ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016 року Справа № 904/11035/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Євстигнеєва О.С., Науменка І.М.

секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №14-138 від 13.05.2014 р.;

від відповідача: ОСОБА_2,представник, довіреність №00.01.186 від 01.03.2016 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2016 р. у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа", м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область

про стягнення 86 672,31 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа" про стягнення заборгованості у сумі 83 672,31 грн., з яких: 52 936,58 грн. - пеня, 11 226,24 грн. - 3% річних, 19 509,49 грн. - інфляційні втрати. Судовий збір позивач просить покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2016 р. ( суддя Колісник І. І. ) у справі № 904/11035/15 позов задоволено частково - стягнуто з Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" пеню у сумі 28 913,86 грн., 3 % річних у сумі 10 207,21 грн., інфляційні втрати у сумі 19 509,49 грн., судовий збір у сумі 1 168,60 грн. Розстрочено виконання рішення суду на шість місяців за наступним графіком: 12 984,41 грн. заборгованості та 1 168,60 грн. судового збору - до 31.03.2016 року; 12 984,41 грн. заборгованості - до 30.04.2016 року; 12 984,41 грн. заборгованості - до 31.05.2016 року; 12984,41 грн. заборгованості - до 30.06.2016 року; 12 984,41 грн. заборгованості - до 31.07.2016 року; 12 984,42 заборгованості - до 31.08.2016 року. У решті позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 24 022,72 грн. та розстрочки виконання рішення, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення у вказаній частині скасувати, прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо стягнення пені у сумі 24 022,72 грн. в задоволенні яких було відмовлено господарським судом Дніпропетровської області, а також відмовити Відповідачеві у задоволенні клопотання про розстрочку виконання рішення. В іншій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2016 р. у справі № 904/11035/15, скаржник просить залишити без змін.

Позивач вважає, що рішення господарського суду Дніпропетровської області винесене з порушенням норм матеріального ст. 233 ГК України, ст. ст. 224, 258, 549-551, 625 ЦК України та ст. ст. 43, 83 ГПК України, без дослідження усіх істотних обставин справи, а тому в цій частині підлягає скасуванню на підставі наступного.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що відсутність вини Відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки; при розгляді даної справи, суд дослідив лише ступінь виконання зобов'язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов'язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України; в оскаржуваному рішенні жодним чином не вмотивовано, не наведено та не обгрунтовано, в чому саме полягає винятковість обставин у даній справі, Відповідачем не надано належних доказів щодо винятковості таких обставин. Оскільки виняткові обставини у Відповідача відсутні, суд не мав право зменшувати розмір нарахованої пені. Позивач зазначає також на тому, що не має фінансової можливості розстрочувати та/або відстрочувати виконання зобовязань своїх контрагентів, оскільки його фінансовий стан є досить тяжким, враховуючи інфляційні процеси, що відбуваються в державі. Розстрочка судом виконання рішення призведе до недостатності фінансових ресурсів Позивача для придбання природного газу, що, в свою чергу, потягне невиконання Позивачем покладених на нього обовязків з формування ресурсу природного газу для побутових споживачів та виробників теплової енергії, перебої в газопостачанні та можливий зрив опалювального сезону.

Відповідач у відзиві на позов просить апеляційний суд залишити рішення господарського суду без змін, а апеляційну скаргу Відповідача без задоволення, оскільки вважає рішення суду цілком обгрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_3 у складі колегії суддів: Євстигнгеєва О.С., Науменко І.М.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 р. у справі № 904/11035/15 колегією суддів у складі: головуючого судді Кощеєва І.М., суддів: Євстигнгеєва О.С., Науменко І.М., апеляційну скаргу прийнято до розгляду, який було призначено на 24.03.2016 р.

У судовому засіданні 24.03.2016 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи - 28.12.2012 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" ( Продавець ) та Комунальним підприємством Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа" ( Покупець ) укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 13/2390-БО-3 ( Договір ), відповідно до п. 1.1. якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2013 року природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00 або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію ст. 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити цей природний газ (далі - газ) на умовах цього договору.

