ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року Справа № 915/2112/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом ОСОБА_1 відділу міста Миколаїв, пр-т Миру, 62-а, м. Миколаїв, 54056 ()

до відповідача ОСОБА_2 підприємства Південна гавань, вул. Колодязна, 5, корпус Б, кв. 64, м. Миколаїв, 54003 ()

про стягнення заборгованості у сумі 38 392, 90 грн., у тому числі: 31 788, 08 грн. - основного боргу; 379, 62 грн. основного боргу за компенсацію податку на землю; 4 000, 04 грн. - пені; 2 225, 16 грн. 7 % штрафу

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3О,, довіреність № 93 від 04.01.2016 року;

від відповідача: представник не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернувся ОСОБА_1 відділ міста Миколаїв з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2 підприємства Південна гавань про стягнення заборгованості у сумі 38 392, 90 грн., у тому числі: 31 788, 08 грн. основного боргу; 379, 62 грн. основного боргу за компенсацію податку на землю; 4 000, 04 грн. пені; 2 225, 16 грн. 7 % штрафу від суми заборгованості.

За результатами автоматизованого розподілу позовна заява розподілена судді Бездолі Д. О. (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2015 року).

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 21.12.2015 року з урахуванням ухвали господарського суду Миколаївської області від 29.12.2015 року (про виправлення описки) прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 25.01.2016 року.

Розпорядженням керівника апарату № 41 від 01.02.2016 року призначено повторний автоматизований розподіл справи № 915/2112/15. Підставою призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 915/2112/15 є звільнення головуючого судді Бездолі Д.О. у звязку з переведенням до іншого суду.

Справу передано на розгляд судді Олейняш Е. М.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 04.02.2016 року справу № 915/2112/15 прийнято до провадження судді Олейняш Е.М. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 10.03.2016 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 10.03.2016 року розгляд справи відкладено на 24.03.2016 року.

Відповідач не скористався наданим йому ст. 22 ГПК України правом та в судові засідання повноважного представника не направив, письмового відзиву по суті спору не подав.

Ухвали господарського суду від 21.12.2015 року, від 29.12.2015 року, від 04.02.2016 року та від 10.03.2016 року, направлені на адресу відповідача ПП Південна гавань, вул. Колодязна, 5, корпус Б, кв. 64, м. Миколаїв, 54003 повернуті до суду поштовою установою із відміткою причини повернення "за закінченням терміну зберігання" (арк. 76-81, 94-96, 109-112).

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача ПП Південна гавань є вул. Колодязна, 5, корпус Б, кв. 64, м. Миколаїв, 54003. За таких обставин ухвали направлялись на правильну адресу відповідача.

Явка повноважного представника відповідача не визнавалась судом обов'язковою.

Керуючись п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року з останніми змінами № 18, суд дійшов висновку про вчинення усіх дій щодо повідомлення належним чином відповідача про дату, час та місце судових засідань, та можливість вирішення спору по суті за відсутності повноважного представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

24.03.2016 року до господарського суду Миколаївської області від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (арк. 122), в якій позивач просить суд:

- припинити провадження у справі в частині основного боргу 32 167, 65 грн. (з них - 31 788, 03 грн. - орендна плата та 379, 62 грн. - податок на землю);

- стягнути з ПП «Південна гавань» на користь ОСОБА_1 відділу м. Миколаївза договором № 161/1999/ГоловКЕУ від 29.07.1999 року оренди нерухомого військового майна пеню у розмірі 4000, 01 грн.;

- стягнути з ПП «Південна гавань» на користь ОСОБА_1 відділу м. Миколаївза договором № 161/1999/ГоловКЕУ від 29.07.1999 року оренди нерухомого військового майна 7 % штрафу від суми заборгованості у розмірі 2225, 16 грн.

Керуючись ст. 22 ГПК України подану заяву судом прийнято до розгляду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено наступне.

28 липня 1999 року між Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України та ОСОБА_2 підприємством «Південна гавань» був укладений договір №161/1999/ГоловКЕУ оренди нежитлових приміщень, розташованих на території військового містечка № 5 за адресою м. Миколаїв вул. Велика Морська, 14.

25 січня 2007 року в зв'язку з реєстрацією КЕВ м. Миколаїв як суб'єкта господарської діяльності у Збройних Силах України і набуття права виступати орендодавцем нерухомого майна, яке знаходиться у нього на балансі, була укладена додаткова угода № 15д/КЕВ.

Відповідач належним чином не виконував умови договору оренди з урахуванням додаткових угод, у звязку з чим утворилась заборгованість у сумі 32 167, 65 грн., з них 31 788, 08 грн. - орендної плати та 379, 62 компенсація податку на землю.

Станом на день розгляду справи вказана заборгованість відповідачем сплачена.

