РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р. Справа № 903/914/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Савченко Г.І.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 03.08.2015р.

ОСОБА_2 - керівник

від відповідача: ОСОБА_3 - представник за довіреністю від 17.11.2015р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету", м.Луцьк

на рішення господарського суду Волинської області

від 16.11.15 р. у справі № 903/914/15 (головуючий суддя Філатова С.Т., суддя Костюк С.В.,

суддя Кравчук А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Освіта-Плюс", м.Луцьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету", м.Луцьк

про стягнення 1799045,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 16.11.2015р. у справі №903/914/15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Освіта-Плюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" про стягнення 1799045,42грн.. задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково - технічного університету" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс" 968326,00грн., 19366,52грн. витрат по сплаті судового збору. Всього: 987692,52грн..

У позові про стягнення 87149,34грн. річних, 743570,08грн. інфляційних втрат, 359,81грн. інших витрат відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Також, просить у справі призначити судову бухгалтерську-економічну експертизу з поставленням на розгляд експертизи питань, а саме: - Чи підтверджується документально здійснення фактичного перерахування грошових коштів Товариством з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс" Товариству з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету" за період з квітня 2006 року по травень 2012 року і на яку суму?

- Чи підтверджується документально здійснення фактичного перерахування грошових коштів Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету" Товариству з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс" за період з квітня 2006 року по травень 2012 року і на яку суму?

- Чи підтверджується документально здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету" у період з квітня 2006 року по травень 2012 року перерахування грошових коштів на користь третіх осіб та подальше перерахування цих коштів третіми особами на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс"?

- Чи підтверджується документально здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс" фактично, безповоротно та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету" перерахування грошових коштів в розмірі 968326,00грн. на виконання умов договору купівлі-продажу від 11.04.2006р.?

- Чи мають фінансові операції між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету", Товариством з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс" та третіми особами за період з квітня 2006 року по травень 2012 року ознаки фіктивності?, та проведення якої доручити зазначеним у апеляційній скарзі одному із експертів, які включені до Державного реєстру атестованих судових експертів та спеціалізуються на проведенні економічних експертиз, а провадження у справі зупинити до надання висновку експерта.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає рішення місцевого господарського суду незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права та процесуального права;

- покликається на те, що судами під час розгляду справи №5004/725/12 встановлено, що спір у ній виник у зв'язку з тим, що ОСОБА_2, як ректор ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету", відчужив передане до статутного фонду Товариства нежитлове приміщення на користь ТОВ "Освіта-Плюс", засновником якого він є. Також судами встановлено, що засновниками ТОВ "Освіта-плюс", згідно з п.п.1.5, 6.3 статуту, є ОСОБА_2, що володіє часткою вартістю 1600000,00грн., що складає 88% статутного капіталу даного товариства, та ОСОБА_4, що володіє часткою вартістю 218181,82грн., що складає 12% в статутному фонду цього товариства. ТОВ "Освіта-Плюс" було засновано ОСОБА_2 05.04.2006р., тобто за кілька днів до укладання договору купівлі-продажу. 11.04.2006р. між ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету", як продавцем, в особі ОСОБА_2, та ТОВ "Освіта-Плюс", як покупцем, засновником якого є ОСОБА_5, було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, за яким продавець продав, а ТОВ "Освіта Плюс" придбало за 968326,00грн. нежитлове приміщення загальною площею 2542,7кв.м. (із врахуванням реконструкції та збільшенням площі на 57,6кв.м.), що знаходиться на вул.Гетьмана Сагайдачного, 6 в м.Луцьк. Суди з посиланням на матеріали справи, норми статей 92, 215, 232, 237, 238, 391, 392 ЦК України, дійшли висновку, що правочин має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють, з метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, а відтак при укладенні оскаржуваного договору ОСОБА_2 діяв всупереч інтересам ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету". В силу ст.35 Господарського процесуального кодексу України зазначені факти є преюдиціальними для даної справи;

- зазначає, що поза увагою господарського суду першої інстанції залишилась та обставина, що платіжні доручення за квітень, травень 2006 року свідчать про перерахування грошових коштів приблизно однакового номіналу з рахунку ТОВ "Освіта Плюс", засновником якого є ОСОБА_2 на рахунок ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету", ректором якого він був на той період. Отже, з урахуванням встановленого факту, що при укладання договору купівлі-продажу ОСОБА_2 діяв не в інтересах ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету", зазначені платіжні доручення не свідчать про те, що ці перерахування здійснювались в інтересах ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету" саме на виконання цього договору та не є належними та допустимими доказами у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України. Таким чином, встановлення факту здійснення позивачем оплати в сумі 968326,00грн. на рахунок відповідача на виконання умов договору купівлі-продажу ви 11.04.2006р. має встановлюватись експертним шляхом, в тому числі через дослідження розрахунків між відповідачем та позивачем у період, коли взаємовідносини були підконтрольні одноособово ОСОБА_2;

- також вказує, що з огляду на обставини справи, відповідач звернувся до суду із клопотанням пре призначення у справі бухгалтерсько-економічної експертизи. При цьому, відповідачем було враховано, що відповідно до постанови Пленум Вищого господарського суду України, від 23.03.2012р. № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" формулювання питань, які ставляться перед експертом, повинно, як правило, здійснюватись з урахуванням згаданих науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень і атестованих експертних методик, у яких зазначаються питання, на вирішення яких спрямовані ці методики та реєстр яких ведеться Міністерством юстиції України;

- обґрунтовує те, що ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України, на яку позивач посилався, як на підставу стягнення з відповідача 968326,00грн. встановлює, що у разі недійсності правочиву кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правовику, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Втім, за відсутності експертного висновку суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про застосування до спірних правовідносин ч.1 ст.216 ЦК України та підставності вимог про стягнення з відповідача 968326,00грн..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.12.2015р. у справі №903/914/15 відновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 12.01.2016р..

