ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.03.2016 Справа № 905/523/16

Суддя господарського суду Донецької області Тоцький С.В.

при секретарі судового засідання Вороніній О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 ОСОБА_2», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНБАС-АНКО», м.Донецьк

про зобовязання повернути предмет лізингу.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_3 за довіреністю; ОСОБА_4 за довіреністю.

від відповідача - не зявився.

СУТЬ СПОРУ

Заявлено позов, Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 ОСОБА_2», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНБАС-АНКО», м.Донецьк про зобовязання повернути предмет лізингу.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до умов укладеного договору №LC 6100-01/12 від 05.01.2012р. відповідач взяв на себе зобовязання щодо сплати лізингових платежів за предмет лізингу, однак у встановлений строк їх не виконав, у звязку із чим позивач просить суд зобовязати відповідача повернути предмет лізингу.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судові засідання не з'являвся, відзив на позовну заяву не надав. Про дату та час судового засідання відповідач був повідомлений належним чином. Про що свідчить оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет http:// www.reyestr.court.gov.ua в розділі "Новини та події".

За приписами абз.3 п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26 грудня 2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Тобто відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, однак у судове засідання не з'явився, свого представника не направив, своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався.

При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Також за приписами п.3.9.2. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26 грудня 2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відтак відповідно до положень ст.75 Господарського процесуального кодексу України, справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до статей 9, 10 Конституції України, статті 9 Європейської хартії регіональних мов або мов меншин (ратифікована Законом України від 15 травня 2003р. №802), статті 3 Декларації прав національностей України (від 1 листопада 1991р. №1771) та усним клопотанням позивача, справа розглядалась російською мовою.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача господарський суд встановив:

05 січня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 ОСОБА_2» (Лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДОНБАС-АНКО» (Лізингоодержувач» укладений договір фінансового лізингу № LC 6100-01/12.

За умовами укладеного договору (п.1.1. договору) Лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу зобовязується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг управління та технічної експлуатації у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічних опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються у специфікації (Додаток №2), а Лізингоодержувач зобовязується предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору.

Згідно умов п.1.7. договору строк лізингу складається з періодів лізингу у кількості 36 місяців, починаючи з першого періоду лізингу, визначеного за правилами цього договору та додатків до нього.

Відповідно до умов п.1.8. договору на підставі вимог передбачених частиною 2 ст.524 ЦК України сторони погодили додатково до визначення зобовязання у гривні, визначити зобовязання у грошовому еквіваленті іноземної валюти Долар США. Зобовязання за цим договором попередньо визначаються в грошовому еквіваленті іноземної валюти та перераховуються в порядку, визначеному окремими положеннями цього договору.

Пунктом 2.1. договору встановлена вартість предмету лізингу на момент підписання цього договору становить 320700,98грн. і підлягає остаточному визначенню після передачі предмета лізингу Лізингоодержувачу та здійснення всіх розрахунків за договором купівлі-продажу.

Згідно приписів п.4.1. договору Лізингоодержувач за цим договором сплачує відсотки за фінансування придбання предмета лізингу та поточні лізингові платежі.

Лізингоодержувач сплачує відсотки за фінансування придбання Предмета лізингу у період з моменту виникнення заборгованості Лізингоодержувача перед Лізингодавцем, визначеної за правилами цього договору, до настання першого періоду лізингу за ставкою LIBOR 3М плюс 11.00% від всієї суми заборгованості, визначеної в порядку п.3.1 цього Договору. Сума відсотків в грошовому еквіваленті іноземної валюти підлягає перерахунку у гривню за Курсом продажу (Розділ 1 «Визначення» Загальних умов Додатку 4 до цього Договору), крім того ПДВ(п.4.2. договору).

