зменшення його цінності. За наявності підстав для застосування такого заходу до забезпечення позову господарський суд може заборонити витрачання майна на власні потреби, відчуження його у будь-який спосіб, у тому числі здійснення тих чи інших платежів або перерахування авансом певних сум тощо. Якщо з урахуванням особливостей майна користування ним не тягне за собою його знищення або зменшення його цінності, то для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві користуватися таким майном підстави, як правило, відсутні. Такі правила повинні застосовуватись і до інших осіб, яким на підставі статті 67 Господарського процесуального кодексу України забороняється вчинення дій щодо предмета спору. Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Приписами постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011 р. встановлено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Водночас, позивачем не доведено належними доказами вчинення ОСОБА_3 дій щодо відчуження (в тому числі передачу в іпотеку, внесення до статутного капіталу тощо) нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, а також чинення перешкод позивачу у користуванні ними.

Крім того, суд звертає увагу, що суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відтак, у даному випадку суд вважає недоведеним наявність обставин, з якими закон пов'язує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, та відмовляє у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Поларт-Інвест» у повному обсязі.

Державне підприємство "Сетам" подало письмові пояснення по справі, у яких зазначає, що на момент передачі документів на реалізацію нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 та внесення відповідних відомостей в систему електронних торгів, організатором прилежних торгів виступало Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та Державному підприємству "Сетам" відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 02.10.2015 р. № 1885/5 «Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» передані лише права адміністрування системи електронних торгів.

Крім того, третя особа 1 вказує, що за приписами Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановлюється рішенням суду.

18.01.2016 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва ОСОБА_3 подав клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення пов'язаної справи № 910/29237/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поларт-Інвест" до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна виконавча служба України, Публічне акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль" про визнання недійсними результатів електронних торгів, яке обґрунтовує неможливістю встановити неправомірність акту про реалізацію предмету іпотеки та свідоцтва та свідоцтва про право власності до вирішення питання щодо недійсності результатів електронних торгів.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Відповідно до п. 3.16. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

В той же час, суд відзначає, що розглядаючи даний спір по суті, суд може встановити обставини, які мають суттєве значення для розгляду справи № 910/31989/1 та в межах даної справи не оскаржуються результати електронних торгів та встановлені у справі № 910/29237/15 обставини не матимуть преюдиціального значення для даної справи, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі.

За таких обставин суд відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі № 910/31989/15.

Публічне акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль" подало заперечення на позовну заяву, у яких вказує про помилковість доводів позивача про порушення виконавчою службою порядку визначення вартості майна, оскільки у даному випадку йдеться про реалізацію майна, що є предметом іпотеки на підставі судового рішення та державним виконавцем дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку».

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, мотивуючи свої заперечення тим, що реалізація предмету іпотеки здійснювалась у порядку виконання судового рішення відповідно до Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_3 подав заперечення на позов, у яких зазначає, що факт неналежного повідомлення позивача про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними та відповідно до приписів ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду.

Також ОСОБА_3 вказує, що рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2015 р. у справі № 910/29237/15 встановлено, що електронні торги, які відбулись 11.11.2015 р. з примусового виконання рішення Господарського суду Волинської області від 25.06.2013 р. у справі № 5004/1658/11 та постанови Вищого господарського суду України від 18.12.2013 р., проведені з дотриманням Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач подав письмові пояснення по справі, у яких зазначає, що відповідачем та третіми особами не спростовано доводи позивача щодо порушення порядку складення та затвердження акту № 42934008/17 від 23.11.2015 р. про реалізацію предмета іпотеки, який є заключним етапом проведення електронних торгів.

ОСОБА_3 подав додаткові заперечення на позов, у яких вказує, що боржником за ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 р. про забезпечення позову у справі № 910/29237/15 є Державна виконавча служба, в той час як фактично вказана ухвала направлена до Міністерства юстиції Украйни, у зв'язку з чим третя особа 3 вважає безпідставними доводи позивача щодо відсутності у державного виконавця прав на складання акту про реалізацію предмета іпотеки.

