РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016Справа №910/30310/15

За позовом Приватного підприємства «Українська дистрибуційна система»
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна» 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід відбудова»
про стягнення 921 131,84 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:
позивача:Вознюк О.М.
відповідача 1:Крекотень В.О.
відповідача 2:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Українська дистрибуційна система» (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна» (надалі - ТОВ «ТД «Практікер Україна») про стягнення 949 131,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі додаткової угоди №1 від 25.03.2015 р. до договору №078611 від 18.04.2011 р. зобов'язання зі сплати вартості поставленого товару за таким договором перед позивачем перейшло до ТОВ «ТД «Практікер Україна», яке останнім належним чином не виконано, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 668 420,09 грн. та інфляційних у розмірі 280 711,75 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.12.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 21.12.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.12.2015 р. розгляд справи відкладено на 18.01.2016 р. у зв'язку із неявкою представника відповідача та неподанням витребуваних доказів.

Судове засідання 18.01.2016 р. не відбулося та було перенесено на 01.02.2016 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.02.2016 р. залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Схід відбудова» в якості відповідача 2, розгляд справи відкладено на 22.02.2016 р.

В судовому засіданні 22.02.2016 р. представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 1 суму основної заборгованості у розмір 640 420,09 грн. та інфляційні у розмірі 280 711,75 грн. Суд відзначає, що вказана заява за своєю правовою природою є заявою про зменшення розміру позовних вимог, яка приймається судом для подальшого розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.02.2016 р. розгляд справи відкладено на 14.03.2016 р. у зв'язку із неявкою представників відповідачів.

11.03.2016 р. представником відповідача 1 до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог запручував з огляду на те, що внаслідок укладення між сторонами підставі додаткової угоди №1 від 25.03.2015 р. до договору №078611 від 18.04.2011 р., відповідач 1 поручився перед відповідачем 2 за належне виконання грошового зобов'язання за таким договором, проте на момент звернення позивача із даним позовом до суду строк дії поруки припинився.

Також 11.03.2016 р. представником відповідача 2 до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 заперечував проти солідарного стягнення з відповідачів суми заборгованості у зв'язку з припиненням поруки за додатковою угодою №1 від 25.03.2015 р. до договору №078611 від 18.04.2011 р.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 14.03.2016 р. та 23.03.2016 р. розгляд справи відкладався на 23.03.2016 р. та 30.03.2016 р. відповідно у зв'язку із неявкою представника відповідача 2.

Представник позивача в судове засідання з'явився, на виконання вимог ухвали суду надав додаткові пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

В судове засідання представник відповідача 1 з'явився, надав пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що а відповідач 2 повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатньо доказів для розгляду її по суті.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, а також здійснювалася фіксація судового процесу технічними засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.04.2011 р. між Підприємством (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Практікер Україна», правонаступником якого є ТОВ «Схід відбудова» (Практікер) був укладений договір купівлі-продажу (національний) №078611 (надалі - «Договір»).

Пунктом 1.1 Договору визначено, що умови цього договору та всіх додатків до нього регулюють ділові відносини між Практікер та/або підприємствами для яких компанія Практікер виконує закупівельні обов'язки, з одного боку, та постачальником, з іншого боку. Постачальник визнає юридичну цінність цих умов шляхом підписання цього договору. Додатково для врегулювання відносин за цим договором застосовуються положення законодавства.

Згідно з п. 3.1 Договору поставки здійснюються до місця прийняття товарів за рахунок постачальника на умовах DDP (доставлено, мито сплачено).

Відповідно до п. 9.1 Договору додатки до цього договору, зокрема, договір про умови та загальні умови поставки та надання послуг, вважаються невід'ємними частинами даного договору купівлі-продажу.

На виконання цього договору, 18.04.2011 р. між Підприємством (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Практікер Україна», правонаступником якого є ТОВ «Схід відбудова» (Практікер) був укладений договір про умови №078621 (надалі - «Договір про умови»).