Пунктом 4.3. договору сторанами встановлено, що Лізингоодержувач протягом строку лізингу щомісяця сплачує Лізингодавцю авансом поточні лізингові платежі, які розраховуються на перший робочий день кожного лізингового періоду за поточний місяць та складаються з суми, що ставиться в погашення вартості Предмета лізингу та комісії Лізингодавця. До настання першого періоду лізингу, визначеного за правилами п.5.4. Загальних умов, Лізингоодержувач сплачує тільки відсотки за фінансування, розраховані від заборгованості Лізингоодержувача згідно п.3.1. цього договору у гривні за ставкою, визначено в п.4.2. цього договору.

Відповідно до умов п.4.4. договору розмір комісії для кожного періоду лізингу розраховується за ставкою, визначеною в п.4.2. цього договору, від заборгованості Лізингодержувача у грошовому еквіваленті іноземної валюти для відповідного періоду лізингу згідно Графіку. Розрахована таким чино сума комісії перераховується у гривні за курсом продажу дотримання умов частини другої цього пункту. Комісія Лізингодавця, розрахована у гривнях, не можу бути менше різниці між поточним лізинговим платежем у гривні та граничною сумою, яка ставиться в погашення заборгованості Лізингоодержувача згідно даних колонки «D» Графіку.

При цьому, якщо межах певного періоду лізингу сума, що ставиться в погашення заборгованості Лізингоодержувача, розрахована в гривнях, виявиться меншою за суму, зазначену у колонці "D" Графіку, то при ,визначення комісії у гривнях застосовується така фактично розрахована сума, а не сума зазначена в колонці "D" Графіку.

У разі якщо в певних періодах лізингу сума, що ставиться в погашення заборгованості Лізингоодержувача, розрахована в гривнях, була меншою за суму, зазначену у колонці "D" Графіку то після закінчення строку лізингу (у останній лізинговий період) Сторони здійснюють перерахунок (переоцінку) вартості предмета лізингу в бік її зменшення про що складають та підписують ОСОБА_4 переоцінки вартості Предмета лізингу та розрахунок коригування вартісних та кількісних показників до податкової накладної.

Пунктом 4.5. договору встановлено, що перерахунок лізингових платежів, розрахованих у грошовому еквіваленті іноземної валюти, здійснюється Лізингодавцем за Курсом продажу плюс ставка збору до Пенсійного фонду з купівлі іноземної валюти, що діє на момент виставлення рахунку, та комісія ВАТ "ОСОБА_1 ОСОБА_2" з купівлі валюти, згідно офіційного сайту Лізингодавця за адресою в мережі Інтернет: http:www.rla.com.ua.

Відповідно до умов п.4.6. договору оплата всіх платежів за цим Договором здійснюється Лізингоодержувачем в національній валюті України - гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Лізингодавця.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх обовязків за цим договором (п.8.1. договору). Договір підписано обома сторонами та скріплено печатками підприємств.

До укладеного договору був складений та підписаний Додаток №1 Графік розрахунку заборгованості, специфікація.

Додатком №4 до укладеного договору між сторонами були підписані Загальні умови фінансового лізингу. За приписами п.5.3. загальних умов Лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця з урахування п.5.4. загальних умов на підставі рахунку Лізингодавця, направленого на вказану в договорі електронну адресу Лізингоодержувача або за допомогою факсимільного звязку.

Відповідно до умов п.5.4. загальних умов Лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі починаючи з першого періоду лізингу. Поточний лізинговий платіж за перший період лізингу Лізингоодержувач сплачує авансом до 15 числа поточного місяця на підставі рахунку Лізингодавця. У разі неотримання рахунку Лізингодавця до 10 числа поточного місяця Лізингоодержувач зобовязаний звернутися до лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно.

04.01.2016р. на адресу відповідача позивачем направлена вимога про односторонню відмову від Договору та повернення майна.

Зазначена вимога, згідно умов Договору фінансового лізингу було надіслано на електрону адресу відповідача та 12.01.2016р. опубліковано оголошення в газеті «Урядовий курєр».