Також третя особа 3 звертає увагу, що заходи забезпечення позову у справі № 910/29237/15 вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 р. скасовані ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 р. від 116.12.2015 р., а відтак - позивач не може в обґрунтування своїх вимог посилатись на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 р.

Державне підприємство "Сетам" подало пояснення по справі, у яких зазначає, що відповідно до Закону України «Про іпотеку» державний виконавець зобов'язаний скласти акт про реалізацію предмета іпотеки протягом п'яти робочих днів з дня надходження коштів та надати такий акт переможцю аукціону на його вимогу.

Розгляд даної справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 р. призначено колегіальний розгляд даної справи.

11.02.2016 р. після проведення автоматичного розподілу справи № 910/31989/15, вказана справа була передана на розгляд колегії суддів у складі: Пригунова А.Б. (головуюча), Шкурдова Л.М. та Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2016 р. колегією суддів у складі Пригунова А.Б. (головуюча), Шкурдова Л.М. та Чинчин О.В. справу № 910/31989/15 прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні за участю представників сторін та третіх осіб.

У даному судовому засіданні присутні учасники процесу підтримали свої правові позиції.

Представник відповідача та третіх осіб 4, 5 на виклик суду не з'явились.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками процесу, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 21.03.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження у справі, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 25.06.2013 р. у справі № 5004/1658/11, зміненим постановою Вищого господарського суду України від 18.12.2013 р. задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" в особі Волинської обласної дирекції до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поларт-Інвест", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство закритого виду "Виробничо-торгівельна кондитерська фірма "Буковинка", про звернення стягнення на майно - предмет іпотеки в сумі 19 014 396, 28 грн. та присуджено до стягнення з Акціонерного товариства закритого виду "Виробничо-торгівельна кондитерська фірма "Буковинка" на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" в особі Волинської обласної дирекції заборгованість за генеральною кредитною угодою № 010/08-11/1872 від 12.06.2007 р.(з наступними змінами) в сумі 19 014 396, 28 грн., звернувши стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 16.07.2007 р., яке знаходиться у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Поларт-Інвест", а саме: адміністративний корпус літ "А" - цегла, загальною площею 914.00 кв.м; виробничий корпус літ "Б" - цегла, площею 9257.10 кв.м; їдальня літ "В" - цегла, загальною площею 1394.50 кв.м; майстерня літ "Г" - цегла, загальною площею 1737.00 кв.м; склад літ "Д" - цегла, загальною площею 871.70 кв.м; компресорна літ "Е" - цегла, загальною площею 64.00 кв.м; насосна станція літ "Ж" - цегла, загальною площею 234.30 кв.м; столярний цех літ "З" - цегла, ракушняк, загальною площею 197.20 кв.м.; котельня, цегла, літ "І", загальною площею 923.20 кв.м; трансформаторна літ "К" - цегла, загальною площею 55.10 кв.м; насосна станція літ "Л" - цегла, загальною площею 12.20 кв.м; мазутна літ "М" - цегла, загальною площею 65.8 кв.м; склад літ "П" - метал, загальною площею 930.00 кв. м; склад літ "С "- залізо цегла, загальною площею 297.70 кв.м; склад літ "Т" - цегла, загальною площею 461.20 кв.м; прохідна літ "У" - цегла, загальною площею 12.40 кв.м; магазин літ "Ф цегла, загальною площею 90.70 кв.м; вагова літ "X" - цегла, загальною площею 84.80 кв.м; гараж літ "Ц" цегла, загальною площею 174.30 кв.м; адміністративно - побутова будівля літ "Ш" - цегла, заг. пл.. 2608.30 кв.м; Літ "Г" - навіс. Метал; Літ "Б" - навіс, метал; склад літ "Д" - метал, навіс; Літ "Д"- метал; склад літ "С" - ракушняк; градирня літ "О" - метал; літ "П" - навіс, металевий каркас; трансформаторна підстанція літ "Р" - цегла; навіс літ "Р" - металевий каркас; склад літ "Ю" - метал; склад літ "Ю" - цегла, навіс Літ "Я" - металевий каркас; огорожа І-ІІ металева сітка; бак І-метал; насоси II - метал; бомбосховище III - бетон; бак IV - метал; димова труба V - цегла; пожежна ємкість VI - метал; заправна колонка VII - метал; заливна естакада VIII - бетон; резервуар мазутний IX - метал; підпірна стіна X, XI, XII - бетон та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації становить 18 090 200, 00 грн.

