ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року Справа № 915/1067/14

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

представник позивача в судове засідання не зявився,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 - директор,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю НП УКРАЇНА, юридична адреса: 54031, АДРЕСА_1; 54001, м. Миколаїв, вул. Садова, 1, оф. 206

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС, 54031, м. Миколаїв, вул. Кірова, 238/4, оф. 412; 54031, м. Миколаїв, вул. Кірова, 238, оф. 428)

про: зобовязання передати товар

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю НП УКРАЇНА звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою (заява про зміну предмету позову від 14.12.2015) в якій просить суд зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС передати Товариству з обмеженою відповідальністю НП УКРАЇНА:

- автошини вантажні 295/80R22.5-18 DSR 266 у кількості 5 од.;

- автошини вантажні 315/70R22.5-18 DSR 266 у кількості 2 од.;

- автошини вантажні 315/80R22.5-18 DSR 669 у кількості 6 од.;

- автошини вантажні 1000R.20-16 DSR 168 у кількості 6 од.;

- автошини вантажні 9000R.20-16 DSR 168 у кількості 6 од.;

- автошини вантажні 385/65R22.5-20 DSR 588 у кількості 6 од.;

- автошини вантажні 385/65R22.5-20 DSR 118 у кількості 17 од.;

- автошини вантажні 215/75R17.5-16 DSR 116 у кількості 6 од.;

- автошини вантажні 1200R20-18 DSR 168 у кількості 2 од.;

- автошини вантажні 1100R20-18 DSR 168 у кількості 4 од.;

- автошини вантажні 295/80R22.5 DSR 266 у кількості 3 од.;

- автошини вантажні 275/70R22.5-16 DSR 116 у кількості 4 од.;

- автошини вантажні 245/70R19.5-16 DSR 116 у кількості 6 од.;

- автошини вантажні 235/75R17.5-16 DSR 116 у кількості 4 од.;

- автошини вантажні 315/80R22.5-18 DSR 569 у кількості 4 од.;

- автошини вантажні 295/80R22.5-18 DSR 08A у кількості 9 од.;

- автошини вантажні 1000R20-16 YS08 у кількості 4 од.;

- автошини вантажні 295/80R22.5-18 DSR 08A у кількості 12 од.;

- автошини вантажні 295/80R22.5-18 DSR 868 у кількості 12 од.;

- автошини вантажні 315/70R22.5-18 DSR 868 у кількості 14 од.;

- автошини вантажні 235/75R17.5-16 DSR 165 у кількості 2 од.;

- автошини вантажні 235/75R17.5-16 DSR 266 у кількості 2 од.;

- автошини вантажні 315/80R22.5 DSR 669 у кількості 1 од. загальною

вартістю 363 929,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08.04.2013 між позивачем та відповідачем було укладено договір відповідального зберігання. На виконання умов договору відповідач прийняв на зберігання автошини в кількості 137 одиниць загальною вартістю 363 929,90 грн., що на думку позивача підтверджується актом приймання-передачі майна від 08.07.2013 року та 18 додатками, підписаними уповноваженими особами та скріпленими печатками обох сторін. Позивач зазначає, що ТОВ «Транс-карго-Сервіс» не повідомило ТОВ «НП Україна» відповідно до п. 2.3 договору про повернення майна та не повернуло майно в строк до 09.04.2014. Враховуючи, що відповідач не виконав обовязок передбачений п. 2.3 Договору відповідального зберігання від 08.04.2013 позивач просить суд на підставі ст.ст. 525, 526, 936, 942, 949 ЦК України, ст. 193 ГК України зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС передати Товариству з обмеженою відповідальністю НП УКРАЇНА товар (автошини вантажні) загальною вартістю 363 929,90 грн.

Відповідач у наданому відзиві на позовну заяву та поясненнях проти позовних вимог заперечує та просить суд у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що дійсно між позивачем та відповідачем було укладено договір відповідального зберігання майна, зі сторони відповідача договір було підписано директором ОСОБА_1 та завірено печаткою підприємства. 08.07.13 сторонами був підписаний загальний акт приймання-передачі майна, відповідно до якого передача майна повинна була відбуватися згідно додатків до вищезазначеного акту, які повинні підкріплюватися актом звірки та взаєморозрахунком. У подальшому у звязку зі зміною партнерських відносин між сторонами передача майна відповідно до Договору не відбулася та відповідні документи зі сторони ТОВ «Транс-Карго-Сервіс» уповноваженими особами не оформлювались. Зазначає, що на всіх наданих позивачем додатках до акту приймання передачі майна, проставлений підпис невстановленої особи, що було встановлено висновками експерта № 1782/1783 від 02.02.2014. Відповідач зазначає, що відсутність реальної передачі майна підтверджується відсутністю належно оформлених актів звірки та взаєморозрахунків, які повинні закріплювати кожен з додатків до акту приймання-передачі; загальний акт приймання-передачі майна, який передбачає процедуру та оформлення документації передачі майна підписаний сторонами 08.07.13 р., проте, позивачем надані копії додатків, які фіксують передачу майна 08.04.13 р., 19.04.13. Також, відповідач зазначив, що позивачем не надано доказів одержання реальних послуг зі зберігання майна зі сторони відповідача.

