РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016Справа №910/2865/16
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Компанії «MBA System s.r.o.»
до про Товариства з обмеженою відповідальністю Авіаційно - транспортне агентство «Крунк» визнання договору розірваним
Представники:

від Позивача: Семещенко В.О. (представник за довіреністю);

від Відповідача: Пілюк Н.В. (представник за довіреністю);

Зайченко Е.В. (директор)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Компанія «MBA System s.r.o.» (надалі також - «Позивач») звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Авіаційно - транспортне агентство «Крунк» (надалі також - «Відповідач») про визнання договору розірваним.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 21.10.2013 року між Компанією «MBA System s.r.o.» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Авіаційно - транспортне агентство «Крунк» (Покупець) було укладено Договір поставки №01/10/2013, відповідно до умов якого Покупець замовляє, а Постачальник за плату приймає на себе зобов'язання здійснити поставку авіаційно - технічного майна Покупцеві. Як зазначає Позивач, у зв'язку з істотною зміною обставин, що впливає на чинність договору, зокрема, неможливості поставити товар згідно зі специфікацією у визначений договором строк, Відповідачем Позивачу було надіслано оферту у вигляді Додаткової угоди №4 до договору поставки щодо розірвання договору, яка була акцептована Позивачем шляхом її підписання та направлення Відповідачу. Проте, Товариство з обмеженою відповідальністю Авіаційно - транспортне агентство «Крунк» заперечує факт розірвання договору та вважає його таким, що діяв у період з 12.06.2014 р. по 31.12.2015 р. Таким чином, враховуючи порушення істотних умов Договору, на підставі ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України просить Суд визнати Договір поставки №01/10/2013 від 21.10.2013 року розірваним з 12.06.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 року порушено провадження у справі № 910/2865/16, судове засідання призначено на 02.03.2016 року.

02.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 22.02.2016 року.

02.03.2016 року в судове засідання з'явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Позивача про відкладення розгляду справи.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю Авіаційно - транспортне агентство "Крунк".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2016 року відкладено розгляд справи на 17.03.2016 року, у зв'язку з неявкою представника позивача в судове засідання, витребуванням додаткових доказів по справі.

17.03.2016 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви. Представник позивача вимоги ухвали суду не виконав.

Представник відповідача в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, якими заперечив проти задоволення позовних вимог та подав документи для долучення до матеріалів справи.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача:

- надати докази на підтвердження направлення і отримання Товариством з обмеженою відповідальністю Авіаційно - транспортне агентство "Крунк" пропозиції про розірвання Договору поставки №01/10/2013 від 21.10.2013 року;

- надати оригінал Додатку №4 до Договору поставки №01/10/2013 від 21.10.2013 року та оригінал Договору про переведення боргу від 11.06.2014 року;

- надати письмові пояснення щодо здійснення грошових операцій за Договором поставки №01/10/2013 від 21.10.2013 року після 12.06.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2016 року відкладено розгляд справи на 23.03.2016 року, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

22.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 23.03.2016 року на підставі статті 77 статті 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву на 30.03.2016 року.

23.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи нотаріально засвідчених копій документів.

29.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на письмові пояснення Позивача по справі.

В судовому засіданні 30 березня 2016 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив Суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник Відповідача та директор заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях по справі, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 30 березня 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2013 року між Компанією «MBA System s.r.o.» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Авіаційно - транспортне агентство «Крунк» (Покупець) було укладено Договір поставки №01/10/2013, відповідно до умов якого Покупець замовляє, а Постачальник за плату приймає на себе зобов'язання здійснити поставку авіаційно - технічного майна Покупцеві. При цьому Постачальник зобов'язався передати товар у власність Покупця, а Замовник зобов'язався прийняти товар та сплатити за нього обумовлену ціну у порядку та на умовах, визначених даним договором.

Відповідно до п.1.3 Договору найменування (номенклатура, асортимент), кількість, ціна за одиницю, і загальна вартість товару, умови поставки зазначаються у специфікаціях, які є невід'ємною частиною вказаного договору.

Згідно з п.2.5 Договору строк поставки товару зазначається у специфікаціях, які є невід'ємною частиною вказаного договору.