27.01.2014 р. Господарським судом Волинської області видано наказ на виконання рішення від 25.06.2013 р. у справі № 5004/1658/11 та постанови Вищого господарського суду України від 18.12.2013 р.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 14.04.2014 р. відкрито виконавче провадження № 42934008 з примусового виконання наказу Господарського суду Волинської області від 27.01.2014 р. у справі № 5004/1658/11-2 та надано боржнику строк на добровільне виконання рішення суду в семиденний термін.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 15.04.2014 р. накладено арешт на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договором іпотеки від 16.07.2007 р. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

04.11.2014 р. старшим держаним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області на виконання доручення №592/2.-9 від 29.09.2014 р. відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, при примусовому виконанні наказу № 5004/1658/11-2 виданого 27.01.2014 р. Господарським судом Волинської області, складено акт опису й арешту майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

11.11.2015 р. проведено електронні торги з реалізації лоту № 106682 - нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за стартовою ціною продажу - 13 567 650, 00 грн., переможцем яких визначено ОСОБА_3, що підтверджується протоколом № 128174 про проведення електронних торгів.

23.11.2015 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України складено акт № 42934008/17 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки відповідно до наказу Господарського суду Волинської області № 5004/1658/11-2 від 27.01.2014 р.

24.11.2015 р. приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Наталією Миколаївною видано ОСОБА_3 свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів № 2572.

Крім того, 24.11.2015 р. приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Наталією Миколаївною до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості щодо рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 26437730 від 24.11.2015 р.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що електронні торги 11.11.2015 р. проведені з порушенням норм чинного законодавства України та, відповідно, акт № 42934008/17 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 23.11.2015 р. складений та виданий ОСОБА_3 всупереч вимогами Закону України «Про іпотеку», що зумовлює його недійсність, а також вказує на незаконність позбавлення його права власності на спірне майно у зв'язку з реєстрацією права власності переможця торгів - ОСОБА_3 на вказане майно.

За твердженням позивача, станом на день проведення електронних торів 11.11.2015 р., їх організатором відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 1885/5 від 02.01.2015 р. виступало Державне підприємство «Сетам», однак позивач не отримував від нього повідомлення про проведення торгів.

Також позивач посилається на нечинність оцінки майна по АДРЕСА_1, яке підлягало реалізації, у зв'язку зі спливом встановленого ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» шестимісячного строку, та відсутність нових звітів про його оцінку.

Крім того, позивач зазначає, що акт № 42934008/17 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 23.11.2015 р. складений всупереч наявності відповідної заборони, встановленої ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 р. у справі № 910/29237/15 та, при цьому, Товариству з обмеженою відповідальністю "Поларт-Інвест" не надано нотаріально засвідчену копію вказаного акту, що суперечить Закону України «Про іпотеку».

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Згідно з ч. 1 ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

У відповідності до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну виконавчу службу" органами державної виконавчої служби є, зокрема, департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Реалізація предмета іпотеки здійснюється у населеному пункті за місцем його розташування, а якщо предмет іпотеки перебуває за межами населеного пункту, його реалізація здійснюється у найближчому населеному пункті або районному центрі на території, на яку поширюються повноваження відділу державної виконавчої служби, на виконанні якого перебуває рішення суду, або виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 43 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Не пізніше дня публікації повідомлення про проведення прилюдних торгів у засобах масової інформації організатор прилюдних торгів письмово сповіщає державного виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну продажу майна.

