ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31.03.2016 р. Справа № 914/297/16

За позовом:Приватного підприємства «Зелений Гай», Львівська обл., Миколаївський р-н, с. Розвадів;
до відповідача:Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області, м. Львів;
про:визнання незаконним рішення, зобовязання розглянути клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки
Суддя Крупник Р.В. Секретар Цяпка О.І.
Представники сторін:
від позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність № 12-1 від 26.01.2016р.);
від відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність від 05.01.2015р. № 02/07-7).

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового процесу не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

02.02.2016р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Приватного підприємства «Зелений Гай» (надалі Позивач) до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області (надалі Відповідач) про визнання незаконним рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в оренду зі зміною її цільового призначення, які оформлені у листах «Про розгляд клопотання» від 03.09.2015р. вих. № ДС-19-28-0.5-5171/19-15, від 07.10.2015р. вих. № ДС-19-28-0.5-7278/19-15 та від 03.12.2015р. вих. № ДС-19-13-7777.5-10386/19-15 та зобовязання розглянути клопотання від 04.11.2015р. вих. № 159-1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Львівська обл., Миколаївський р-н, с. Пісочна, вул. Заболотна, 43, площею 1,1200га для передачі її в оренду строком на 20 років зі зміною цільового призначення для розміщення деревообробного комплексу.

Ухвалою суду від 05.02.2016р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 18.02.2016р. Розгляд справи відкладався на 03.03.2016р., 17.03.2016р. та 28.03.2015р., про що судом винесено відповідні ухвали.

Представник позивача в судове засідання зявився, через канцелярію суду подав письмові міркування з приводу підставності застосування до спірних правовідносин окремих норм матеріального права №12-5 від 24.03.2016р. Позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю. Заявлені вимоги представник обґрунтовує тим, що 12.01.2012р. позивачем прийнято рішення про розширення господарської діяльності шляхом організації деревообробного виробництва з метою випуску пиломатеріалів і супутньої їм продукції палетів для обігріву житлових та нежитлових приміщень. На підставі договорів купівлі-продажу від 31.10.2012р., ОСОБА_3 (який являється засновником та директором ПП «Зелений гай», однак при укладенні вказаного договору діяв як фізична особа) було придбано нежитлові приміщення, за адресою: Львівська обл., Миколаївський р-н, с. Пісочна, вул. Заболотна, 43 та вул. Заболотна, 28. В подальшому, на підставі договорів оренди нежитлових приміщень №1 та №2 від 12.01.2015р. нежитлові приміщення були передані ОСОБА_3 в оренду ПП «Зелений гай». У звязку з тим, що земельні ділянки, на яких знаходяться орендовані ПП «Зелений гай» приміщення не були предметом договорів купівлі-продажу від 31.10.2012р., оскільки попередній їх власник не мав оформленого права власності чи користування землею, позивач звернувся до відповідача з клопотаннями, якими просив надати ПП «Зелений гай» дозвіл на розробку землеустрою щодо відведення земельних ділянок по вул. Заболотній, 28, 43 в с. Пісочна для передачі її в оренду строком на 20 років зі зміною її цільового призначення для розміщення деревообробного комплексу «Зелений гай». Однак, у всіх адресованих відповідачу клопотаннях було відмовлено. На думку позивача, відмови відповідача у задоволенні клопотань є незаконними, зважаючи викладені в позовній заяві законодавчі положення. Відтак, представник просить позов задоволити повністю.

Представник відповідача в судове засідання зявився, через канцелярію суду подав письмові пояснення по справі, просив суд в задоволенні позову відмовити повністю. Заперечуючи проти позову представник зазначив, що підставою для відмови в задоволенні клопотань позивача слугувало те, що позивачем первинно не було долучено погодження органу місцевого самоврядування на розроблення документації із землеустрою, однак в подальшому позивачем були враховані зауваження та додано до клопотання Пісочнянської сільської ради на розроблення ПП «Зелений гай» документації з землеустрою. Однак, незважаючи на це в задоволенні повторних клопотань також було відмовлено, з огляду на те, що на запропонованій для відведення земельній ділянці площею 1,1200 га, є зареєстрована земельна ділянка приватної власності площею 0,0951 га (кадастровий № :01:002:0286). Крім цього, право на нежитлові приміщення, які знаходяться на земельній ділянці (про відведення котрої просив позивач) належить гр. ОСОБА_3, відповідно право оренди також належить вказану громадянину, а не ПП «Зелений гай». Разом з тим, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державні або комунальній власності громадянам, юридичним особам, визначених ст. 134 ЗК України. Відтак, звернення позивача про передачу йому в оренду земельної ділянки поза встановленими ЗК України порядком, без проведення аукціону є на думку відповідача, ухиленням від дотримання встановленої законом процедури передачі таких земельних ділянок в оренду.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд

ВСТАНОВИВ:

З метою розширення господарської діяльності, шляхом організації деревообробного виробництва, 04.08.2015р. позивач звернувся до відповідача з клопотанням №14 від 04.08.2015р., яким просив надати ПП «Зелений гай» дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Львівська обл., Миколаївський р-н, с. Пісочна, вул. Заболотна, 43, площею 1,1200 га для передачі її в оренду строком на 20 років зі зміною її цільового призначення для розміщення деревообробного комплексу.