При цьому, на адресу Рівненського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" надійшла касаційна скарга на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 03.12.2015р., якою повернуто без розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" на рішення господарського суду Волинської області від 16.11.2015р. у справі №903/914/15.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.12.2016р. провадження у справі №903/914/15 зупинено до розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 03.12.2015р. у справі №903/914/15, а матеріали справи №903/914/15 надіслано до Вищого господарського суду України.

В подальшому 16.02.2016р. до Рівненського апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №903/914/15.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.02.2016р. провадження у справі №903/914/15 поновлено, а розгляд апеляційної скарги призначено на 22.03.2016р..

Представник відповідача в судовому засіданні 22.03.2016р. підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд рішення господарського суду Волинської області від 16.11.2015р. у справі №903/914/15 скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Також, просить у справі призначити судову бухгалтерську-економічну експертизу з поставленням на розгляд питань, які визначені у скарзі, та проведення якої доручити зазначеним у апеляційній скарзі одному із експертів, які включені до Державного реєстру атестованих судових експертів та спеціалізуються на проведенні економічних експертиз, а провадження у справі зупинити до надання висновку експерта.

Представники позивача у відзиві від 10.01.2016р. на апеляційну скаргу, у письмових поясненнях по справі від 22.03.2016р. та в судовому засіданні 22.03.2016р. заперечили проти доводів апеляційної скарги, вважають її безпідставною та необґрунтованою. Просять суд рішення господарського суду Волинської області від 16.11.2015р. у справі №903/914/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Також, представник заперечив проти проведення у справі судової бухгалтерської-економічної експертизи.

У відповідності до ч.1 ст.41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно абз.2-3 п.2, абз.1 п.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" №4 від 23.03.2012р. (зі змінами та доповненнями), судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Однак, колегія суддів в судовому засіданні 22.03.2016р. відхилила зазначене вище клопотання скаржника про проведення у справі судової бухгалтерської-економічної експертизи, керуючись ст.ст.32, 34, 41, 79 ГПК України, вважаючи, що у матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору по суті та у зв'язку з відсутністю підстав для призначення такої судової експертизи для роз'яснення питань, які потребують спеціальних знань.

У судовому засіданні складався протокол згідно ст.81-1 Господарського процесуального кодексу України, а фіксація його здійснювалася, за ініціативою суду, за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.2006р., між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Освіта-Плюс" (покупець) укладено, нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за №1173, договір купівлі-продажу, за яким продавець продав, а покупець придбав за 968326,00грн. нежитлове приміщення загальною площею 2542,7кв.м. (із врахуванням реконструкції та збільшення площі на 57,6м.кв.), що знаходиться на вул.Гетьмана Сагайдачного, 6 в м.Луцьк. (а.с.46, т.1)

На виконання умов вказаного вище договору купівлі-продажу від 11.04.2006р. ТОВ "Освіта-Плюс" було сплачено ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" обумовлену грошову суму у розмірі 968326,00грн., про що свідчать наявні у матеріалах справи відповідні платіжні доручення, в яких призначенням платежу вказано: "часткова сплата за нежитлове приміщення зг. договору купівлі-продажу від 11.04.2006р.. Без ПДВ", а саме (а.с.31-37, 75-81, т.1):

- №1 від 12.04.2006р. на суму 79000,00грн.,

- №2 від 13.04.2006р. на суму 78500,00грн.,

- №3 від 14.04.2016р. на суму 79500,00грн.,

- №4 від 18.04.2006р. на суму 78600,00грн.,

- №5 від 19.04.2006р. на суму 79600,00грн.,

- №6 від 20.04.2006р. на суму 78000,00грн.,

- №8 від 21.04.2006р. на суму 11380,00грн.,

- №23 від 27.04.2006р. на суму 78000,00грн.,

- №9 від 16.05.2006р. на суму 68100,00грн.,

- №10 від 17.05.2006р. на суму 67800,00грн.,

- №11 від18.05.2006р. на суму 68300,00грн.,

- №12 від 19.05.2006р. на суму 66400,00грн.,

- №13 від 22.05.2006р. на суму 67800,00грн.,

- №14 від 23.05.2006р. на суму 67346,00грн..

Рішенням господарського суду Волинської області від 03.08.2012р. у справі №5004/725/12 (а.с.8-14, т.1), залишеним без змін постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 30.10.2012р. (а.с.15-24, т.1) та Вищого господарського суду України від 18.12.2012р. (а.с.25-30, т.1), за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Освіта-Плюс" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.04.2006р., повернення приміщення та звільнення відповідачем вказаного приміщення визнано недійсним договір купівлі-продажу від 11.04.2006р. укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Освіта-Плюс", посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №1173; визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м.Луцьк, вул.Гетьмана Сагайдачного, б.6, загальною площею 2542,7кв.м.; зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю "Освіта-Плюс" звільнити та повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м.Луцьк, вул.Гетьмана Сагайдачного, б.6, загальною площею 2542,7кв.м..

06.03.2013р. на виконання рішення господарського суду Волинської області від 03.08.2012р. у справі №5004/725/12 видано наказ №5004/725/12-2 про примусове виконання рішення (а.с.100, т.1).

В подальшому, постановою головного державного виконавця Другого відділу ДВС Луцького МУЮ від 30.09.2014р. ВП №37020423, виконавче провадження з примусового виконання наказу №5004/825/12-2 від 06.03.2013р. закінчено на підставі заяви стягувача, відповідно до якої нежитлове приміщення за адресою вул.Сагайдачного, 6 звільнене та повернуте ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" (а.с.99, т.1, 41, т.3).