Як встановлено ст. 46 Закону України "Про іпотеку" переможець прилюдних торгів протягом десяти робочих днів з дня підписання протоколу перераховує кошти за придбане на торгах майно на зазначений у протоколі банківський рахунок органу державної виконавчої служби.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 47 Закону України "Про іпотеку" організатор прилюдних торгів протягом трьох днів з дня підписання переможцем прилюдних торгів протоколу надсилає відповідний протокол державному виконавцю, а також інші документи, що підтверджують реалізацію предмета іпотеки відповідно до цього Закону. На вимогу державного виконавця для перевірки дотримання порядку проведення прилюдних торгів організатор прилюдних торгів зобов'язаний подати державному виконавцю повну та достовірну інформацію і документи, що стосуються організації та проведення торгів. Протягом п'яти робочих днів з дня надходження коштів від реалізації предмета іпотеки державний виконавець складає акт про реалізацію предмета іпотеки.

За приписами ч.ч. 2, 4, 5 ст. 47 Закону України "Про іпотеку" акт про реалізацію предмета іпотеки підписується державним виконавцем, затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, скріплюється печаткою цього органу та не пізніше наступного дня надсилається до організатора прилюдних торгів, яка проводила прилюдні торги. На підставі акта про реалізацію предмета іпотеки нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів. Протягом п'яти робочих днів з дня надходження від державного виконавця акта про реалізацію предмета іпотеки організатор проведення прилюдних торгів видає цей акт покупцеві, нотаріально засвідчені копії акта надсилає іпотекодержателю та іпотекодавцю.

Як встановлено судом, порядок проведення електронних торгів станом на 11.11.2015 р. визначався Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 656/5 від 16.04.2014 р.

Відповідно до п. 4 наказу Міністерства юстиції України № 656/5 від 16.04.2014 Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України уповноважене на здійснення заходів із створення та супроводження програмного забезпечення системи електронних торгів, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у ній, організацію та проведення електронних торгів, виконання інших функцій, передбачених цим Порядком.

Розділом 5 Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 656/5 від 16.04.2014 р. встановлено, що не пізніше дня публікації повідомлення про проведення електронних торгів у засобах масової інформації Організатор письмово повідомляє державного виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день та час проведення електронних торгів та про початкову ціну продажу майна.

Відповідно до п. 1 розділу 7 Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 656/5 від 16.04.2014 р. після закінчення електронних торгів на Веб-сайті відображаються відомості про завершення електронних торгів. Система автоматично формує та розміщує на Веб-сайті протокол електронних торгів по лоту у день проведення таких електронних торгів або не пізніше наступного робочого дня. Оформлення результатів електронних торгів у разі продажу предмета іпотеки здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про іпотеку".

За умовами п. 4 розділу 7 Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 656/5 від 16.04.2014 р. після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів та копій документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець протягом п'яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги або акт про реалізацію предмета іпотеки і затверджує його у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Згідно з п.п. 6, 7, 8 розділу 7 Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 656/5 від 16.04.2014 р. затверджений акт державний виконавець надсилає переможцеві електронних торгів не пізніше наступного робочого дня з дня його затвердження. Копія акта надсилається стягувачу, боржнику та Організатору. Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги.

Суд відзначає, що на момент підготовки до проведення електронних торгів з реалізації спірного майна організатором електронних торгів виступало Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та листом останнього вих. № 26560/01-06 від 26.10.2015 р. позивача повідомлено про проведення 11.11.2015 р. електронних торгів з реалізації предмета іпотеки - нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 з початковою ціною 13 567 650, 00 грн.

