ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2016 р.Справа № 922/178/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "М.С.А.", м. Харків
до ФОП ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення коштів у сумі 13 252,23 грн.
за участю представників сторін:

від позивача: Пустоваров О.В., керівник (виписка з ЄДР юр. та фіз осіб-підприємців від 26.03.15 року).

від відповідча: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача 10 709,00грн. основного боргу, 308,50 грн. інфляційних збитків, 134,00грн. 3% річних та 2100,73 грн. пені за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором про виконання перевезень автомобільним транспортом у міжнародному сполученні №29075 Б від 29.07.2015р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою господарського суду від 28.01.2016р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 24.02.2016р. об 11:30 год.

Ухвалою господарського суду від 24.02.2016р. розгляд справи було відкладено на 23.03.2016р. об 11:00 год.

Позивач у судовому засіданні 23.03.2016р. позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань по здійсненню оплати за надані позивачем послуги.

Представник відповідача в судове засідання 23.03.2016 р. не з'явився, документів, витребуваних судом та відзиву на позовну заяву, не надав. На адресу суду повернулась ухвала суду про порушення провадження у справі від 28.01.2016 р. з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до положень Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18, відповідно до якої зазначено, що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

Також у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 зазначено, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про належне повідомлення учасників процесу про час та місце судового засідання.

Відповідач правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, процесуальне право на участь у судовому засіданні не реалізував.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, тому вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами, як передбачено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення присутнього представника позивача, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані позивачем докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд, виходить з наступного.

29.07.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "М.С.А." (позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач) було укладено договір про виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні №290715 Б (далі договір).

Предметом даного договору (п.1.1) є взаємовідносини сторін, що виникають при плануванні, взаєморозрахунках та здійсненні перевезень вантажів автомобільним транспортом по території України, а також держав далекого та ближнього зарубіжжя.

Позивач, відповідно до п.1.2 договору, на підставі заявок відповідача, зобов'язався виконати транспортне перевезення вантажу шляхом залучення транспортних засобів, належних позивачу, згідно з умовами даного договору та заявок.

Вартість послуг за цим договором є договірною та визначається у заявці (п.4.2 договору).

Відповідно до п.4.1 Договору всі розрахунки між сторонами здійснюються в національній валюті України. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунко Перевізника.

Відповідно до п.4.2. Договору вартість послуг за перевезення вантажу є договірною і визначається в Заявці.

За умовами п.4.3 договору сторони погодили порядок оплати, а саме: відповідач зобов'язався здійснити оплату послуг протягом трьох банківських днів з моменту отримання останнім всіх оригіналів документів: акту виконаних робіт, податкової накладної, товарно-транспортної накладної (CMR) та інших документів, передбачених заявкою.

Як зазначає позивач, відповідач не розрахувався у повному обсязі за отриману ним послугу з перевезення за договором, що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам сторін суд встановив наступне.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором перевезення вантажу.

Згідно із ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідач звернувся до позивача із заявкою № 01-2015Б (Б) від 29.07.2015р. на перевезення вантажу у міжнародному сполученні м. Харків (Україна) - с.Байкенже (Казахстан)- рудник Южний Інкай. Обумовлена вартість перевезення, згідно даної заявки, склала 4300 дол. США по курсу НБУ; вантаж - трактор колесний ХТЗ-17221-21-1шт., трактор ХТЗ-150К-05-09-25-1шт.

Позивач взяті на себе зобов'язання за договором виконав належним чином та здійснив перевезення вантажу, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR) А№ 343053. Вантаж одержано в місці призначення 10.08.2015р.

Порядок розрахунків визначений у Заявці передбачає: 50 % предоплату при митному оформленні, що відбувається в країні відправлення вантажу протягом 1-2 днів та остаточний рахунок, не пізніше п'яти днів від дати прибуття транспортного засобу до місця розвантаження.