Вартість товару, зазначена у специфікаціях, сплачується Покупцем банківським переказом на розрахунковий рахунок Постачальника на підставі виставлених Постачальником інвойсів. (п.3.4 Договору)

У п.7.2 Договору визначено, що якщо спірне питання не буде врегульовано Сторонами безпосередньо шляхом переговорів, то воно підлягає передачі на розгляд й остаточне вирішення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово - промисловій палаті України. Правом, що регулює вказаний договір, є матеріальне право України.

Пунктом 9.5 Договору передбачено, що жодна зміна або виправлення вказаного Договору або усна обіцянка або зобов'язання по відношенню до нього не матимуть сили, якщо вони не будуть зафіксовані у письмовій формі і підписані представниками обох сторін.

Згідно з п.9.7 Договору вказаний договір може бути розірваний: за взаємною згодою сторін, при настанні обставин, передбачені п.6.3 вказаного договору.

Відповідно до п.10.1 Договору він вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і припиняє свою дію 31.12.2015 р.

Будь - які зміни та доповнення до вказаного Договору повинні бути письмово оформлені у вигляді додатків, додаткових угод й підписані обома Сторонами. (п.10.3 Договору)

Додатком №1 від 21.10.2013 року до Договору поставки №01/10/2013 від 21.10.2013 року Сторони узгодили найменування товару - авіаційний двигун, тип, марку, кількість, ціну (650 000 доларів США). Строк поставки товару - упродовж 180 днів з моменту отримання Постачальником 100% оплати за товар. (п.2)

Додатком №2 від 31.01.2014 року до Договору поставки №01/10/2013 від 21.10.2013 року Сторони дійшли згоди внести зміни до п.1.1 Додатку №1 щодо найменування товару - авіаційний двигун, спеціалізована тара для авіаційного двигуна, типу, марки, кількості, ціни (665 000 доларів США).

Додатком №3 від 09.04.2014 року Договору поставки №01/10/2013 від 21.10.2013 року Сторони дійшли згоди внести зміни у п.1.1 Додатку №1 до договору, у п.2.5 Договору: «строк поставки товару зазначається у специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору, але у будь - якому випадку не може перевищувати 90 днів з моменту здійснення Покупцем повної оплати вартості товару, включаючи спеціалізовані тари до нього, у передбаченому Сторонами порядку»

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що у зв'язку з істотною зміною обставин, що впливає на чинність договору, зокрема, неможливості поставити товар згідно зі специфікацією у визначений договором строк, Відповідачем Позивачу було надіслано оферту у вигляді Додаткової угоди №4 до договору поставки щодо розірвання договору, яка була акцептована Позивачем шляхом її підписання та направлення Відповідачу. Проте, Товариство з обмеженою відповідальністю Авіаційно - транспортне агентство «Крунк» заперечує факт розірвання договору та вважає його таким, що діяв у період з 12.06.2014 р. по 31.12.2015 р. Таким чином, враховуючи порушення істотних умов Договору, на підставі ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України просить Суд визнати Договір поставки №01/10/2013 від 21.10.2013 року розірваним з 12.06.2014 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Компанії «MBA System s.r.o.» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору поставки №01/10/2013 від 21.10.2013 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору

Відповідно до статі 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частина третя статті 653 Цивільного кодексу України, частина четверта статті 188 ГК України також зазначає, що договір може бути розірвано або за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду.

При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-75цс13.

Таким чином, чинне законодавство визначає, що підставою для розірвання договору у судовому порядку може бути доведений належними та допустимими доказами факт невиконання стороною зобов'язань за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки №01/10/2013 від 21.10.2013 року Позивачем були виставлені Відповідачу рахунок - фактура №zOPF130002 від 23.10.2013 р. на суму 650 000 доларів США, інвойс на оплату №zOPF140001 від 26.02.2014 року на суму 15000 доларів США, а Відповідачем в свою чергу були сплачені вказані рахунки, що підтверджується платіжними дорученнями в іноземній валюті від 08.11.2013 р. на суму 650 000 доларів США, від 13.03.2014 року на суму 13 500 доларів США, від 24.06.2014 року на суму 1 500 доларів США.