Наказом Міністерства юстиції України № 1885/15 від 02.10.2015 р. «Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» уповноважено Державне підприємство "СЕТАМ» на здійснення заходів із супроводження програмного забезпечення системи електронних торгів, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у ній, організацію та проведення електронних торгів, виконання інших функцій, передбачених Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 р. № 656/5.

Відповідно до п.п. 2, 3 наказу Міністерства юстиції України № 1885/15 від 02.10.2015 р. «Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» арештоване майно, передане на реалізацію відповідно до вимог Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 р. № 656/5 до набрання чинності цим наказом, продовжує реалізовуватись державним підприємством "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України до 23 жовтня 2015 року включно. Державному підприємству "Інформаційний центр" до 25 жовтня 2015 року передати права адміністрування системи електронних торгів Державному підприємству "СЕТАМ".

За висновками Верховного Суду України, які наведені у постанові № 6-1884цс15 від 18.11.2015 р. та відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими для врахування господарським судом. сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними.

При цьому, факт отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Поларт-Інвест" повідомлення про проведення електронних торгів 11.11.2015 р. самим позивачем не заперечується.

Крім того, варто зазначити, що наказом Міністерства юстиції України № 1885/15 від 02.10.2015 р. «Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» не встановлено обов'язок Державного підприємства "СЕТАМ" щодо повторного повідомлення про проведення торгів, дата яких вже визначена попереднім організатором, тобто Державним підприємством "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України.

Стосовно доводів позивача про нечинність оцінки нерухомого майна по АДРЕСА_1, суд відзначає, що за приписами ч. 8 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" та відповідно до положень ст. 43 Закону України "Про іпотеку" початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду.

За змістом п. 5 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження", на яку посилається позивач в обґрунтування позову, звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Як зазначалось вище, початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації встановлена постановою Вищого господарського суду України від 18.12.2013 р. у справі № 5004/1658/11 та становить 18 090 200, 00 грн.

Окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню визначаються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р.

Відповідно до п. 4.3.6 Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р. якщо вартість майна боржника визначено в рішенні суду, державний виконавець передає майно на реалізацію за ціною, визначеною судовим рішенням, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна.

Листом № 20127/01-06 від 17.08.2015 р. Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України повідомило відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Поларт - Інвест", Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", Виробничо-торгівельну кондитерську фірму "Буковинка" відомості щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів: реєстраційний номер лота 93342, відомості про предмет іпотеки - нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, день та час проведення електронних торгів - 07.09.2015 р. о 09 год. 00 хв.; початкова ціна продажу майна - 18 090 200, 00 грн.

Відповідно до протоколу № 113572 від 07.09.2015 р. електронні торги не відбулись у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Відповідно до п. 4.5.10 Інструкції у разі якщо майно не було продано у зв'язку з відсутністю попиту, воно підлягає уцінці державним виконавцем відповідно до чинного законодавства, яка проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення строку реалізації майна на комісійних умовах. Про проведення уцінки майна державним виконавцем складається акт, у якому зазначаються реквізити виконавчого документа та номер виконавчого провадження, вартість майна, за якою воно передавалося на реалізацію, вартість майна після уцінки. Про проведення уцінки майна та її результати державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після її проведення повідомляє спеціалізовану організацію, що здійснює реалізацію майна.

Актом уцінки майна від 18.09.2015 р., складеним старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при примусовому виконанні наказу Господарського суду Волинської області № 5004/1658/11-2 від 27.01.2014 р., зменшено ціну спірного майна на 25 % та визначено його ціну на наступних електронних торгах у розмірі 13 567 650, 00 грн., реєстраційний номер лота 93342.