Листом від 03.09.2015р. №ДС-19-28-0.5-5771/19-15 відповідач відмовив у задоволенні клопотання з огляду на відсутність погодження Пісочнянської сільської ради на надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Одержавши письмову згоду Пісочнянської сільської ради на розроблення документації із землеустрою, 07.09.2015р. позивач повторно звернувся до Головного управління Державного агентства земельних ресурсів України у Львівській області з аналогічним клопотанням №129.

07.10.2015р. № ДС-19-28-0.5-7278/19-15 відповідач повідомив позивача, що на запропонованій до відведення земельній ділянці площею 1,12 га є зареєстрована земельна ділянка приватної власності площею 0,0951 га :01:002:0286) для будівництва та обслуговування житлового будинку, а тому в наданні дозволу було відмовлено.

Однак, ознайомившись з інформацією, яка міститься в Державному земельному кадастрі, позивачем було зясовано, що земельна ділянка кадастровий номер :01:002:0286 знаходиться по вул. І. Франка, 27, а не Заболотній, 43, позивач втретє звернувся до позивача з аналогічним клопотанням за №159-1 від 04.11.2015р.

Листом від 03.12.2015р. № ДС-19-13-7777.5-10386/19-15 Головне управління Держгеокадастру у Львівській області відмовило у задоволенні клопотання ПП «Зелений гай», аргументуючи відмову знову ж таки тим, що на земельній ділянці про відведення якої просить заявник знаходиться інша земельна ділянка площею 0,0951 га, а також те, що будівлі, які знаходяться на земельній ділянці (про надання котрої просив ПП «Зелений гай») належать гр. ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу від 31.12.2012р., відповідно за приписами ст. 120 ЗК України право користування земельною ділянкою належить вказаній особі, а не ПП «Зелений гай».

Не погоджуючись з відмовами відповідача у задоволенні клопотань, позивач просить суд визнати незаконними рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в оренду зі зміною її цільового призначення, оформлені листами «Про розгляд клопотання» від 03.09.2015р. вих. № ДС-19-28-0.5-5171/19-15, від 07.10.2015р. вих. № ДС-19-28-0.5-7278/19-15, від 03.12.2015р. вих. № ДС-19-13-7777.5-10386/19-15 та зобовязати ГУ ДСУ з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області розглянути клопотання від 04.11.2015р. вих. № 159-1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що провадження у справі підлягає припиненню, оскільки спір не підлягає вирішенню господарським судом і аргументація цього наступна.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та обєднання). Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Разом з тим, ч.ч. 2, 3 ст. 123 ЗК України передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Матеріалами справи підтверджено, що з метою одержання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в оренду зі зміною її цільового призначення, позивач неодноразово звертався до відповідача з відповідними клопотаннями, які останнім були залишені без задоволення. Вказане стало підставою звернення позивача до господарського суду.

Як зазначив Пленум ВГС України в п. 1.2., 1.2.3., 1.2.4. постанови від 17.05.2011р. №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» питання про те, чи підвідомча господарському суду справа у спорі, що виник із земельних правовідносин, повинно вирішуватись залежно від того, який характер мають спірні правовідносини, тобто чи є вони приватноправовими чи публічно-правовими, та чи відповідає склад сторін у справі статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК).

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок грунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам.

Приписами ч. 2 ст. 2, п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У постанові від 13.01.2016р. № 21-5421а15 та постанові від 04.11.2015р., № 21-3296а15 Верховний Суд України вказав, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. У разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Водночас, як вбачається з оскаржуваних актів, у задоволенні клопотань позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для передачі земельної ділянки в оренду було відмовлено, відтак їх зміст не був спрямований на виникнення, зміну чи припинення прав та обовязків заявника.

Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 16.12.2015р. у справі №6-2510цc15, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу субєкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії субєкта владних повноважень.

Земельний кодекс України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обовязків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

У звязку з прийняттям субєктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обовязків фізичних і юридичних осіб приватного права.

За таких обставин рішення субєкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

Натомість, оскаржувані рішення не носять приватноправового характеру, оскільки внаслідок їх прийняття не виникло права цивільного, за умови існування якого спір підлягав би вирішенню в порядку господарського судочинства.

Враховуючи те, що предметом спору являється перевірка законності рішень субєкта владних повноважень при здійсненні ним управлінських функцій, даний спір є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви ПП «Зелений гай» сплачено 2756,00 грн. судового збору, згідно платіжних доручень №73 від 28.01.2016р. та №173 від 15.02.2016р.

Беручи до уваги те, що провадження у справі підлягає припиненню суд зазначає, що позивачу слід повернути з державного бюджету України 2756,00 грн. судового збору.

Суд звертає увагу позивача, що після набрання ухвали законної сили, він вправі звернутися з відповідною заявою до господарського суду Львівської області та повернути вказану суму судового збору.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі за позовом ПП «Зелений Гай» до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області про визнання незаконним рішення, зобовязання розглянути клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки припинити.

Суддя Крупник Р.В.