За вказаних обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю "Освіта-Плюс" звернулося до господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково - технічного університету" про стягнення 1799045,42грн., в т.ч. 968326,00грн. в повернення коштів по недійсному правочину згідно ч.1 ст.216 ЦК України, 87149,34грн. річних за період з 31.10.2012р. по 02.08.2015р., 743570,08грн. інфляційних втрат за період з листопада 2012р. по червень 2015р. на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, 359,81грн. витрат, повязаних зі сплатою комісії за банківські послуги, оплачені при сплаті судового збору (а.с.3-4, т.1).

Ухвалою господарського суду Волинської області від 20.08.2015р. порушено провадження у справі №903/914/15, прийнято позовну заяву та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи позовну заяву, Товариство з обмеженою відповідальністю "Освіта-Плюс" посилається на те, що 11.04.2006р. між ТОВ "Освіта-Плюс" та ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №1173. Предметом купівлі-продажу виступило нежитлове приміщення "А-2" загальною площею 2542,70кв.м., що знаходиться в м.Луцьку по вул.Г. Сагайдачного, буд.6.

Так, на виконання умов договору купівлі-продажу відповідач передав ТОВ "Освіта Плюс" вказане нежитлове приміщення, а позивач сплатив відповідачеві грошові кошти в сумі 968326,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1 від 12.04.2006р. на суму 79000,00грн., №2 від 13.04.2006р. суму 78500,00грн., №3 від 14.04.2006р. на суму 79500,00грн., №4 від 18.04.2006р. на суму 78600,00грн., №5 від 19.04.2006р. на суму 79600,00грн., №6 від 20.04.2006р. на суму 78000,00грн., №8 від 21.04.2006р. на суму 11380,00грн., №23 від 27.04.2006р. на суму 78000,00грн., №9 від 16.05.2006р. на суму 68100,00грн., №10 від 17.05.2006р. на суму 67800,00грн., №11 від 18.05.2006р. на суму 68300,00грн., №12 від 19.05.2006р. на суму 66400,00грн., №13 від 22.05.2006р. на суму 67800,00грн., №14 від 23.05.2006р. на суму 67346,00грн..

Рішенням господарського суду Волинської області від 03.08.2012р. у справі №5004/725/12, залишеним без змін постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 30.10.2012р. та Вищого господарського суду України від 18.12.2012р., вказаний договір купівлі-продажу було визнано недійсним та зобов'язано ТОВ "Освіта-Плюс" повернути ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" відчужене нежитлове приміщення.

З наступного дня після набрання рішенням господарського суду Волинської області від 03.08.2012р. у справі №5004/725/12 законної сили, а саме з 31.10.2012р. у відповідача в силу приписів ч.1 ст.216 ЦК України виникло зобов'язання перед позивачем щодо повернення 968326,00грн..

Відповідач у вересні 2012 фізично примусив позивача звільнити нерухоме майно, і з того часу самостійно здійснює у вказаному приміщенні підприємницьку діяльність з надання освітніх послуг. Однак відповідачем з моменту виникнення зобовязання перед позивачем щодо повернення коштів в сумі 968326,00грн. його не виконано і по сьогоднішній день.

У наданих письмових поясненнях від 31.08.2015р. позивач додатково вказав, що підтвердженням зазначених вище обставин є висновки, зроблені працівниками Луцького МВ УМВС України у Волинській області в ході розгляду заяв ОСОБА_2 від 06.07.2012р. та з 04.09.2012р. по 13.09.2012р. з приводу рейдерського захоплення невідомими особами приміщення ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету", що в м.Луцьку по вул.Сагайдачного, 6, та з приводу зникнення компютерної техніки інституту, у якому в зазначений період часу останній працював на посаді ректора.

Підтвердженням факту перебування нежитлового приміщення, розташованого в м.Луцьку по вул.Сагайдачного, 6, у повному віданні та користуванні ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" є постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Волинської області від 06.03.2013р. у справі №5004/725/12-2 про зобовязання ТОВ "Освіта-Плюс" звільнити зазначене приміщення, оскільки згідно заяви стягувача рішення суду виконано в повному обсязі, нежитлове приміщення за адресою м.Луцьк, вул.Сагайдачного, 6 звільнено та повернуто стягувачу.

Також, факт повного розрахунку між позивачем та відповідачем за договором купівлі-продажу від 11.04.2006р., посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованим в реєстрі за №1173, підтверджується й актом прийому-передачі від 25.05.2006р., складеним згідно пункту 2.1 даного договору.

На обґрунтування стягнення річних та інфляційних втрат позивач покликається на п.п.1.1, 1.6, 1.7, 1.8, 3.1, 5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

У письмових поясненнях від 28.08.2015р. позивач вказав, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься недостовірна інформація про власника нежитлового приміщення /А-4/ загальною площею 4293,5кв.м. (ТОB "Освіта Плюс"), оскільки підстави виникнення права власності, якими значаться договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №1173, та рішення господарського суду Волинської області по справі №6/51-75 від 04.08.2008р., на сьогодні не актуальні.

Так, зазначене вище рішення суду скасоване у відповідності до постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 24.07.2012р., і вона залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.09.2012р..

Також, до пояснень долучено оригінали платіжних доручень про сплату 968326,00грн., інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна в м.Луцьку по вул.Г.Сагайдачного, буд.6 станом на 28.08.2015р..

Представником позивача у заяві від 21.09.2015р. повідомлено, що ним отримано відповідь з Луцького МВ УМВС України у Волинській області про відсутність в них на даний момент матеріалів перевірок за заявами ОСОБА_2 від 06.07.2012р. та з 04.09.2012р. по 13.09.2012р. з приводу рейдерського захоплення невідомими особами приміщення ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету", що в м.Луцьку по вул.Сагайдачного, 6, за результатами яких 11.07.2012р. та 19.09.2012р. винесено постанови про відмову в порушенні кримінальних справ на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України (в редакції 1960 року).

