РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016Справа №910/32414/15

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Рада"

до 1) Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві

2) Управління державної казначейської служби України у Дарницькому районі м.Києва

про відшкодування шкоди 2 408,50 грн.

Представники сторін:

від позивача: Лепех Л.Л.- представник за довіреністю № 354/00 від 12.01.2016 року;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: Гашинський Д.М. - представник за довіреністю № 21-01-86/14 від 05.01.2016 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Рада" до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, Управління державної казначейської служби України у Дарницькому районі м.Києва про відшкодування шкоди в розмірі 2 408,50 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, рішенням Господарського суду міста Києва по справі № 910/25089/13 від 14.10.2014 року позов задоволено частково та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Рада" на користь КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» 21 926,61 грн. основного боргу, 157,00 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 814,99 грн. - 3% річних, 1 186,45 грн. витрат по оплаті судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/25089/13 від 10.12.2014 року рішення Господарського суду міста Києва по справі № 910/25089/13 від 14.10.2014 року залишено без змін.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва по справі № 910/25089/13 від 14.10.2014 року 14.01.2015 року видано відповідний наказ.

20.03.2015 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ Сидоренко Р.Г. було винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до постанови ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва від 23.06.2015 року виконавче провадження було закінчено у зв'язку із фактичним виконанням. Фактично з ТОВ «РАДА» в примусовом порядку було стягнуто 2408,50 грн. виконавчого збору

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.06.2015 року у справі 910/25089/13 було визнано недійсною постанову ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва від 20.03.2015 року про стягнення виконавчого збору.

Станом на дату подання позову ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва кошти позивачеві не повернуто.

На підставі викладеного вище позивач просить стягнути з Державного бюджету України через Управління державної казначейської служби України у Дарницькому районі м. Києва на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА» грошові кошти в розмірі 2408,50 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним стягненням суми виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій згідно з постановами державного виконавця органу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про стягнення з боржника виконавчого збору від 20.03.2015 року по виконавчому провадженню ВП №46737636.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.12.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 01.02.2016 року.

01.02.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач 2 подав клопотання про припинення провадження у справі.

Представник відповідача-1 в судове засідання 01.02.2016 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 25.12.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 03.

У судове засідання з'явились представники позивача та відповідача 2.

Представник відповідача 2 підтримав подане клопотання про припинення провадження у справі.

Представник позивача заперечував проти даного клопотання.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача 2 про припинення провадження у справі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 01.02.2016 року розгляд справи відкладено на 16.02.2016 року.

У судове засідання 16.02.2016 року представник відповідача-1 не з'явився, вимоги ухвали суду від 25.12.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 04.

Представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання додаткових доказі по справі, подав клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Представник відповідача 2 не заперечив проти даних клопотань.

Суд задовольнив клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Представник відповідача 2 не виконав вимоги ухвали суду від 25.12.2015 року.

Суд зобов'язав представника позивача надати суду докази списання відповідачем-1 грошових коштів в розмірі 2 408,50 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.02.2016 року розгляд справи відкладено на 15.03.2016 року.

Представник відповідача-1 в судове засідання 15.03.2016 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 25.12.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 02.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У відповідності до ст. 87 ГПК України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 02121, м. Київ, просп. Бажана Миколи, будинок 7-є, яка згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 25.12.2015 є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 ГПК України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Представник позивача подав додаткові докази по справі, а саме банківську виписку на підтвердження списання грошових коштів з рахунку товариства з обмеженою відповідальністю "Рада", позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача-2 заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 2, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до п.11 постанови Вищого господарського суду України №10 від 24 жовтня 2011 року "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" господарським судам підвідомчі на загальних підставах справи зі спорів, пов'язані з визнанням права на майно, на яке накладено арешт, і про зняття з нього арешту та з розглядом позовів до юридичної особи, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи (статті 60 і 87 Закону України "Про виконавче провадження"), - за умови, коли сторонами у судовому процесі є підприємства чи організації у розумінні статті 1 ГПК.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду міста Києва по справі № 910/25089/13 від 14.10.2014 року позов задоволено частково та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Рада" на користь КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» 21 926,61 грн. основного боргу, 157,00 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 814,99 грн. - 3% річних, 1 186,45 грн. витрат по оплаті судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/25089/13 від 10.12.2014 року рішення Господарського суду міста Києва по справі № 910/25089/13 від 14.10.2014 року залишено без змін.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва по справі № 910/25089/13 від 14.10.2014 року 14.01.2015 року видано відповідний наказ.