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово - промисловій палаті України від 06.04.2015 року у справі АС№621с/2014 стягнуто з Компанії «MBA System s.r.o.» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Авіаційно - транспортне агентство «Крунк» 665 000 доларів США передоплати за товар, що не був поставлений, 13 480 доларів США у відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору.

Відповідно до довідки №3170/14-6 від 15.05.2015 року, виданої Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово - промисловій палаті України, рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово - промисловій палаті України від 06.04.2015 року у справі АС№621с/2014 є остаточним та набрало законної сили з дати його винесення - 06.04.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що у зв'язку з істотною зміною обставин, що впливає на чинність договору, зокрема, неможливості поставити товар згідно зі специфікацією у визначений договором строк, Відповідачем Позивачу було надіслано оферту у вигляді Додаткової угоди №4 до договору поставки щодо розірвання договору, яка була акцептована Позивачем шляхом її підписання та направлення Відповідачу.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено порядок зміни та розірвання господарських договорів, відповідно до якого зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Отже, за змістом наведеної норми, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження так як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору, - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін. (ч.4 ст.188 Господарського кодексу України).

Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 9.5 Договору передбачено, що жодна зміна або виправлення вказаного Договору або усна обіцянка або зобов'язання по відношенню до нього не матимуть сили, якщо вони не будуть зафіксовані у письмовій формі і підписані представниками обох сторін.

Згідно з п.9.7 Договору вказаний договір може бути розірваний: за взаємною згодою сторін, при настанні обставин, передбачені п.6.3 вказаного договору. Будь - які зміни та доповнення до вказаного Договору повинні бути письмово оформлені у вигляді додатків, додаткових угод й підписані обома Сторонами. (п.10.3 Договору)

Проте, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України дотримання сторонами порядку розірвання Договору поставки №01/10/2013 від 21.10.2013 року відповідно до норм чинного законодавства України та умов спірного договору.

Судом розглянуті та відхилені доводи Позивача щодо розірвання спірного договору з посиланням на Додаток №4 від 12.06.2014 року до Договору поставки №01/10/2013 від 21.10.2013 року, яким Сторони дійшли згоди про розірвання спірного договору, оскільки матеріали справи не містять жодних належних доказів направлення Відповідачем пропозиції про розірвання договору, прийняття вказаної пропозиції Позивачем, а також з огляду на наступне.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 року, 02.03.2016 року, 17.03.2016 року зобов'язано Позивача надати оригінали всіх документів по суті спору, доданих до позовної заяви, зокрема, й Додаток №4 від 12.06.2014 року до Договору поставки №01/10/2013 від 21.10.2013 року.

23.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи нотаріально засвідчених копій документів.

Проте, Суд звертає увагу, що надані нотаріально засвідчені копії документів не мають сили оригіналів в розумінні Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, оскільки нотаріуси засвідчують лише вірність копій документів, виданих юридичними особами, за умови, що ці документи не суперечать закону, мають юридичне значення і засвідчення вірності їх копій не заборонено законом.

Отже, Позивачем не надано суду оригіналів всіх документів по суті спору, доданих до позовної заяви, зокрема, й оригінал Додатку №4 від 12.06.2014 року до Договору поставки №01/10/2013 від 21.10.2013 року, всупереч вимогам ухвал Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 року, 02.03.2016 року, 17.03.2016 року, що взагалі викликає сумніви у його існуванні, а тому Судом розглядалась справа на підставі наявних доказів у справі.

Також, Суд не приймає до уваги посилання Позивача на Договір про переведення боргу №06-2014/1 від 11.06.2014 року на підтвердження факту розірвання спірного договору, оскільки він не підписаний та не скріплений печатками підприємств Нового боржника, а тому є неукладеним, з урахуванням ще й того, що він датований раніше, ніж Позивач зазначає про можливе розірвання самого Договору поставки №01/10/2013 від 21.10.2013 року з 12.06.2014 року.