У відповідності до п. 1.2. Договору газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами ( споживачам покупця ).

Згідно п. 2.1. Договору Продавець передає Покупцеві з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. газ обсягом 7 038,299 тис. куб. м, у тому числі по місяцях кварталів (у тис. куб. м): січень 1545,083, лютий 1342,427, березень - 1165,954, квітень - 189,581, травень - 16,213, червень - 15,732, липень - 9,027, серпень - 16,212, вересень - 15,733, жовтень - 262,344, листопад 1058,581, грудень - 1401,412.

Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу у розмірі +/-5% від узгодженого сторонами згідно з п. 2.1. цього договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу (пп. 2.1.2 договору).

П. 4.1. Договору встановлено, що кількість газу, яка продається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця.

Згідно з п. 5.2. Договору ( в редакції додаткової угоди № 1 від 19.07.2013 року) ціна за 1000,0 куб. м. газу становить 3 459,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природній газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 295,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 59,12 грн., всього з ПДВ - 354,72 грн.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3 823,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 764,76 грн., всього з ПДВ - 4 588,54 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014 р. і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення ( п. 11.1. Договору ).

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до умов договору за актами прийому-передачі газу протягом січня - грудня 2013 р. Позивач здійснив на користь Відповідача подачу та безперервне транспортування природного газу на загальну суму 19 943 781,88 грн., а саме:

за актом від 30.09.2013 року (за січень 2013 р. 847,626 тис. куб. м. на суму 3951408,65 грн. з ПДВ зі строком оплати до 14.02.2013 р.;

за актом від 30.09.2013 року (за лютий 2013 р.) 674,195 тис. куб. м. на суму 3142919,10 грн. з ПДВ зі строком оплати до 14.03.2013 р.;

за актом від 30.09.2013 року (за березень 2013 р.) 701,051 тис. куб. м. на суму 3268114,69 грн. з ПДВ зі строком оплати до 14.04.2013 р.;

за актом від 30.09.2013 року (за квітень 2013 р.) 264,530 тис. куб. м. на суму 1233169,03 грн. з ПДВ зі строком оплати до 14.05.2013 р.;

за актом від 31.05.2013 року (за травень 2013 р.) 13,478 тис. куб. м. на суму 62830,89 грн. з ПДВ зі строком оплати до 14.06.2013 р.;

за актом від 30.06.2013 року (за червень 2013 р.) 11,019 тис. куб. м. на суму 51367,67 грн. з ПДВ зі строком оплати до 14.07.2013 р.;

за актом від 31.07.2013 року (за липень 2013 р.) 8,112 тис. куб. м. на суму 37222,21 грн. з ПДВ зі строком оплати до 14.08.2013 р.;

за актом від 31.08.2013 року (за серпень 2013 р.) 7,714 тис. куб. м. на суму 35395,97 грн. з ПДВ зі строком оплати до 14.09.2013 р.;

за актом від 30.09.2013 року (за вересень 2013 р.) 9,575 тис. куб. м. на суму 43935,22 грн. з ПДВ зі строком оплати до 14.10.2013 р.;

за актом від 31.10.2013 року (за жовтень 2013 р.) 526,846 тис. куб. м. на суму 2417451,84 грн. з ПДВ зі строком оплати до 14.11.2013 р.;

за актом від 30.11.2013 року (за листопад 2013 р.) 466,471 тис. куб. м. на суму 2140418,98 грн. з ПДВ зі строком оплати до 14.12.2013 р.;

за актом від 31.12.2013 року (за грудень 2013 р.) 775,748 тис. куб. м. на суму 3559547,63 грн. з ПДВ зі строком оплати до 14.01.2014 р.

За спожитий природний газ Відповідач розрахувався, сплативши 19 943 781,88 грн., однак з порушенням строку, передбаченого п. 6.1. договору, що підтверджується випискою з операцій за спірним договором за період з 01.01.2013 р. по 28.02.2015 р.