03.03.2015 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ Сидоренко Р.Г. було винесено постанову ВП 46737636 про відкриття виконавчого провадження про стягнення 24 085,05 грн. за наказом Господарського суду міста Києва по справі № 910/25089/13 від 14.01.2015 року.

20.03.2015 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ Сидоренко Р.Г. було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 2 408,50 грн.

Як стверджує відповідач та вбачається з матеріалів справи, Відповідно до постанови ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва від 23.06.2015 року виконавче провадження було закінчено у зв'язку із фактичним виконанням та стягнуто борг і виконавчий збір.

Банківською випискою, виданою АТ «Укрбудінвестбанк» від 16.04.2015 року підтверджується списання останнім грошових коштів з рахунку товариства з обмеженою відповідальністю "Рада" в розмірі 36 098,75 грн. на підставі примусового виконання наказу № 910/25089/13 (відповідно до призначення платежу).

Вказаною банківською випискою підтверджено факт примусового списання з рахунку позивача грошових коштів в процесі виконання наказу господарського суду міста Києва № 910/25089/13, в тому числі і 2408,50 грн. виконавчого збору. Відповідач 2 не надав доказів ненадходження вказаних коштів.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.06.2015 року у справі 910/25089/13 визнано недійсною постанову ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва від 20.03.2015 року про стягнення виконавчого збору. Відповідно до вказаної ухвали господарського суду м. Києва від 11.06.2015 року судом встановлено, що згідно платіжного доручення № 3552 від 17.03.2015 боржником у справі № 910/25089/13 було добровільно погашено позивачу заборгованість у повному обсязі в сумі 24 085,05 грн. У зв'язку з цим, боржником до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві 18.03.2015 було подано заяву про закінчення виконавчого провадження, яка була зареєстрована останнім за вх. № 3691/03-35.

Оскільки постанову державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ Сидоренко Р.Г. від 20.03.2015 року про стягнення виконавчого збору у сумі 2 408,50 грн. було визнано недійсною вказані кошти підлягали поверненню позивачеві. Станом на дату подання позову ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва кошти позивачеві не повернуто.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідальність згідно даної статті несе сама держава, а не її органи або посадові чи службові особи. Останні здійснюють свої функції не як приватні особи в своїх інтересах, а від імені держави та в межах покладеної на них державної компетенції.

Частиною 3 статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" передбачено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до ч.1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1173 цього Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Ч. 2 ст. 87 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом

Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної виконавчої служби до відповідальності у вигляді стягнення збитків є факти неправомірних дій - бездіяльності державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв'язок між бездіяльністю державного виконавця і заподіяною ним шкодою.

Таким чином, враховуючи те, що сума виконавчого збору у розмірі 2 408,50 грн. була списана з рахунку позивача неправомірно та не повернена позивачеві, а також, наявний між протиправними діями ДВС та заподіяною шкодою причинно-наслідковий зв'язок, вимоги позивача про стягнення 2 408,50 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з п.3 положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, основними завданнями Казначейства України є: реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Пунктом 47 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; 2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок (п.48 вищезазначеного Порядку).

Таким чином, кошти в сумі 2 408,50 грн., що відповідають розміру заподіяної позивачу шкоди, мають бути стягнуті з Державного бюджету України.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.32, ч.1 ст. 33, ч.3 ст. 35, ст.ст. 34, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України через Управління державної казначейської служби України у Дарницькому районі м. Києва (02068, м. Київ, вулиця О. Кошиця, будинок 11, ідентифікаційний код 38021179) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДА" (02068, м. Київ, вулиця Г.Ахматової, будинок 3, ідентифікаційний код 30300272) грошові кошти в розмірі сумі 2 408 (дві тисячі чотириста вісім) грн. 50 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 31.03.2016 року.

Суддя С.М. Мудрий