Представник позивача в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення (т.3 а.с. 139).

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

08.04.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю НП УКРАЇНА (далі поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТРАНС-КАРГО-СЕРВІС (далі зберігач) було укладено Договір відповідального зберігання (далі Договір), у відповідності до умов якого депонент передає, а виконавець приймає на відповідальне зберігання наступне майно (матеріали, речи): автошини вантажні (нові) згідно додатків (актів приймання передачі) (п. 1.1 Договору).

У відповідності до п. 1.2 Договору, депонент передає майно виконавцю згідно з додатками (актами приймання передачі), який є невідємною частиною цього Договору.

Пунктом 1.3 Договору визначено, що вартість майна, переданого на зберігання: згідно додатків (актів приймання передачі).

Згідно п. 2.1.2 Договору, виконавець зобовязаний нести повну відповідальність за втрату або ушкодження майна позивача, що знаходиться у нього, незалежно від причини ушкодження або втрати, з моменту одержання майна від позивача до закінчення терміну його зберігання. Виконавець зобовязаний повернути майно позивачу не пізніше 08.04.2014 року. Про час, дату та місце повернення майна відповідач зобовязаний повідомити відповідача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дати передачі (п. 2.1.3 Договору).

Пунктом 2.3 Договору визначено, що у випадку не повідомлення позивача про час, дату та місце повернення майна і не повернення позивачу майна зі зберігання в строк до 09.04.2014 року відповідач зобовязаний сплатити позивачу повну вартість майна, переданого на зберігання.

Відповідно до п. 3.1.2 Договору, позивач зобовязаний оплатити відповідачу за послуги зберігання у розмірі 300,00 грн. за один місяць, виходячи з фактичного терміну зберігання. Позивач має право у будь-який час вимагати у відповідача повністю або частково майно, яке знаходиться на зберіганні (п.3.2 Договору).

У відповідності до п. 7 Договору, даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє один рік. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір до закінчення, даний договір вважається пролонгованим на строк до один рік.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 1 ст. 949 ЦК України встановлено, що зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Оскільки відповідач в строк до 09.04.2014 не повідомив позивача про час, дату та місце повернення майна і не повернув позивачу майно зі зберігання, то позивач просить зобовязати відповідача передати Товариству з обмеженою відповідальністю НП УКРАЇНА товар (автошини вантажні) загальною вартістю 363 929,90 грн.

Як вбачається з вищенаведеного, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що передав відповідачу майно, зазначене в додатках №№ 1-18 (т.1 а.с. 9-17) на загальну суму 363 929,90 грн. та актом приймання-передачі майна від 08.07.2013 року, підписаним представниками обох сторін без зауважень та скріпленим печатками (т. 1 а.с. 8). Також, позивачем надані товарно-транспортні накладні та видаткові накладні (т. 1 а.с.56-95), згідно яких визначено вантажовідправником автопокришок позивача, а вантажоодержувачем відповідача.

Ухвалами господарського суду Миколаївської області від 07.10.2014 та 05.11.2014 було призначено комплексну судову почеркознавчу та технічну експертизу, яку доручено провести науково дослідному експертно криміналістичному центру при УМВС України в Миколаївській області. Перед експертами були поставлені наступні питання:

- Чи виконано підпис директором товариства з обмеженою

відповідальністю Транс-Карго-Сервіс ОСОБА_1, від імені якої зазначений підпис на акті приймання-передачі від 08.07.13 р. та додатках 1 - 18 (а.с. 111-129) або іншою особою?

- Яким способом нанесений відтиск печатки на акті приймання-передачі

від 08.07.13 р. та додатках 1 - 18 (а.с. 111-129)?

- Чи нанесено відтиск печатки ТОВ Транс-Карго-Сервіс в акті

приймання передачі від 08.07.13 р. та додатках 1 - 18 (а.с. 111-129) печаткою, вільні та експериментальні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження (а.с. 131-146, 152-156)?.