Причиною виникнення спору є порушення строку оплати Відповідачем спожитого газу, що і стало підставою для нарахування Позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, відповідно до ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

На підставі ст. 625 ЦК України Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача інфляційні втрати в розмірі 19 509,49 грн. та 3 % річних у сумі 11 226,24 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 7.2. договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 9.3. договору сторони передбачили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

За несвоєчасну оплату природного газу, Позивачем заявлена до стягнення пеня на суму 52 936,58 грн., яка нарахована за період з 14.02.2013 р. по 20.01.2014 р.

Після проведення судом першої інстанції перерахунку суми пені встановлено, що заявлена до стягнення пеня розрахована невірно. Відповідно до п. 1.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно того, що у зв'язку з повною оплатою Відповідачем спожитого у травні 2013 р. газу на суму 62 830,89 грн. 14.06.2013 р. пеня нарахуванню за цей день не підлягає, а тому й заявлена Позивачем до стягнення пеня за цей день у сумі 24,10 грн. задоволенню не підлягає. Так, з урахуванням перерахунку сума пені склала: 48 189,77 грн.

Перевіркою здійсненого Позивачем розрахунку 3% річних у сумі 11 226,24 грн. за загальний період з 14.02.2013 року по 20.01.2014 року встановлено, що річні також розраховані невірно, без урахування дат фактичних оплат, день здійснення яких не включається у період розрахунку. Так, з урахуванням перерахунку, сума 3 % річних склала -10 207,21 грн.

Місцевий господарський суд вірно вказав на те, що з огляду на повну оплату Відповідачем спожитого у травні 2013 року газу на суму 62 830,89 грн. 14.06.2013 року, сума 3% річних за цей день нарахуванню не підлягають, а тому заявлені Позивачем до стягнення 3% річних за цей день у сумі 5,16 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до пункту 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р.

За змістом п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Заявлені Позивачем до стягнення інфляційні втрати розраховані у загальній сумі 19 509,49 грн. за загальний період з травня 2013 року по січень 2014 року.

При перевірці судом здійсненого Позивачем розрахунку інфляційних втрат у загальній сумі 19509,49 грн. порушень не встановлено.

Приймаючи до уваги несвоєчасне виконання Відповідачем своїх зобов"язань за Договором щодо оплати вартості отриманого газу, приписи ст.ст. 525, 526, 530, 536, 546, 549, 655, 692, 712 ЦК України та умови Договору, колегія суддів погоджується з висновком попередньої інстанції про наявність підстав для стягнення з Відповідача: інфляційних втрат у сумі 19 509,49 грн. та суми 3 % річних у розмірі 10 207,21 грн.

Щодо стягнення пені, то враховуючи майновий стан та інтереси обох сторін, місцевий господарський суд на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України зменшив розмір пені на 40 % ( 19 275,91 грн. ) від належної до стягнення суми ( 48 189,77 грн. ), зазначивши, що Відповідач є підприємством, основною діяльністю якого є надання послуг з теплопостачання, тарифи на послуги якого відповідно до ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлюють місцеві орган влади. Відповідач позбавлений можливості впливати на ціноутворення послуг і є залежним від кінцевих споживачів, серед яких населення, рівень розрахунків яких за спожиті комунальні послуги низький. Станом на 01.10.2015 року заборгованість населення за спожиті послуги теплопостачання складає 186 628,00 тис. грн. У цілому станом на вказану дату Відповідач має збитки у сумі 167 655,00 тис. грн., кредиторську заборгованість у сумі 603 773,00 тис. грн., у тому числі за спожитий природний газ у сумі 35 737,00 тис. грн.

Причиною апеляційного розгляду у даній справі є питання про наявність або відсутність підстав для зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з підприємства внаслідок прострочення виконання зобов'язання з оплати отриманого природного газу та розстрочення виконання рішення.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з підприємства внаслідок прострочення виконання зобов'язання із оплати отриманого природного газу, та розстрочення виконання рішення з огляду на таке.

В обґрунтування заявленого до місцевого господарського суду клопотання про зменшення нарахованої до стягнення пені на 90 %, Відповідач допущене ним порушення обґрунтував належними і допустимими доказами, які свідчать про поважність причин, обумовлених обєктивними обставинами: тяжкий фінансово-економічний стан Відповідача підтверджується копією балансу (звіту про фінансовий стан) станом на 30.09.2015 р., інформацією про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованість підприємства. Крім того, позивач посилається на наявні арешти майна, доказом чого є наявні у справі постанови державних виконавців (а.с. 55 - 61 том 1).