В обґрунтування того, що зобовязання ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" зі сплати ТОВ "Освіта Плюс" заборгованості, яке виникло в силу ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України у звязку з недійсністю правочину, є грошовим, вказав, що у абз.4 ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначено, що грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов'язань відносяться також зобов'язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов'язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях.

Також, представником позивача до матеріалів справи додано клопотання від 22.09.2015р., яким долучено до матеріалів справи договір про відступлення права вимоги від 10.09.2013р., укладений між ТОВ "Освіта-Плюс" та ОСОБА_7, угоду від 20.05.2015р. про розірвання договору про відступлення права вимоги від 10.09.2013р., укладену між тими ж сторонами, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.12.2013р. по справі №161/16411/13-ц за позовом ОСОБА_8 до ТОВ "Освіта-Плюс" про стягнення грошових коштів в розмірі 968326,00грн., ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.03.2014р. по справі №161/1638/14-ц, рішення апеляційного суду Волинської області від 12.02.2015р. у справі №161/16411/13-ц, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.05.2015р., якою касаційну скаргу представника ОСОБА_7 відхилено, рішення апеляційного суду Волинської області від 12.02.2015р., яким в позові ОСОБА_8 до ТОВ "Освіта-Плюс" про стягнення грошових коштів в розмірі 968326,00грн. відмовлено, залишено без змін.

22.09.2015р. до місцевого господарського суду від відповідача надійшло клопотанням від 22.09.2015р. про призначення у справі бухгалтерсько-економічної експертизи, на вирішення якої останній просив поставити питання:

- На яку суму здійснено фактичне перерахування грошових коштів Товариством з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс" Товариству з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету" за період з квітня 2006 року по травень 2012 року?

- На яку суму здійснено фактичне перерахування грошових коштів Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету" Товариству з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс" за період з квітня 2006 року по травень 2012 року?

- Чи здійснювалось Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету" у період з квітня 2006 року по травень 2012 року перерахування грошових коштів на корить третіх осіб та чи здійснювалось перерахування цих коштів третіми особами на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс"?

- Чи здійснено Товариством з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс" фактично, безповоротно та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету" перерахування грошових коштів в розмірі 968326,00грн. на виконання умов договору купівлі-продажу від 11.04.2006р. і яким первинними бухгалтерськими документами це підтверджується?

- Чи вбачаються ознаки фіктивності фінансових операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету", Товариством з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс" та третіми особами за період з квітня 2006 року по травень 2012 року?

Також, просив зупинити провадження у справі до надання висновку експертизи.

В судовому засіданні господарського суду Волинської області 22.09.2015р., судом розглянуто клопотання відповідача про призначення експертизи від 22.09.2015р. та зупинення провадження у справі та відхилено його як необґрунтоване відповідно до вимог ст.ст.41, 79 ГПК України, при цьому мотивовано тим, що питання, наведені представником відповідача у клопотанні, виходять за межі орієнтованого переліку питань, що можуть бути поставлені при проведенні відповідного виду експертизи, наведеного в Науково-методичних рекомендаціях з питань підготовки і призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. №53/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 03.11.1998р. за №705/3145 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012р. №1950/5), без визначення, на підставі яких вихідних даних може бути вирішено питання щодо "безповоротного та в інтересах товариства" перерахування коштів, а питання щодо фіктивності фінансових операцій потребує дослідження в межах кримінальної справи. Також, судом зауважено, що представником відповідача до клопотання про призначення експертизи долучені нечитаємі копії документів, що унеможливило б проведення експертизи.

Представник ТОВ "Освіта Плюс" у поданому до суду першої інстанції клопотанні від 21.10.2015р. долучив до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу від 03.08.2000р., укладеного між Відділом обліку майна міської комунальної власності (продавець) та Закритим акціонерним товариством "Міжнародний науково-технічний університет" (покупець), згідно умов якого, продавець продав, а покупець придбав приміщення площею 2485,1кв.м., що знаходиться за адресою м.Луцьк, вул.Сагайдачного, 6 за ціною 300669,00грн.; копії матеріалів перевірок Луцького МВ УМВС України у Волинській області за заявами ОСОБА_2 від 06.07.2012р. та з 04.09.2012р. по 13.09.2012р..

27.10.2015р. до господарського суду Волинської області відповідачем подано клопотання від 26.10.2015р. про призначення бухгалтерсько-економічної експертизи, на вирішення якої останній просив поставити питання:

- Чи підтверджується документально здійснення фактичного перерахування грошових коштів Товариством з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс" Товариству з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету" за період з квітня 2006 року по травень 2012 року і на яку суму?

- Чи підтверджується документально здійснення фактичного перерахування грошових коштів Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету" Товариству з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс" за період з квітня 2006 року по травень 2012 року і на яку суму?

- Чи підтверджується документально здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету" у період з квітня 2006 року по травень 2012 року перерахування грошових коштів на користь третіх осіб та подальше перерахування цих коштів третіми особами на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс"?

- Чи підтверджується документально здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс" фактично, безповоротно та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету" перерахування грошових коштів в розмірі 968326,00грн. на виконання умов договору купівлі-продажу від 11.04.2006р.?

- Чи мають фінансові операції між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету", Товариством з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс" та третіми особами за період з квітня 2006 року по травень 2012 року ознаки фіктивності?

Також, просив зупинити провадження у справі до надання висновку експертизи.

Однак, зважаючи на невиконання відповідачем вимог ухвали суду від 22.09.2015р. щодо представлення витребуваних доказів, у судовому засіданні 27.10.2015р. було оголошено перерву до 02.11.2015р. до 12год.00хв..

28.10.2015р. до суду першої інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково - технічного університету" надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс" про стягнення 8120тис. грн. збитків, яку ухвалою господарського суду Волинської області від 29.10.2015р. повернуто без розгляду.