В зв'язку із неналежним виконанням зобовязань щодо сплати орендних платежів та компенсації податку на землю за договором оренди позивачем нараховано відповідачу пеню та 7 % штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 179, 193, 232 ГК України, ст. 526, 610, 611, 629, 901 ЦК України та умовами договору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Позовні вимоги ґрунтуються на укладеному між сторонами у справі Договорі оренди нежитлових приміщень № 161/1999/ГоловКЕУ від 28 липня 1999 року (далі-Договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно нежитлові приміщення загальною площею 83 м 2 в будівлі інв. № 72 військового містечка № 5 (далі - майно), що знаходиться на балансі КЕВ м. Миколаєва, розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Велика Морська, 14, вартість якого визначена на 31.05.2014 року за незалежною оцінкою та становить згідно з актом оцінки 214630 грн. без ПДВ (п. 1.1 договору в редакції додаткової угоди № 127/д/2014/КЕВ від 21.08.2014 року).

В подальшому між сторонами було укладено додаткові угоди до договору.

Договір та додаткові угоди підписано та скріплено печатками сторін.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникли зобов'язальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічного змісту норма закріплена в ст. 283 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 ГК України об'єктом оренди може бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1-2, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 19 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до 2.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 59д/2009/КЕВ від 01.08.2009 року) орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договору, але не раніше дати підписання сторонами договору та акта приймання-передавання майна.

Відповідно до п. 3.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 127/д/2014/КЕВ від 21.08.2014 року)орендна плата встановлена без ПДВ за базовий місяць (травень 2014 року) на рівні 3 444,50 грн.за результатами конкурсу (домовленості) з врахуванням моніторингу орендної плати на аналогічних об'єктах оренди, але не нижче орендної плати визначеної на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 (зі змінами), яка становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (травень 2014 року) 2682,88 грн. (Додатки № 3,4 до цієї додаткової угоди).

Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди.

Відповідно до п. 3.2 Договору (в редакції додаткової угоди № 59д/2009/КЕВ від 01.08.2009 року) нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.6 Договору (в редакції додаткової угоди № 59д/2009/КЕВ від 01.08.2009 року) орендна плата у розмірі 100 % перераховується орендарем до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок орендодавця в територіальному органі Державного казначейства щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п. 5.3 Договору (в редакції додаткової угоди № 59д/2009/ КЕВ від 01.08.2009 року) орендар зобовязується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до п. 5.16 Договору (в редакції додаткової угоди № 59д/2009/ КЕВ від 01.08.2009 року) орендар зобовязується щомісячно компенсувати орендодавцю кошти у розмірі частини податку на землю пропорційно площі землі, яку займає здане в оренду нерухоме майно, а також прилегла до будівлі чи споруди земельна ділянка площею 0, 001 га, на яку орендарю відповідно до чинного законодавства надається право користування для досягнення мети оренди.

Відповідно до п. 10.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 127/д/2014/КЕВ від 21.08.2014 року) даний договір діє з моменту підписання до 30 червня 2017 року.

Судом встановлено наступне.

На виконання умов договору орендодавцем передано, а орендарем прийнято обєкт оренди, про що між сторонами складено та підписано Акт прийому передачі приміщень № 5/72 в оренду від 22.07.1999 року(арк. 21).

За період користування орендованим майном з квітня 2015 року по жовтень 2015 року між сторонами підписано Акти здачі-прийомки виконаних робіт (послуг), які підписані сторонами (арк. 52-56, 99).

Позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату (арк. 47-51, 88, 100).

За період користування орендованим майном з квітня 2015 року по жовтень 2015 року відповідачу нараховано: 46 137, 20 грн. орендної плати та 669, 68 грн. компенсації податку за землю.

Станом на день звернення до суду із даним позовом відповідачем частково оплачено заборгованість з орендної плати в розмірі 14 349, 17 грн., а саме: 1 383, 17 грн. частково за квітень 2015 року, 6 482, 98 грн. за липень 2015 року, 6 482, 98 грн. за серпень 2015 року та 0, 04 грн. за вересень 2015 року.

Станом на день звернення до суду із даним позовом відповідачем частково оплачено заборгованість з компенсації податку землю в розмірі 290, 06 грн., а саме: 125, 22 грн. за квітень 2015 року, 57, 45 грн. за травень 2015 року та 107, 39 грн. за липень 2015 року.

Таким чином, станом на день звернення до суду із даним позовом заборгованість відповідача перед позивача становила: 31 788, 03 грн. основної заборгованості з орендної плати та 379, 62 грн. -компенсації податку на землю.

Позивач звертався до відповідача з претензіями № б/н від 28.07.2015 року, № 3893 від 20.08.2015 року, № 4155 від 18.09.2015 року, № 4889 від 20.10.2015 року, № 5389 від 30.11.2015 року про сплату суми заборгованості (арк. 57-61), однак на день звернення до суду із позовом заборгованість не була сплачена, що і стало підставою для звернення до суду із позовом.