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, тому він, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе її зменшення.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

П. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Дослідивши майновий стан Відповідача та інші обставини господарським судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами Договору, стягнення за яким є предметом спору, Відповідач не є фактичним споживачем газу, оскільки згідно п.1.2 Договору поставлений Відповідачеві природний газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Отже, враховуючи ті обставини, що невиконання Відповідачем зобов'язань за Договором виникло, зокрема, з причин несвоєчасного проведення з ним розрахунків споживачами послуг теплопостачання та несвоєчасного відшкодування йому з боку бюджету різниці між фактичною вартістю послуг теплопостачання та тарифами на ці послуги, а також враховуючи незначний період прострочення оплати за переданий природний газ, вжиття Відповідачем заходів з погашення заборгованості за Договором, недоведеність Позивачем наявності збитків, які були б спричинені простроченням Відповідача, господарський суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний господарський суд, обґрунтовано скористався наданим йому процесуальним законом правом та зменшив розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача, на 40 %, стягнувши з Відповідача на користь Позивача пеню у сумі 28 913,86 грн. та відмовивши в стягненні решти заявленої суми пені.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з доводами скаржника про порушення господарським судом приписів ст. 233 ГК України. Не знайшли свого підтвердження й доводи скаржника про недотримання судом вимог ст. ст. 43, 83 ГПК України, так як висновки господарського суду про майновий стан відповідача базуються на доказах, наявних в матеріалах справи. Судом також було враховано інтереси позивача, оскільки суд зменшив розмір заявлених штрафних санкцій лише на 40%.

За вказаних обставин місцевий суд розстрочив виконання судового рішення строком на 6 місяців, зі сплатою заборгованості та судового збору за наступним графіком: 12984,41 грн. заборгованості та 1 168,60 грн. судового збору - до 31.03.2016 року; 12 984,41 грн. заборгованості - до 30.04.2016 року; 12 984,41 грн. заборгованості - до 31.05.2016 року; 12 984,41 грн. заборгованості - до 30.06.2016 року; 12 984,41 грн. заборгованості - до 31.07.2016 року; 12 984,42 грн. заборгованості - до 31.08.2016 року.

На думку, апелянта місцевий господарський суд, надаючи Відповідачу розстрочку виконання рішення суду, взяв до уваги лише негативні наслідки виконання рішення суду для Відповідача, що суперечить положенням ст. 121 ГПК України.

Однак з такими доводами Позивача колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо ( пункти 7.1.1, 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" ).

Доводи, покладені в основу задоволення клопотання про зменшення неустойки, дають підстави для задоволення клопотання Відповідача про розстрочку виконання рішення, однак строком на шість місяців, який є аналогічним строку примусового виконання судового рішення майнового характеру, передбаченого ч. 2 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження".

Місцевий суд вірно врахував ту обставину, що Відповідач не надав переконливих доказів на підтвердження необхідності йому саме одного року для розстрочки виконання судового рішення.

Допущена судом розстрочка виконання судового рішення з урахуванням незначних рівних проміжків у часі між черговими платежами протягом шести місяців буде показником добросовісності та спроможності Відповідача виконати вказане судове рішення у строк згідно з графіком, граничний строк якого не буде перевищувати річного строку пред'явлення наказу до примусового виконання судового рішення, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження.

Приймаючи до уваги викладене, доводи ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про незаконність прийнятого судового рішення в частині зменшення місцевим господарським судом належної до стягнення пені, розстрочки виконання рішення слід визнати необґрунтованими, підстави для зміни або скасування рішення суду, передбачені ст. 104 ГПК України, на думку колегії суддів апеляційного господарського суду відсутні, тому апеляційна скарга Позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 101-103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2016 р. у справі № 904/11035/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному обсязі 28.03.2016 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.С. Євстигнеєв

Суддя І.М. Науменко