Господарський суд міста Києва зауважує, що на виконання умов Договору поставки №01/10/2013 від 21.10.2013 року Відповідачем були сплачені рахунки Позивача, що підтверджується платіжними дорученнями в іноземній валюті від 08.11.2013 р. на суму 650 000 доларів США, від 13.03.2014 року на суму 13 500 доларів США, від 24.06.2014 року на суму 1 500 доларів США, тобто, після 12.06.2014 року, з якою Позивач пов'язує факт розірвання спірного договору. Суд зазначає, що в даному випадку Сторонами вчинялись конклюдентні дії на виконання умов вказаного Договору, а тому зобов'язання Сторін станом на 12.06.2014 року за Договором поставки №01/10/2013 від 21.10.2013 року не припинились, що також підтверджується Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово - промисловій палаті України від 06.04.2015 року у справі АС№621с/2014.

Відповідно до частини другої статті 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У постанові Верховного Суду України від 27.02.2012 року у справі № 3-9гс12 викладено правову позицію, згідно з якою заінтересована сторона повинна довести одночасну наявність чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Частина четверта статті 651 Цивільного кодексу України визначає, що розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Проте, Позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом не був доведений факт одночасного існування всіх чотирьох умов для розірвання спірного договору, передбачених частинами другою та четвертою статті 652 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Компанії «MBA System s.r.o.» до Товариства з обмеженою відповідальністю Авіаційно - транспортне агентство «Крунк» про визнання Договору поставки №01/10/2013 від 21.10.2013 року розірваним з 12.06.2014 року задоволенню не підлягають.

Крім того, Суд вважає за необхідне зазначити, що обраний позивачем спосіб захисту - визнання договору розірваним не може призвести до захисту його прав. Тобто, фактично Позивач вимагає встановити юридичний факт, проте приписи Господарського процесуального кодексу України не передбачають такого способу захисту прав, встановлення юридичних фактів, оскільки встановлення наявності або відсутності юридичних фактів, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не може бути матеріально-правовою чи немайновою вимогою позивача. Спосіб захисту, обраний Позивачем, не передбачений ні законом ні договором, а тому він не призведе до захисту прав, таке рішення не може бути виконане у примусовому порядку.

За таких підстав, позовні вимоги Компанії «MBA System s.r.o.» до Товариства з обмеженою відповідальністю Авіаційно - транспортне агентство «Крунк» про визнання договору розірваним не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судом розглянуті та відхилені заперечення Відповідача щодо необхідності звернення Позивача за захистом свого права до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово - промисловій палаті України відповідно до п.7.2 договору, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст.13 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що у разі якщо третейська угода укладена у вигляді третейського застереження, то вона вважається невід'ємною частиною угоди і щодо неї діють такі самі правила правонаступництва, що й до угоди в цілому.

Як роз'яснено в п.4.2.3 постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції", якщо письмову угоду сторін про передачу спору на вирішення третейського суду укладено до порушення провадження у справі, то: у разі коли відповідач не заперечує проти розгляду справи саме господарським судом, спір підлягає вирішенню останнім; у випадку якщо відповідач з посиланням на згадану угоду, яка є чинною, не визнавалася недійсною і може бути виконана, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, господарський суд має припинити провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 ГПК України. При цьому господарському суду слід мати на увазі, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Водночас, слід зазначити, що Закон України "Про третейські суди" передбачає виключно право, а не обов'язок сторін на звернення до цього суду. Окрім того, необхідна наявність волі обох сторін для виникнення у третейського суду підстав для розгляду господарського спору по суті. За умов відсутності у позивача волевиявлення на звернення до третейського суду чинне законодавство України жодним чином не позбавляє його конституційного права на звернення до господарського суду, чим позивач правомірно скористався.

Відповідно до ст.1 ГПК України юридичним особам та суб'єктам підприємницької діяльності гарантовано право звернення до господарського суду, згідно із встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Крім того, відповідно до імперативних приписів ч.1 ст.8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що у разі коли між сторонами у договорі передбачено третейське застереження, але одна із сторін (в даному випадку - Позивач) категорично заперечує проти такого застереження, то прерогатива має бути віддана відстоюванню права на захист своїх інтересів в порядку господарського судочинства.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Компанії «MBA System s.r.o.» до Товариства з обмеженою відповідальністю Авіаційно - транспортне агентство «Крунк» про визнання договору розірваним - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 01 квітня 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин