ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2016 р.Справа № 923/2009/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Лисенко В.А.

при секретарі судового засідання - Саломатовій К.А.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - ОСОБА_1 особисто;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Херсонської області від 04.02.2016 року

по справі №923/2009/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Дніпропетровськ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Чаплинка Херсонської області

про стягнення 38 073 грн. 06 коп.

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Дніпропетровськ звернулось до господарського суду Херсонської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Чаплинка Херсонської області, в якій просило суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Чаплинка Херсонської області на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м.Дніпропетровськ заборгованість за кредитним договором від 27.10.2006 року №НЕ0КQН/1 в розмірі 38 073 грн. 06 коп. (8 638 грн. 56 коп. - заборгованість за кредитом; 13 668 грн. 78 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 15 765 грн. 72 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором), а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

20.01.2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про застосування строку позовної давності.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 04.02.2016 року у справі №923/2009/15 (суддя Немченко Л.М) в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, у зв'язку із застосуванням строку позовної давності до спірних правовідносин.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м.Дніпропетровськ з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Херсонської області від 04.02.2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Дніпропетровськ до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Чаплинка Херсонської області про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з'ясуванням обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що у зв'язку з частковим погашенням відповідачем кредиту 08.04.2011 року у розмірі 209 грн. 00 коп., перебіг строку позовної давності розпочався заново, тому судом неправомірно відмовлено у позовних вимогах.

В судовому засіданні відповідачем подано письмові заперечення на апеляційну скаргу та підтримано їх у повному обсязі. Судова колегія долучила заперечення до матеріалів справи. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 26.02.2016 року. Про причину неявки суд не повідомив, своїми процесуальними правами, передбаченими статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надав, неявка без поважних причин у судове засідання представників сторін не тягне за собою відкладення розгляду справи на інші строки, тому справу розглянуто за наявними матеріалами та запереченнями відповідача, а повний текст постанови направляється сторонам по справі в установленому порядку.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з'ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 923/2009/15 та наданих відповідачем пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши доводи відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог є обґрунтованим та правомірним, але за мотивами, викладеними в постанові апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК») та фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1 (Клієнт) було укладено договір про надання Овердрафт-мікро кредиту від 27.10.2006 року №НЕ0КQН/1, відповідно до умов якого банк при наявності вільних грошових ресурсів зобов'язався здійснити «овердрафт-мікро» обслуговування клієнта.

Пунктом 1.3 договору визначено, що ліміт, стосовно до цього договору, є сумою грошових коштів, в межах якої банк зобов'язується проводити оплату розрахункових документів клієнта понад залишок грошових засобів на його поточного рахунку. Ліміт розраховується відповідно до погодженої внутрішньобанківської методики на основі даних про рух грошових коштів на поточному рахунку, балансу підприємства і звіту про фінансові результати на останню звітну дату, показники ліквідності діяльності, співвідношення власних і позикових коштів, платоспроможності, кредитної історії та інших показників у відповідності з внутрішньобанківськими нормативами і нормативними актами Національного банку України. В період дії цього договору перерахунок ліміту проводиться банком не менше одного разу в два місяці в строк не пізніше 30 числа місяця. Зміна ліміту проводиться угодою сторін і вважається прийнятою з дати укладення додаткової угоди про розмір знов встановленого ліміту. На момент підписання цього договору, ліміт складав 500 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 1.4 договору проведення платежів клієнта в порядку, встановленому цим договором, проводиться банком в строк по 27.10.2007 року.

За договором серед обов'язків клієнта, зокрема передбачено, що клієнт зобов'язався здійснювати погашення кредиту, отриманого в межах установленого ліміту не пізніше строку закінчення періоду безперервного користування кредитом, визначеного пунктом 1.5 цього договору (пункт 2.2.3 договору).

Згідно з пунктом 3.2 договору у відповідності до статті 212 Цивільного кодексу України, при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань з погашення кредиту, передбачених пунктами 1.4, 1.5, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, 2.3.4 цього договору, клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 38 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. При встановленні банку в порядку, передбаченому пунктом 2.3.13 договору, зменшеної процентної ставки, умови даного пункту вважаються відміненими з дати встановлення зменшеної процентної ставки.

У відповідності з пунктом 4.4 договору нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язання, передбачений пунктами 4.1, 4.2, 4.3 цього договору здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно було бути виконане клієнтом.

Строки позовної давності за вимогою про стягнення кредиту, відсотків за користування кредиту, винагороди, неустойки - пені, штрафів по цьому договору встановлюються сторонами тривалістю 5 років (пункт 4.7 договору).

Пунктом 5.1 договору визначено, що цей договір вступає в силу з моменту надання клієнтом розрахункових документів на використання кредиту в межах зазначених ним сум і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов'язань сторонами по цьому договору.

25.10.2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Дніпропетровськ направило фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, смт. Чаплинка Херсонської області претензію від 20.10.2015 року вих. №96РНЕLPD0FVK9, в якій зазначено про існування у відповідача перед позивачем заборгованості саме за цим кредитним договором у сумі 37 852 грн. 06 коп.

Відповідач, в наданих суду першої інстанції поясненнях, заперечує проти існування заборгованості.

Дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог, але тільки не з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для можливості звернення до суду по захист його порушеного права, а з огляду на недоведеність та необгрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності встановлення судом факту доведеності порушення права особи, яка звернулася до суду з позовом.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року, № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні - це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні. Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Однак, правила про позовну давність відповідно до статті 267 Цивільного кодексу України мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Таким чином, для застосування строку позовної давності суд повинен встановити правомірність звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

По даній справі місцевий господарський суд помилково відмовив у задоволенні позовних вимог у зв'язку із застосуванням строку позовної давності, оскільки позовні вимоги банку не доведено належними та допустимими доказами по справі. При цьому, у пункті 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення; водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Позивач по даній справі в якості підстави позову визначив договір про надання Овердрафт-мікро кредиту від 27.10.2006 року №НЕ0КQН/1.

Нормами пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановлені договором.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (статті 629 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази надання банком грошових коштів (кредиту). Також, за умовами договору, кредитний ліміт встановлено у розмірі 500 грн. 00 коп., додаткової угоди про зміну кредитного ліміту сторонами не надано.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 26.06.2009 року залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) відповідача перед позивачем становив 8 638 грн. 56 коп., проте банком не надано розрахунку заборгованості саме за спірним кредитним договором з моменту його укладання та докази зміни сторонами, шляхом підписання додаткових угод, розміру кредитного ліміту до будь-якої іншої суми, яка була надана відповідачу. Тобто, позивач не довів ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, що сума боргу відповідача виникла у 2009 році з кредитних правовідносин за договором, що визначений позивачем в якості підстави позову.

Судова колегія зазначає, що наданий позивачем розрахунок є складовою ціни позову і відповідно до норм статті 54 Господарського процесуального кодексу України повинен бути обґрунтованим та підтвердженим умовами договору та належними доказами. Водночас, з матеріалів справи не вбачається, що заборгованість, визначена позивачем в розрахунку, виникла саме за договором від 27.10.2006 року №НЕ0КQН/1. Також, взагалі не підтверджено, яким чином станом на 25.06.2009 року виник залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом у сумі 9707 грн. 06 коп., з урахуванням передбаченого кредитним договором ліміту у 500 грн. 00 коп., та чим підтверджена часткова оплата позивачем заборгованості 26.06.2009 року у сумі 1068 грн. 50 коп. (відповідач заперечує про здійснення оплат на погашення заборгованості за договором), після чого і виник борг в розмірі 8638 грн. 56 коп.

Щодо розрахунку пені, судова колегія зазначає про його неправомірність, оскільки пунктом 4.4 договору від 27.10.2006 року №НЕ0КQН/1 визначено, що нарахування пені здійснюється протягом 3 років, а строк позовної давності, відповідно до пункту 4.7 договору, щодо стягнення пені встановлено тривалістю 5 років. Тобто, позивач мав право нараховувати пеню за прострочення виконання погашення кредиту протягом 3 років з моменту прострочення його виконання, а позивач нарахував пеню за період з 26.06.2009 року по 05.11.2015 року, тобто більш ніж за 6 років, що суперечить умовам договору та нормам діючого законодавства.

В матеріалах справи наявний акт-звірки заборгованості за договором від 27.10.2006 року №НЕ0КQН/1 станом на 05.11.2015 року, який підписано та скріплено печаткою тільки позивача. Між тим, в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачу по справі даного акту звірки. До того ж акт звірки сторін взагалі не є первинним документом бухгалтерського обліку суб'єктів господарювання, оскільки тільки відображає рух грошових коштів на рахунку банку без зазначення підстав проведення ним таких господарських операцій.

При цьому інших належних доказів існування такої заборгованості у відповідача саме на підставі зазначеного кредитного договору банком не надано.

Таким чином, господарський суд Херсонської області дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, проте помилково застосував позовну давність до спірних правовідносин, у зв'язку з тим, що строки позовної давності застосовуються тільки при доведеності та обґрунтованості позивачем предмету та підстави позову, а в даному випадку позивачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України правомірність його позовних вимог. Зокрема, позивачем не доведено ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції дійсний розмір кредиторської заборгованості відповідача в заявленій позивачем сумі та підставу, за якою у відповідача перед позивачем існує грошове зобов'язання. Водночас, дане порушення господарського суду Херсонської області у відповідності до приписів статті 104 Господарського процесуального кодексу України не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки не призвело до прийняття неправильного висновку по справі.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом висновку, викладеного в рішенні. Зокрема, розглянуті та відхилені доводи позивача про переривання строку позовної давності з причини, по-перше, недоведеності позивачем здійснення відповідачем саме дій з погашення саме боргу за кредитом за договором (а не списання самим позивачем сум з відповідача на погашення пені за іншими підставами), по-друге, відсутності підстав для розгляду питання щодо строку позовної давності в даному випадку.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України висновок, викладений в рішенні господарського суду Херсонської області від 04.02.2016 року у справі №923/2009/15 відповідає нормам матеріального та процесуального права України за мотивами, викладеними в постанові апеляційної інстанції, а доводи апеляційної скарги не спростовують його.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Херсонської області від 04.02.2016 року у справі №923/2009/15 залишити без задоволення, рішення господарського суду Херсонської області від 04.02.2016 року у справі №923/2009/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий Г.І. Діброва

Судді Н.М. Принцевська

В.А. Лисенко