Відтак, у даному випадку ціна реалізації спірного майна встановлена судовим рішенням у відповідності до вимог Закону України "Про іпотеку" та, відповідно, оцінка такого майна у процесі виконавчого провадження у відповідності до норм ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" не проводилась.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові від 27.05.2015 р. у справі № 6-61цс15, у якій зазначається, що посилання апеляційного суду у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмету іпотеки під час здійснення виконавчого провадження, суперечить вимогам ст.ст. 39, 43 Закону України «Про іпотеку», оскільки у розумінні ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

У постанові Верховного Суду України у справі № 6-13цс14 від 09.04.2014 р. зазначається, що з урахуванням положень ч. 8 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" та ч. 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання здійснюється за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має пріоритет перед іншими особами.

У постанові Верховного Суду України У справі № 6-174цс14 зазначено, що у разі, коли прилюдні торги з продажу майна проводились на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, то при вирішенні судом питання про наявність чи відсутність порушення встановлених законодавством правил проведення торгів норми Закону України "Про іпотеку" до спірних правовідносин не застосовуються, а застосовуються загальні норми, що регулюють правовідносини з реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів, - норми Закону України "Про виконавче провадження" та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 р. № 656/5.

Тож, оскільки у даному випадку рішенням Господарського суду Волинської області від 25.06.2013 р. у справі № 5004/1658/11, зміненим постановою Вищого господарського суду України від 18.12.2013 р. звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 16.07.2007 р., яке знаходиться у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Поларт-Інвест", та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, тому спірне майно повинно реалізовуватись як предмет іпотеки з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

За таких обставин, норми Закону України "Про виконавче провадження" щодо необхідності проведення повторної оцінки майна, яке підлягає реалізації на електронних торгах, зі спливом шести місяців з дня складання попереднього звіту, у даному випадку не підлягають застосуванню, а доводи позивача в цій частині визнаються судом необґрунтованими.

З приводу складання акту № 42934008/17 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 23.11.2015 р. всупереч наявності заборони, встановленої ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 р. у справі № 910/29237/15 суд відзначає, що за змістом вказаної ухвали боржниками визначено Державну виконавчу службу України та Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України.

Як вказує сам позивач, ухвала Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 р. у справі № 910/29237/15 подана до канцелярії Міністерства юстиції України 23.11.2015 р.

Також з наявних у справі документів вбачається, що 24.11.2015 р. Міністерством юстиції України ухвала Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 р. у справі № 910/29237/15 передана до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Крім того, в матеріалах справи міститься лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Поларт-Інвест", датований 24.11.2015 р. та адресований державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про подання для виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 р. у справі № 910/29237/15.

Тобто, з наведеного вбачається, що на час складання акту № 42934008/17 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 23.11.2015 р. ухвала Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 р. про забезпечення позову у справі № 910/29237/15 не була пред'явлена боржнику, визначеному у вказаній ухвалі.

При цьому, суд вважає за доцільне звернути увагу, що постановою Кабінету міністрів України № 17 від 21.01.2015 р. ліквідовано Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну виконавчу службу" органами державної виконавчої служби є, зокрема, департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень.

Водночас, суд звертає увагу на помилковість доводів учасників провадження у справі щодо скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 р. у справі № 910/29237/15 та зазначає, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 р. скасовано саме заходи до забезпечення позову, які встановлені в ухвалі від 17.11.2015 р. у даній справі.

При цьому, скасування ухвали та скасування вжитих такою ухвалою заходів не є тотожними поняттями.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до норм ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 р. № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані, зокрема, з визнанням недійсними договорів, укладених суб'єктами господарювання, або між суб'єктами господарювання та органами державної влади і місцевого самоврядування шляхом проведення прилюдних торгів (аукціону), у тому числі договорів купівлі-продажу і оренди землі, а так само визнання недійсними актів про проведення відповідних торгів (аукціону).

Відповідно до ст. 650 Цивільного кодексу України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на електронних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, до покупця - переможця прилюдних торгів.

Крім того, враховуючи особливості, передбачені законодавством, складання за наслідками проведення прилюдних торгів відповідного акта є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже є правочином. Таким чином, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до договорів купівлі-продажу, такий договір може визнаватися недійсним на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статті 203 цього Кодексу.