Судом встановлено, що 23.12.2015 року, тобто після порушення провадження у даній справі, відповідачем було сплачено 38 069, 60 грн., з них: борг 31 788, 03 грн. та орендна плата за листопад 2015 року 6 281 57 грн. (не входить в предмет спору)Крім того, 23.12.2015 року відповідачем була сплачена компенсація податку на землю в сумі 594,40 грн., з них: борг в сумі 379, 62 грн. і компенсація податку на землю за листопад та грудень 2015 року (не входить в предмет спору). Оплата підтверджується банківською випискоювід 23.12.2015 (арк. 84-85).

Отже, станом на день розгляду справи відповідачем оплачена сума заборгованості в розмірі 32 167, 65 грн., з якої: 31 788, 08 грн. - орендної плати та 379, 62 грн. - компенсації податку на землю.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 24.03.16 року припинено провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмета спору в частині стягнення 31 788, 08 грн. основного боргу; 379, 62 грн. компенсації податку на землю. Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 підприємства Південна гавань на користь позивача ОСОБА_1 відділу міста Миколаїв 1 020, 51 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та штрафу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України по справі № 5002-2/5109-2010 від 07.11.11 року).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено вище, відповідачем несвоєчасно проведено оплату орендних платежів за договором.

Відповідно до п. 3.7 Договору (в редакції додаткової угоди № 59д/2009/ КЕВ від 01.08.2009 року) орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Позивачем здійснено нарахування пені за прострочення платежів з орендної плати за період з 16.07.2015 року по 09.12.2015 року в сумі 4 000, 01 грн. Перевіривши за допомогою Бази "Законодавство" розрахунок розміру пені, здійснений позивачем, судом встановлено, що нарахування здійснено позивачем, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу (простроченої орендної плати в кожному місяці) за кожний день прострочення. Період нарахування визначено позивачем правильно відповідно до умов договору. Розрахунок пені здійснено арифметично правильно. Детальний розрахунок пені наявний в матеріалах справи (арк. 117). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої вимоги про стягнення пені в сумі 4 000, 01 грн., яка є підставною та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу, то судом враховано, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (постанова Верховного Суду України від 27.04.12 року про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 13.12.11 року у справі № 06/5026/1052/2011).

Відповідальність за порушення строків виконання зобов'язання у формі пені та штрафу прямо передбачена ст. 231 ГК України.

Відповідно до п. 3.8 Договору (в редакції додаткової угоди № 127/д/2014/КЕВ) у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить 30 днів та більше, орендар додатково сплачує штраф у розмірі 7 % суми заборгованості.

Позивачем заявлено до стягнення штраф в розмірі 2 225, 16 грн. (7 % від суми простроченого боргу за період з квітня 2015 року по жовтень 2015 року), оскільки відповідачем порушено виконання зобов'язання, зокрема, відповідачем не проведено оплату з орендних платежів, строк заборгованості становить більше 30 днів, а саме: 31 788, 03 грн. х 7 % = 2 225, 16 грн.

Судом перевірено та встановлено, що розрахунок штрафу в сумі 2 225, 16 грн. здійснено позивачем арифметично правильно та з урахуванням умов договору та положень норм чинного законодавства (арк. 6). Отже, вимога про стягнення штрафу в сумі 2 225, 16 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір слід відшкодувати позивачу з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, ст. 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов в частині стягнення пені та 7 % штрафу.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 підприємства Південна гавань, вул. Колодязна, 5, корпус Б, кв. 64, м. Миколаїв, 54003 () на користь позивача ОСОБА_1 відділу міста Миколаїв, пр-т Миру, 62-а, м. Миколаїв, 54056 () на р/р 0339, МФО 820172, ДКСУ м. Київ:

- 4 000, 01 грн. (чотири тисячі грн. 01 коп.) пені за договором № 161/1999/ГоловКЕУ від 29.07.1999 року оренди нерухомого військового майна.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 підприємства Південна гавань, вул. Колодязна, 5, корпус Б, кв. 64, м. Миколаїв, 54003 () на користь позивача ОСОБА_1 відділу міста Миколаїв, пр-т Миру, 62-а, м. Миколаїв, 54056 () на р/р 0339, МФО 820172 ДКСУ м. Київ:

- 2 225, 16 грн. (дві тисячі двісті двадцять пять грн. 16 коп.) 7 % штрафу згідно Додаткової угоди № 127/д/2014/КЕВ від 21.08.2014 року до договору оренди.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 підприємства Південна гавань, вул. Колодязна, 5, корпус Б, кв. 64, м. Миколаїв, 54003 () на користь позивача ОСОБА_1 відділу міста Миколаїв, пр-т Миру, 62-а, м. Миколаїв, 54056 ():

- 197, 49 грн. (сто девяносто сім грн. 49 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

Накази видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 29.03.2016 року

Суддя Е.М. Олейняш