Таким чином, відповідач повинен був здійснити оплату за послуги по перевезенню вантажу до 16.08.2015р.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Дослідивши надану позивачем копію видаткової накладної, суд вважає, що вона повністю відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та містять обов'язкові реквізити первинних документів, зокрема: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; посилання на договір; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис осіб, які брала участь у здійсненні господарської операції.

Як зазначено Вищим господарським судом України в інформаційному листі від 17.07.2012 р. за № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді окремих норм матеріального права", підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Таким чином із матеріалів справи судом вбачається факт повного виконання замовленої відповідачем послуги.

Відповідачем з 03.08.2015 року по 26.08.2015 року частково було сплачено позивачу послуги перевезення вантажу за договором №290715 Б на загальну суму 80 408,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, а саме:

п/д №70 від 03.08.2015р. на суму 40 000,00 грн;

п/д №72 від 04.08.2015р. на суму 5000,00 грн;

п/д №73 від 05.08.2015р. на суму 408,00 грн;

п/д №88 від 12.08.2015р. на суму 25 000,00 грн;

п/д №97 від 26.08.2015р. на суму 10 000,00 грн.

При цьому, відповідач доказів звернення з вимогою до позивача щодо надіслання оригіналів документів, передбачених умовами договору, не звертався, доказів такого звернення суду не надав, такі докази в матеріалах справи також відсутні.

Враховуючи викладене, та оцінивши всі докази та пояснення представника позивача в сукупності, суд дійшов висновку про настання у відповідача обов'язку сплати за договором за отриману ним послугу по перевезенню вантажу за договором (транспортна послуга за маршрутом: м. Харків (Україна) - с.Байкенже (Казахстан)- рудник Южний Інкай).

Відповідач доводи позивача не спростував, доказів належного виконання зобов'язання за заявкою №01-2015Б (Б) від 29.07.2015р. щодо повної оплати наданих позивачем послуг суду не надав, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997р. № 363 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за № 128/2568 товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів.

Так, відповідно до п.п.1, 11,1 зазначених вище Правил товарно-транспортна накладна це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Як було зазначено вище, в матеріалах справи міститься належним чином оформлена міжнародна товарно-транспортна накладна (СМR) А№ 343053 (а.с.17), яка підтверджує факт виконання позивачем послуг з перевезення вантажу та є підставою для здійснення відповідачем розрахунків за отримані послуги.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Факт надання позивачем послуг по перевезенню вантажу на суму 91 117,00грн. підтверджується належними доказами, наявними у справі.

Не здійснення відповідачем повної оплати за отримані послуги, суд розцінює як ухилення відповідача від виконання ним своїх договірних зобов'язань, що є порушенням з боку відповідача приписів ст.526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості перед позивачем у сумі 10 709,00 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є цілком обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеного позивач нарахував відповідачу за період з 16.08.2015р. по 15.01.2016р. 3% річних в розмірі 134,00грн. та збитки від інфляції в розмірі 308,50 грн.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок 3% річних судом встановлено, що позивачем вірно визначено початок періоду їх нарахування, а тому дані вимоги підлягають задоволенню в розмірі 134,00грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок збитків від інфляції в розмірі 308,50грн. , суд дійшов висновку, що позивач правомірно розрахував індекс інфляції, розмір збитків від інфляції відповідає наданому розрахунку, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені ст.611 ЦК України, зокрема, щодо сплати неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями, відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За таких підстав, суд вважає вимоги позивача про стягнення 2100,73 грн. пені, обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за подання позову до суду, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у разі задоволення позовних вимог, покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.253, 526, 610, 611, 612, 625, 909 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1, юридична адреса: 61070, АДРЕСА_1, п/р НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.А." (код. 37762018, юридична адреса: 61035, м. Харків, вул.Макіївська, буд.36, п/р 3700 в ПАТ КБ "УкрСиббанк", м. Харків) 10 709,00 гривень боргу, 2100,73 гривень пені, 134,00 гривень 3% річних, 308,50 гривень інфляційних втрат, 1378,00 гривень судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.03.2016 р.

Суддя С.Ч. Жельне