Відповідач супровідним листом від 02.11.2015р. долучив до матеріалів справи копії статуту ТОВ "Луцького біотехнічного інституту Міжнародного науково-технічного університету" та установчого договору про створення та діяльність ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково - технічного університету", затверджені зборами учасників ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково - технічного університету", протокол №1 від 15.06.2001р., статуту ТОВ "Луцького біотехнічного інституту Міжнародного науково-технічного університету", затвердженого протоколом №1/13 засідання загальних зборів ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково - технічного університету", свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення загальною площею 2485,1кв.м., що знаходиться за адресою м.Луцьк, вул.Сагайдачного, 6.

Однак, обґрунтованих пояснень, всупереч вимогам ухвал суду від 20.08.2015р., 31.08.2015р., не подано.

02.11.2015р. до суду від ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково - технічного університету" надійшло клопотання про призначення колегіального розгляду справи №903/914/15.

У судовому засіданні суду першої інстанції 02.11.2015р. оголошено перерву для вирішення клопотання про призначення колегіального розгляду справи.

Визначення колегіального складу суду в складі головуючої судді Філатової С.Т., суддів Кравчук А.М., Костюк С.В. відбулось на підставі ч.6 ст.24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п.п.2.3.23 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п.2.2 Положення "Про збори суддів господарського суду Волинської області" та рішення зборів суддів господарського суду Волинської області від 02.09.2015р. щодо засад формування колегії суддів, розпорядженням голови суду №01-3/169 від 02.11.2005р..

В судовому засіданні суду першої інстанції 02.11.2015р. оголошено склад суду, право на відвід суддів та права і обовязки сторін, визначені ст.22 ГПК України. Також, заслухано пояснення представника позивача, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях від 28.08.2015р., 21.09.2015р., зауважив на зловживанні відповідачем процесуальними правами. Також, представник відповідача після заслуховування пояснень позивача предявив зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Освіта Плюс" про стягнення 8120тис. грн. збитків.

Однак, за вказаних обставин коли суд у справі №903/914/15 перейшов до її розгляду по суті, ухвалою господарського суд Волинської області від 02.11.2015р. на підставі п.1 ч.1 ст.62 ГПК України у прийнятті вказаної вище зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково - технічного університету" - відмовлено. Також, розгляд справи згідно ст.77 ГПК України відкладено у звязку з неподанням витребуваних доказів, необхідністю витребування додаткових доказів по справі та зобовязано сторони подати суду додаткові документи та пояснення.

13.11.2015р. до суду першої інстанції від представника позивача надішли письмові заперечення від 13.11.2015р. на клопотання про призначення експертизи, в яких останній заперечив щодо нього, мотивуючи тим, що питання оплати вказаних коштів взагалі не підлягає доказуванню, оскільки має преюдиціальне значення в розумінні ч.3 ст.35 ГПК України та п.2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Зазначив, що ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" не оскаржувалась в касаційному порядку постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 30.10.2012р. у справі №5004/725/12 в частині встановлення факту, що з 18 квітня по 23 травня 2006 року відповідачем платіжними дорученнями було сплачено позивачу обумовлену договором купівлі-продажу суму у розмірі 968326,00грн.. Також, ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" при розгляді в порядку цивільного судочинства питання стягнення вищезазначеної заборгованості (де кредитором виступав ОСОБА_7 на підставі договору про уступку права вимоги, який розірвано) жодного разу не заперечувався факт сплати ТОВ "Освіта Плюс" вказаних коштів.

Вказав, що відповідачем в даній справі 22.09.2015р. вже було заявлено безпідставне клопотання про призначення бухгалтерсько-економічної експертизи для підтвердження факту дійсності перерахування вказаних коштів з мотивів, що таке перерахування має ознаки фіктивності, а заявлене 26.10.2015р. клопотання про призначення бухгалтерсько-економічної експертизи за своїм змістом і питаннями по суті є аналогічним клопотанню, заявленому 22.09.2015р., яке вже вирішене судом.

Покликається на зловживання відповідачем процесуальними правами, з посиланням на інформаційний лист Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживання процесуальними правами у господарському судочинстві".

У судовому засіданні господарського суду Волинської області 16.11.2015р. представник відповідача подав заяву від 16.11.2015р. про відвід колегії суддів, з покликанням на порушення у визначенні колегії суддів, веденні судового засідання, розгляді клопотання про призначення експертизи, яку ухвалою господарського суду Волинської області від 16.11.2015р. залишено без задоволення.

В судовому засіданні 16.11.2015р. господарський суд Волинської області розглянувши клопотання відповідача про призначення бухгалтерсько-економічної експертизи від 27.10.2015р., відповідно до вимог ст.ст.41, 79 ГПК України відхилив його як необґрунтоване та враховано преюдиційність обставин щодо оплати, встановлених господарськими судами у справі №5004/725/12.

Як вже зазначалося, рішенням господарського суду Волинської області від 16.11.2015р. у справі №903/914/15 позов задоволено частково (а.с.163-169, т.3).

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.ст.655, 658 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У матеріалах справи наявний нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за №1173, договір купівлі-продажу від 11.04.2006р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Освіта-Плюс" (покупець), за яким продавець продав, а покупець придбав за 968326,00грн. нежитлове приміщення загальною площею 2542,7кв.м. (із врахуванням реконструкції та збільшенням площі на 57,6м.кв.), що знаходиться на вул.Гетьмана Сагайдачного, 6 в м.Луцьк..