З огляду на вищезазначене, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 ОСОБА_2», м.Київ просить суд, повернути його власне майно, яке надане відповідачу в оренду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Спір, що виник між сторонами, стосується виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором фінансового лізингу №№ LC6100-01/12 від 05.01.2012р. з Додатками щодо сплати лізингових платежів.

Згідно вимог передбачених ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, відповідно до приписів частини 1 ст.12 ЦК України.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, згідно вимог передбачених ст.13 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи судового захисту цивільних прав та інтересів встановлені статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 ГК України, цими нормами встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України , зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною першою статті 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно вимог частини 2 статті 11 ЦК України та ст.174 ГК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 67 Господарського кодексу України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

Як викладено в ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно вимог передбачених ст.184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Частиною 4 ст.13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог передбачених частиною 1 ст.316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Вимогами частин 1 та 2 ст.319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно частини 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 325 ЦК України передбачено, що суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна.

Згідно вимог ст.188 ГК України передбачено, що зміна або розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

В силу вимог передбачених ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст.610 ЦК України невиконання зобовязання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, є порушенням зобовязання.

Вимогами ст.782 ЦК України передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Листом від 04.01.2016р. вих. №06-01/16 на адресу відповідача направлено вимогу про відмову позивача від договірних відносин та повернення майна.

Факт порушення відповідачем умов договору в частині повної та своєчасної оплати платежів підтверджується матеріалами даної справи. При цьому дані порушення за висновком суду є системними, оскільки відповідач, не виконуючи належним чином зобовязання, в свою чергу прострочив сплату платежів більш ніж на три місяця.

У разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч.1 ст.785 ЦК України).

Відповідно до вимог передбачених пунктом 4 частини 3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є - змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 4-3 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Під час розгляду зазначеної справи відповідачем належним чином не спростовано вимоги позовної заяви.

Згідно вимог передбачених ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів ст.36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з положень ст.173 ГК України та статей 11, 509 ЦК України, припинення зобовязання зумовлює і припинення існування підстави для відповідного права, зокрема для подальшого перебування у відповідача витребуваного майна.

Крім того, за змістом ст.84 Господарського процесуального кодексу України у рішенні за результатами розгляду позову про зобовязання виконати певну дію (в даному випадку повернути обєкт оренди) суд має вказати строк вчинення відповідної дії.

Враховуючи, що такий строк умовами договору не визначений, суд дійшов висновку про необхідність встановлення строку вчинення відповідних дій протягом 10 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили.

Отже, суд вважає позовні вимоги належним чином доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати покладаються на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі вимог передбачених ст.ст.6, 8, 10, 13, 19, 41, 129 Конституції України, п.3.9.1., 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", ст.ст. 6, 11-16, 184, 202, 316, 319, 321, 325, 509, 524, 530, 598, 625-629, 638, 759, 761, 785 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 67, 173, 174, 193 Господарського кодексу України та керуючись ст.ст.1, 2, 2-1, 4-2, 4-3, 4-5, 4-6, 4-7, 12, 15, 20, 22, 28, 32-34, 36, 43, 49, 74, 75, 77, 81-1, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 ОСОБА_2», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНБАС-АНКО», м.Донецьк про зобовязання повернути предмет лізингу, задовольнити повністю.

Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОНБАС-АНКО», м.Донецьк (83007, м.Донецьк, пр..Київський,68, ) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 ОСОБА_2», м.Київ (04073, м.Київ, просп.Московський, 9, корп.5, офіс 101, ), майно протягом 10 днів з моменту набрання рішенням законної сили, а саме: напівпричіп сталевий самоскид марка Wielton модель NW33SBK-M2 серійний номер SUDNW18, дата випуску 2012 рік. Реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ААС945519.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОНБАС-АНКО», м.Донецьк (83007, м.Донецьк, пр..Київський,68, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 ОСОБА_2», м.Київ (04073, м.Київ, просп.Московський, 9, корп.5, офіс 101, )витрати зі сплати судового збору в розмірі 4810,51грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 25.03.2016р.

Суддя С.В. Тоцький