Як встановлено висновком судової експертизи № 1782/1783 від 02.02.2014:

додатки №№ 1-18 та акт приймання-передачі майна від 08.07.2013 року скріплені печатками відповідача.

Пунктами 64, 65, 68, 73 Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998 встановлено, що обов'язковому обліку підлягають печатки і штампи з повним найменуванням організацій.

Порядок обліку, зберігання і використання інших видів печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається відповідними відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладається на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство.

Особи, що персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій.

Печатки і штампи повинні зберігатися у сейфах або металевих шафах.

Перевірка наявності печаток, штампів і бланків здійснюється щорічно комісією, призначеною наказом керівника організації.

Про перевірки наявності печаток, штампів і бланків робляться відмітки у журналах обліку за формами 11 і 12 після останнього запису. У разі порушення правил обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків комісія проводить службове розслідування, результати якого оформляються актом довільної форми та доводяться до відома керівника організації.

У разі втрати печаток і штампів керівники організацій зобов'язані негайно повідомити про це органи МВС та вжити заходів для їх розшуку.

Отже, відповідач, як суб'єкт підприємницької діяльності, несе повну відповідальність за законність використання його печатки.

Відповідач у наданих до суду поясненнях від 21.01.2016 зазначив, що на підприємстві було проведено службове розслідування та встановлено службову недбалість директора, який не забезпечив відповідний режим зберігання печатки та допустив одержання доступу до печатки невстановленої особи з подальшим проставлянням печатки на вищезазначених додатках та акті.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. ст. 1, 9 ЗУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що акт приймання-передачі від 08.07.13 не може бути визнаний документом первинного обліку, оскільки не містить посилань на обсяг господарської операції та одиницю виміру господарської операції.

Також, в акті приймання-передачі від 08.07.13 сторонами було визначено, що опис переданого майна додається до акту в додатках. Додаток складається кожного разу при зміні кількості товару та закріплюється актом звірки та взаєморозрахунком.

Так, додатки № 1-18 надані позивачем як доказ передачі відповідачу автошин, судом до уваги не приймається, оскільки вони не містять відомостей щодо назви, дати і місце складання документа (в них не визначено, що це додатки до якого-саме документу); назви підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції. Висновком судової експертизи № 1782/ 1783 від 02.02.14 підтверджено, що особистий підпис керівника відповідача виконано не ОСОБА_1. Додатки № 1-18 не містять інших даних, які б дали змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За змістом ст. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (зі змінами від 05.12.2013 р. далі - Правил): товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Порядок оформлення документів на перевезення визначені у розділі 11 Правил, згідно якого оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Так, товарно-транспортні накладні, надані позивачем, не відповідають вимогам розділу 11 Правил, та товарно-транспортні накладні та видаткові накладні не містять підписів уповноваженої особи щодо одержання вантажу та печаток відповідача.

Згідно ст. 8 ЗУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Як вбачається, з наданих відповідачем фінансових звітів, оборотно-сальдових відомостей та податкових декларацій за 2013-2014 рр., оборотно-сальдових відомостей по рахунку 023 Матеріальні цінності на відповідальному схові за 2013-2014 рр., фінансові операції щодо прийняття на зберігання автошин у кількості 137 одиниць на суму 363 929,90 грн. не обліковувались.

Статтею 33, 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач в порушення ст.. 32,33,34 ГПК України відповідних доказів в підтвердження наявності реальної господарської операції між сторонами Договору до суду не надав, тобто не довів ті обставини на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Частиною 5 ст. 49 ГПК України визначено, що - суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час розгляду справи № 915/1067/14 за клопотанням позивача та відповідача ухвалами Господарського суду Миколаївської області від 07.10.2014 та 05.11.2014 було призначено комплексну судову почеркознавчу та технічну експертизи. Витрати по проведенню почеркознавчої експертизи було покладено на відповідача, а витрати по проведенню технічної експертизи було покладено на позивача.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Карго-Сервіс» було здійснено оплату експертизи в загальному розмірі 2 250,24 грн.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, відповідно до ст. 49 ГПК України витрати на проведення судової експертизи слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю НП Україна (54031, АДРЕСА_1; 54001, м. Миколаїв, вул. Садова, 1, оф. 206, код 38622770) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Карго-Сервіс (54031, м. Миколаїв, вул. Кірова, 238/4, оф. 412; 54031, м. Миколаїв, вул. Кірова, 238, оф. 428) 2250,24 грн. витрат на проведення судової експертизи.

Повний текст рішення складено 04.04.2016

Суддя Н.О.Семенчук