На виконання умов вказаного вище договору купівлі-продажу від 11.04.2006р. ТОВ "Освіта-Плюс" було сплачено ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" обумовлену грошову суму у розмірі 968326,00грн., про що свідчать наявні у матеріалах справи відповідні платіжні доручення, в яких призначенням платежу вказано: "часткова сплата за нежитлове приміщення зг. договору купівлі-продажу від 11.04.2006р.. Без ПДВ", а саме:

- №1 від 12.04.2006р. на суму 79000,00грн.,

- №2 від 13.04.2006р. на суму 78500,00грн.,

- №3 від 14.04.2016р. на суму 79500,00грн.,

- №4 від 18.04.2006р. на суму 78600,00грн.,

- №5 від 19.04.2006р. на суму 79600,00грн.,

- №6 від 20.04.2006р. на суму 78000,00грн.,

- №8 від 21.04.2006р. на суму 11380,00грн.,

- №23 від 27.04.2006р. на суму 78000,00грн.,

- №9 від 16.05.2006р. на суму 68100,00грн.,

- №10 від 17.05.2006р. на суму 67800,00грн.,

- №11 від18.05.2006р. на суму 68300,00грн.,

- №12 від 19.05.2006р. на суму 66400,00грн.,

- №13 від 22.05.2006р. на суму 67800,00грн.,

- №14 від 23.05.2006р. на суму 67346,00грн..

Інших договорів купівлі-продажу від 11.04.2006р. сторонами не надано та у матеріалах справи такі відсутні.

Відповідно до ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. N18 (з подальшими змінами та доповненнями) роз'яснено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення для господарського суду має й вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, якщо господарський суд розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльність особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, і лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Не надається преюдиціального значення також обставинам, зазначеним:

у скасованих судових рішеннях (а в разі часткового скасування таких рішень - у скасованих їх частинах);

у судових рішеннях касаційної інстанції, оскільки останню не наділено правом, зокрема, встановлювати або вважати доведеними обставини і вирішувати питання, пов'язані з доказуванням (частина друга статті 111-7 ГПК), - за винятком випадків, коли касаційна інстанція, скасувавши рішення попередніх судових інстанцій, прийняла нове рішення на підставі встановлених ними обставин.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. "Справа "Совтрансавто-Холдинг" проти України" суд зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Як вже зазначалось вище, рішенням господарського суду Волинської області від 03.08.2012р. у справі №5004/725/12, яке залишено без змін постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 30.10.2012р. та Вищого господарського суду України від 18.12.2012р., за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Освіта-Плюс" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.04.2006р., повернення приміщення та звільнення відповідачем вказаного приміщення визнано недійсним договір купівлі-продажу від 11.04.2006р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Освіта-Плюс", посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №1173; визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м.Луцьк, вул.Гетьмана Сагайдачного, б.6, загальною площею 2542,7кв.м.; зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю "Освіта-Плюс" звільнити та повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м.Луцьк, вул.Гетьмана Сагайдачного, б.6, загальною площею 2542,7кв.м..

При вирішенні справи №5004/725/12 судом встановлено (постанова Рівненського апеляційного господарського суду України від 30.10.2012р.), зокрема:

"... З 18 квітня по 23 травня 2006 року відповідачем платіжними дорученнями було сплачено позивачу обумовлену договором купівлі-продажу суму у розмірі 968326,00грн. (а.с.141-147, т.1, а.с.86-99 т.2). ..

Згідно ч.2 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Приймаючі рішення про задоволення позовних вимог про визнання недійсним Договору купівлі-продажу від 11 квітня 2006 року господарським судом не було застосовано двосторонню реституцію, на що вказує відповідач у своїй апеляційній скарзі.

Проте, згідно правових позицій зазначених у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009р., вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Ця вимога може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

З матеріалів справи вбачається, що з такими вимогами не звертались ні позивач, ні відповідач по справі, а тому дані доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, судовою колегією відхиляються як безпідставні. ..".

Судом у постанові Вищого господарського суду України від 18.12.2012р. вказано, зокрема, що "... Колегією суддів касаційної інстанції визначається, що апеляційний господарський суд зробив вірний висновок щодо вимоги про застосування наслідків недійсності правочину. ..".

Отже, преюдиціальні обставини щодо оплати обумовленої договором купівлі-продажу від 11.04.2006р. грошової суми у розмірі 968326,00грн. встановлені судом при розгляді справи №5004/725/12, зокрема Рівненським апеляційним господарським судом у постанові від 30.10.2012р. з покликанням на відповідні долучені до матеріалів справи відповідні докази (платіжні доручення).

При цьому, судом зауважено, що згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

В подальшому, 06.03.2013р. на виконання рішення господарського суду Волинської області від 03.08.2012р. у справі №5004/725/12 видано наказ №5004/725/12-2 про примусове виконання рішення.

Надалі, постановою головного державного виконавця Другого відділу ДВС Луцького МУЮ від 30.09.2014р. ВП №37020423, виконавче провадження з примусового виконання наказу №5004/825/12-2 від 06.03.2013р. закінчено на підставі заяви стягувача, відповідно до якої нежитлове приміщення за адресою вул.Сагайдачного, 6 звільнене та повернуте ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету".

Також, представник відповідача в судовому засіданні 22.03.2016р. пояснив, що на даний час в приміщенні, яке було предметом договору купівлі-продажу від 11.04.2006р., фактично знаходиться ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету".

Водночас, колегією суддів не прийняті заперечення відповідача щодо встановлення судом факту оплати при визнанні договору купівлі-продажу від 11.04.2006р. недійсним, з огляду на те, що звертаючись із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.04.2004р. та повернення приміщення, ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" у справі №5004/725/12 факт оплати не заперечував. Також, і не заперечував цей факт і під час судового провадження за позовом ОСОБА_7 до ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" про стягнення коштів на підставі договору про відступлення права вимоги від 10.09.2013р., укладеного між ТОВ "Освіта-плюс" та ОСОБА_7 (розірваного угодою від 20.05.2015р. (а.с.117-118, т.1)), і під час кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.365 ч.3 КК України (а.с.38-41, 42-41, 125-126, т.1).