Відтак, виходячи зі змісту наведених норм, підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення.

Як зазначається у п. 2.1. постанови № 11 від 29.05.2013 р. пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

За змістом п. 2.9 постанови № 11 від 29.05.2013 р. пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Тож, здійснивши оцінку наявних у справі доказів та наведених позивачем обґрунтувань, суд відзначає, що на даний час електронні торги з реалізації майна відповідно до наказу Господарського суду Волинської області № 5004/1658/11-2 від 27.01.2014 р., проведені 11.11.2015 р. є чинними, доводи позивача стосовно порушення порядку проведення вказаних електронних торгів не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Твердження позивача про складання акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 23.11.2015 р. всупереч забороні на вчинення таких дій також ґрунтуються на його помилкових судженнях та спростовуються наведеними судом обставинами.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність у даному випадку обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочину, у зв'язку з чим вимоги позивача в цій частині визнаються судом необґрунтованими.

При цьому. суд вважає за необхідне звернути увагу, що наведені позивачем порушення щодо надсилання іпотекодержателю нотаріально засвідченої копії акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 23.11.2015 р. у будь-якому випадку не зумовлює його недійсність.

Стосовно вимог позивача про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, зареєстрованого в реєстрі за № 2572, виданого 24.11.2015 р. приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Наталією Миколаївною та визнання недійсним рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Наталії Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 26437730 від 24.11.2015 р., 20:19:33 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, суд звертає увагу, що фактично вказані вимоги є похідними від вимоги про вищання недійсним акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 23.11.2015 р., оскільки саме на підставі вказаного акту приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Наталією Миколаївною були вчинені оспорюванні дії.

Водночас, за змістом ст.ст. 2, 3 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав; нотаріус; державний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі: свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Таким чином рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) прийняте спеціальним суб'єктом державної реєстрації; державний реєстратор є в даному випадку суб'єктом владних повноважень, і його рішення, дії чи бездіяльність з виконання вказаних повноважень є предметом розгляду адміністративного судочинства.

Між тим, позивач, заявляючи вказані позовні вимоги, не визначив в якості відповідача відповідний орган державної реєстрації, що виключає необхідність припиняти провадження у даній справі, у зв'язку з непідвідомчістю спору в цій частині, однак і не дає можливості задовольнити такі позовні вимоги, оскільки визначені відповідачі у даній справі не є належними по відношенню до таких вимог.

В той же час, суд не вважає за можливе залучати до участі у справі іншого відповідача, зокрема, приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Наталії Миколаївни, оскільки, як зазначалось вище, нотаріус у спірних правовідносинах є органом публічної влади і спір між сторонами в цій частині має вирішуватись в порядку адміністративного судочинства.

Відтак, враховуючи вищенаведене, а також висновки суду про відсутність у даному випадку правових підстав для визнання недійсним акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 23.11.2015 р., суд вважає необґрунтованими вимоги позивача в наведеній частині.

Що ж до вимоги позивача про вилучення запису з Державного реєстру речових прав, суд вважає за доцільне вказати наступне.

Відповідно до приписів ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав; нотаріус; державний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відтак, відповідні дії щодо внесення або скасування запису в Державному реєстрі речових прав здійснюються державним реєстратором відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в той час як ані суд, ані відповідач не наділені такими повноваженнями та, крім того, відповідачем у даному випадку не порушені права позивача в цій частині.

Інших обґрунтувань своїх вимог, ніж ті, що наведені у позовній заяві, позивачем суду не надано.

Тож, приймаючи до уваги заявлені позивачем предмет та підстави позову, зважаючи на вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог та недоведеність обґрунтувань позову, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 25.03.2016 р.

Судді: Пригунова А.Б. (головуюча)

Шкурдова Л.М.

Чинчин О.В.