Пунктом 4 Договору про умови сторонами було погоджено строк оплати поставленої продукції - 60 днів з моменту надходження товарів.

24.03.2015 р. між Підприємством (постачальник), Товариством з обмеженою відповідальністю «Практікер Україна», правонаступником якого є ТОВ «Схід відбудова», (Практікер) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна» (новий покупець) була укладена додаткова угода №1 до Договору, відповідно до якої сторони вирішили замінити одну із сторін в зобов'язанні по договору №078611 від 18.04.2011 р. та всі права та обов'язки за цим договором перейшли від Практікер до нового покупця - ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна», починаючи з 24.03.2015 р.

З указаної додаткової угоди №1 від 25.03.2015 р. вбачається, що з метою фіксації суми зобов'язань, яка утворилась на момент укладання цієї додаткової угоди, Практікер (відповідач-2) та постачальник (позивач) укладають акт звірки взаєморозрахунків (п. 4).

Згідно з п. 5 додаткової угоди №1 від 25.03.2015 р. сплата зобов'язань Практікер, які виникли за договором, в якому відбувається заміна сторони, включаючи зобов'язання, визначені п. 4 цієї угоди, здійснюється Практікер до їх повного виконання. При цьому новий покупець поручається за виконання покупцем визначених зобов'язань. У разі невиконання покупцем визначених зобов'язань, покупець та новий покупець несуть солідарну відповідальність за їх виконання. Всі взаємовідносини між Практікер та новим покупцем стосовно даного договору регулюються окремою угодою між ними.

Спір у справі виник у зв'язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем 1 зобов'язань за Договором з урахуванням положень додаткової угоди №1 від 25.03.2015 р.

Договір поставки є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Видатковими накладними за період з 08.09.2014 р. по 25.01.2015 р. підтверджується факт належного виконання позивачем зобов'язань за Договором та поставки на користь відповідача 2 товару, який останнім був прийнятий та частково оплачений.

Пунктом 2 та 3 додаткової угоди №1 від 25.03.2015 р. до Договору визначено, що поставка товарів постачальником, з моменту укладання цієї угоди, якщо про інше сторони не погодились окремо, здійснюється за замовленнями нового покупця та на користь нового покупця в порядку та на умовах, визначених договором. Практікер, як сторонам, яка вибуває із зобов'язання, відмовляється від права замовляти та обов'язку приймати товари постачальника.

На виконання вказаної додаткової угоди, у період з 21.04.2015 р. позивачем здійснювалася поставка товару продукції вже на користь заміненої сторони - ТОВ «ТД «Практікер Україна».

В той же час, із матеріалів справи та пояснень представників сторін вбачається, що предметом спору у даній справі є неналежне виконання відповідачем 2 зобов'язань з оплати продукції, що була поставлена позивачем до моменту укладення сторонами додаткової угоди №1 від 25.03.2015 р. до Договору.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, п. 4 Договору про умови, відповідач 2 був зобов'язаний розрахуватися за поставлений товар протягом 60 днів з моменту надходження товарів.

Таким чином, з урахуванням часткової оплати, заборгованість відповідача 2 за поставлений товар становить 640 420,09 грн., що не заперечується представниками сторін, а строк виконання грошового зобов'язання на момент розгляду справи настав.

Згідно з п. 5 додаткової угоди №1 від 25.03.2015 р. сплата зобов'язань Практікер, які виникли за договором, в якому відбувається заміна сторони, включаючи зобов'язання, визначені п. 4 цієї угоди, здійснюється Практікер до їх повного виконання. При цьому новий покупець поручається за виконання покупцем визначених зобов'язань. У разі невиконання покупцем визначених зобов'язань, покупець та новий покупець несуть солідарну відповідальність за їх виконання. Всі взаємовідносини між Практікер та новим покупцем стосовно даного договору регулюються окремою угодою між ними.

Виходячи з умов додаткової угоди №1 від 25.03.2015 р. та змісту відносин, що склались між сторонами, суд приходить до висновку, що ТОВ «Схід відбудова» виступив боржником за основним зобов'язанням (поставки), а ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна» - поручителем. Отже, спірні відносини регулюються параграфом 3 глави 49 Цивільного кодексу України (порука).