Отже, договір купівлі-продажу від 11.04.2006р. визнано недійсним на підставі ст.ст.216, 232 ЦК України, як правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

У відповідності до ч.ч.3, 4, 5 ст.216 ЦК України правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Згідно ч.2 ст.232 ЦК України, довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

У п.п.2.1, 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду Укарїни від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. Наслідком такого визнання, крім загальних наслідків, визначених статтею 216 ЦК України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони, зокрема, солідарного відшкодування збитків. При цьому представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи: представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 названого Кодексу.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів, керуючись ч.3 ст.35 ГПК України, погоджується з обґрунтованим висновком господарського суду Волинської області, що позовні вимоги в частині застосування правового наслідку визнання правочину недійсним повернення коштів в сумі 968326,00грн. є підставними згідно ч.1 ст. 216 ЦК України та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо заявлених позивачем позовних вимоги про стягнення з відповідача 87149,34грн. річних, нарахованих за період з 31.10.2012р. по 02.08.2015р., 743570,08грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з листопада 2012р. по червень 2015р. на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, які обґрунтовано тим, що з наступного дня після набрання рішенням господарського суду від 03.08.2012р. у справі №5004/825/12 законної сили, а саме з 31.10.2012р., у відповідача в силу приписів ч.1 ст.216 ЦК України виникло зобовязання перед позивачем щодо повернення 968326,00грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховним Судом України листом від 01.07.2014р. "Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" роз'яснено, що аналізуючи практику застосування судами ст.625 ЦК, слід зазначити, що при розгляді справ цієї категорії судам потрібно звертати увагу на такі питання: чи існує зобов'язання між сторонами, чи є це зобов'язання грошовим, чи доведена наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи є спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування ст.625 ЦК.

У "Висновках Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 Цивільного процесуального кодексу України, за I півріччя 2014 року" від 01.07.2014р. вказано, що підставою застосування відповідальності, передбаченої ч.2 ст.625 зазначеного Кодексу, є прострочення боржником грошового зобов'язання. Така відповідальність настає у разі встановлення, що зобов'язання є грошовим, у інших випадках ця норма застосуванню не підлягає (постанова судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 25.06.2014р. у справі №6-25цс14).

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Пунктом 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. №11 (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших.

У п.2.5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. №11 (зі змінами та доповненнями) зазначено, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину.

Таким чином, виходячи з викладеного, відповідач після визнання недійсним договору не мав будь-яких зобов'язань перед позивачем, так як відповідно до приписів Цивільного кодексу України, в разі визнання правочину недійсним, він є недійсним з моменту його укладення, що фактично спростовує будь-які твердження позивача про наявність між сторонами будь-яких зобов'язань за недійсним правочином, оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

При цьому, як роз'яснено у п.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (ст. 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (ст.1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Зазначена правова позиція узгоджується з позицією, яка висвітлена у постанові Вищого господарського суду України від 23.04.2014р. по справі №910/3353/13, у перегляді якої Верховним Судом України відмовлено.

Отже, зважаючи на викладене, місцевим господарським судом не прийнято доводи позивача щодо підставності застосування ст.625 ЦК України, наведені у поясненнях від 31.08.2015р. вх.№01-54/8544/15 (а.с.94-97, т.1), від 21.09.2015р. вх.№01-54/9405/15 (а.с.112, т.1), від 21.10.2015р. вх.№01-54/10464/15 з посиланням на п.п.1.1, 1.6, 1.7, 1.8, 3.1, 5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування змісту законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" та абз.4 ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", як такі, що є його власним тлумаченням змісту законодавства.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком господарського суду Волинської області про відмову у стягненні з відповідача 87149,34грн. річних, нарахованих за період з 31.10.2012р. по 02.08.2015р., 743570,08грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з листопада 2012р. по червень 2015р..

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач, стверджуючи виникнення зобовязання відповідача у поверненні йому коштів з 31.10.2012р., з вимогою до відповідача не звернувся, водночас, по договору від 10.09.2013р. передав право вимоги на повернення виконаного за недійсним правочином в розмірі 968326,00грн. ОСОБА_7. Апеляційним судом Волинської області рішенням від 12.02.2015р. у справі №161/16411/13-ц у позові ОСОБА_7 до ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково - технічного університету" про стягнення коштів було відмовлено з посиланням на те, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні не був вчинений у такій самій формі, як і договір купівлі-продажу від 11.04.2006р., на підставі якого виникло зобов'язання, без його нотаріального посвідчення, а тому є нікчемним правочином (а.с.125-126, т.1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.05.2015р. зазначене вище рішення Апеляційного суду Волинської області від 12.02.2015р. залишено без змін (а.с.128-129, т.1).

Також, 20.05.2015р. між ТОВ "Освіта Плюс" та ОСОБА_7 укладено угоду про розірвання договору про відступлення права вимоги від 10.09.2013р., якою сторони дійшли згоди розірвати договір про відступлення права вимоги від 10.09.2013р., щодо передачі права вимагати від ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково - технічного університету" грошових коштів в сумі 968326,00грн. (а.с.118, т.1).

Крім того, судом першої інстанції вірно не прийнято покликання позивача на постанови Луцького МВ УМВС України у Волинській області про відмову у порушенні кримінальних справ від 11.07.2012р., 19.09.2012р., матеріали перевірок Луцького МВ УМВС України у Волинській області, оскільки обставини, що враховуються судом, мають бути встановлені вироком суду з кримінальної справи.

Також, місцевим господарським судом вірно відмовлено у стягненні 359,81грн. витрат, повязаних зі сплатою комісії за банківські послуги, оплачені при сплаті судового збору, оскільки останні не відносяться до інших судових витрат в розумінні ст.44 ГПК України.

Що ж до клопотання відповідача про призначення у даній справі судової бухгалтерської-економічної експертизи від 26.10.2015р. поданої до господарського суду Волинської області 27.10.2015р., колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалось, 22.09.2015р. до місцевого господарського суду від відповідача надійшло клопотанням від 22.09.2015р. про призначення у справі бухгалтерсько-економічної експертизи та зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні господарського суду Волинської області 22.09.2015р. судом розглянуто клопотання відповідача про призначення експертизи від 22.09.2015р. та зупинення провадження у справі та відхилено його як необґрунтоване відповідно до вимог ст.ст.41, 79 ГПК України.

27.10.2015р. до господарського суду Волинської області відповідачем подано клопотання від 26.10.2015р. про призначення бухгалтерсько-економічної експертизи.

У відповідності до ч.1 ст.41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно абз.1, 2 п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" №4 від 23.03.2012р. (зі змінами та доповненнями), за приписами статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Згідно п.5, абз.2, 3, 4 п.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" №4 від 23.03.2012р. (зі змінами та доповненнями), питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

У вирішенні відповідного питання (до призначення судової експертизи) слід:

- визначитися з конкретною установою або конкретним експертом, якими проводитиметься експертиза. З цією метою господарський суд, зокрема, витребує у сторін пропозиції стосовно таких установ та/або судових експертів, у тому числі тих, які не є працівниками зазначених установ. Господарський суд не зв'язаний цими пропозиціями, але може враховувати їх у вирішенні питання про призначення і проведення судової експертизи;

- визначити об'єкти, що підлягають експертному дослідженню;

- максимально конкретно визначити питання, які мають бути роз'ясненні судовим експертом, та сформулювати їх у логічній послідовності;

- за необхідності визначити вид (підвид) судової експертизи, до компетенції якої відноситься роз'яснення відповідних питань. Якщо визначення такого виду (підвиду) саме по собі потребує спеціальних знань, його слід віднести на розсуд експертної установи (експерта);

- визначити обсяг необхідних та достатніх для експертного дослідження матеріалів;

- здійснити перевірку (огляд) матеріалів, які підлягають направленню на експертизу, з точки зору їх повноти та придатності для проведення експертизи, в тому числі з урахуванням належного відображення ознак об'єктів і зразків, а за невідповідності матеріалів цим критеріям - вжити заходів до усунення недоліків матеріалів шляхом витребування додаткових документів і матеріалів у сторін та інших осіб;

- у разі потреби забезпечити відібрання зразків, у тому числі за необхідності - з участю спеціаліста;

- у необхідних випадках розглянути можливість виклику судового експерта для уточнення питань, які ним мають бути роз'яснені, а також для перевірки матеріалів з точки зору їх повноти, достатності та придатності для проведення експертизи;

- з'ясувати усі інші обставини, пов'язані з проведенням судової експертизи.

Формулювання питань, які ставляться перед експертом, повинно, як правило, здійснюватись з урахуванням згаданих науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень і атестованих експертних методик, у яких зазначаються питання, на вирішення яких спрямовані ці методики та реєстр яких ведеться Міністерством юстиції України.

Питання, які ставляться перед експертом, мають бути сформульовані чітко, ясно і таким чином, щоб вони виключали неоднозначне їх розуміння й тлумачення та відповідали тим об'єктам і матеріалам, які направляються на експертизу.

Недопустимим є порушення перед експертом питань, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" роз'яснено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Орієнтовний перелік питань, що можуть бути поставлені при проведенні відповідного виду експертизи, наведено в Науково-методичних рекомендаціях з питань підготовки і призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. №53/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 03.11.1998р. за №705/3145 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012р. №1950/5).

Однак, питання, наведенні відповідача у клопотанні, виходять за межі цього переліку, без врахування можливості проведення експертизи, не відповідають предмету і характеру експертизи, не визначено, на підставі яких вихідних даних може бути вирішено питання щодо "безповоротного та в інтересах товариства" перерахування коштів, а питання фіктивності фінансових операцій потребує дослідження в межах кримінальної справи.

Крім того, на дослідження експертам подаються оригінали документів, вилучені на підприємстві, в організаціях і закладах.

Господарським судом Волинської області враховано, що до першого клопотання про призначення бухгалтерсько-економічної експертизи від 22.09.2015р. (а.с.131-135, т.1), яке за змістом і питаннями є аналогічним клопотанню про призначення бухгалтерсько-економічної експертизи від 26.10.2015р. (а.с.75-79, т.3), що заявлене 27.10.2015р., про документальне дослідження перерахування коштів за період з квітня 2006р. по травень 2012р., долучені картка рахунку 311, сформована 11.09.2015р. (а.с.182-227, т.1, а.с.1-257, т.2 , а.с.1-22, т.3), обороти по рахунку 311, сформовані 11.09.2015р. (а.с.23-32, т.3), нечитаємі копії документів (а.с.148-149, 151-152, 154, 160, 165, т.1), що унеможливило б проведення експертизи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком господарського суду Волинської області про відмову у задоволенні клопотання відповідача від 26.10.2015р. поданого до господарського суду Волинської області 27.10.2015р. про призначення у справі бухгалтерсько-економічної експертизи.

При цьому, також, при розгляді вказаного клопотання судом враховано преюдиційність обставин щодо оплати, встановлених судом у справі №5004/725/12.

У відповідності до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно вимог ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За змістом ст.36 ГПК України, письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

При цьому, згідно ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету", наведені в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків місцевого суду не спростовують.

За наведених обставин, рішення господарського суду Волинської області від 16.11.2015р. у справі №903/914/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" без задоволення.

Керуючись ст.ст.101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Волинської області від 16.11.2015р. у справі №903/914/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету", м.Луцьк - без задоволення.

2. Справу №903/914/15 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.

Віддрук. прим.:

1 до справи,

2, 3 ТОВ "Освіта Плюс" (43026, АДРЕСА_1),

представнику ОСОБА_1 (43025, Волинська обл., м.Луцьк, вул.І.Франка, 44В/54),

4 ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково - технічного університету"

(43020, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Сагайдачного, буд.6),

5 в наряд.