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки на підставі п. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України .

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення заборгованості з відповідача 1, суд дійшов висновку, що дія поруки припинилась з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. 4 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як встановлено судом, у додатковій угоді від 24.03.2015 р., що містить умову про поруку, сторони не визначили строку дії цієї поруки, отже, мають застосовуватися приписи зазначеної статті в тій частині, відповідно до якої порука припиняється у разі, якщо кредитор протягом 6 місяців не пред'явить вимоги до поручителя від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідно до п. 4 Договору про умови строк платежу дійсний протягом 60 днів з надходження товарів/рахунку.

Як вбачається за матеріалів справи, остання партія товару надійшла до ТОВ «Практікер Україна» (ТОВ «Схід відбудова») 25.01.2015 р., а відтак, враховуючи п. 4 Договору про умови, строк зобов'язання по оплаті останньої поставки товару закінчився 26.03.2015 р.

Таким чином, зважаючи на 6-ти місячний строк, передбачений законом, порука відповідача 1 припинилась 26.09.2015 р., оскільки кредитор не звернувся до поручителя протягом цього часу з вимогою про виконання основного зобов'язання (позовну заяву подано 26.11.2015 р., що підтверджується відбитком календарного штемпеля на конверті).

Твердження позивача, що в межах встановленого строку він звернувся до відповідача 1 із претензією щодо сплати заборгованості ТОВ «Схід відбудова», судом не приймається до уваги з огляду на таке.

Як зазначив Верховний Суд України від 17.09.2014 р. у постановах по справах № 6-6цс14-1, № 6-53цс14, а також в Аналізі про застосування судами законодавства, яке регулює поруку, як вид забезпечення виконання зобов'язання, від 01.02.2015 р., з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань, застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти, як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Більш того, строк поруки не вважається строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки було пред'явлено претензію і поручитель не виконав указаних у ній вимог, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 р. у справі №6-1844цс15.

Таким чином, оскільки Підприємство протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явило вимоги до поручителя - ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна», суд приходить до висновку, що порука у відповідача-2 перед позивачем за основним зобов'язанням (договором купівлі-продажу) є припиненою, а відтак - позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості з відповідача 1 задоволенню не підлягають.

Стосовно стягнення з ТОВ «Схід відбудова» на користь Підприємства суми основної заборгованості у розмір 640 420,09 грн. та інфляційних у розмірі 280 711,75 грн. необхідно відзначити таке.

Відповідно до п. 1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд за клопотанням сторони або за своєю ініціативою має право до прийняття рішення залучити до участі у справі іншого відповідача, якщо у спірних правовідносинах він виступає або може виступати як зобов'язана сторона.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.02.2016 р. клопотання ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна» було задоволено та залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Схід відбудова» в якості відповідача 2.

В той же час, пунктом 3.12 вказаної постанови визначено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Суд відзначає, що після залучення ТОВ «Схід відбудова» до участі у справі в якості відповідача 2 та до моменту розгляду справи по суті, позивачем не було подано до суду жодної заяви про зміну предмету позову в частині пред'явлення позовних вимог до такої особи.

Більш того, після винесення ухвали господарського суду міста Києва від 01.02.2016 р., в судовому засіданні 22.02.2016 р. позивач подав суду заяву, в якій просив уточнити позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу та інфляційних саме з відповідача 1 - ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна».

Таким чином, після залучення до участі у справі ТОВ «Схід відбудова» позивач не скористався своїм правом пред'явлення вимоги до такої особи (в тому числі, щодо солідарного стягнення), а тому суд здійснював розгляд справи згідно заявлених в позовній заяві з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог з викладених у позові Товариства Приватного підприємства «Українська дистрибуційна система» правових підстав необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Приватного підприємства «Українська дистрибуційна система» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.04.2016 р.

Суддя В.П.Босий