РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2016№910/1593/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/1593/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», м. Одеса,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «МЕТЕКС», м. Київ,

про стягнення 6 000,24 грн.,

за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - Лєдаєва С.Ю. (довіреність від 14.03.2016 №1/16).

Публічне акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ» (далі - Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «МЕТЕКС» (далі - Компанія) 6 000,24 грн. збитків, завданих порушенням відповідачем вимог податкового законодавства при оформленні податкової накладної, складеної на суму коштів, сплачених позивачем за договорами купівлі-продажу від 13.07.2015 №276 (далі - Договір № 276) та від 13.07.2015 №275 (далі - Договір № 275).

Позов мотивовано тим, що: 13.07.2015 сторонами було укладено Договори №275 та №276, за умовами яких відповідач зобов'язався передати позивачу у власність лист 30x1500x1000AIS1321 в кількості 356 кг. на загальну суму 35 115,84 грн. (з ПДВ) та круг 12 ст. 20 в кількості 45 кг. на загальну суму 885,60 грн. (з ПДВ); на виконання умов вказаних договорів 15.07.2015 Товариство перерахувало на розрахунковий рахунок Компанії 36 001,44 грн. ( з ПДВ), що підтверджується платіжним дорученням від 15.07.2015 №17; Компанія мала здійснити складання двох окремих податкових накладних та зареєструвати їх у Єдиному реєстрі податкових накладних у день виникнення податкових зобов'язань, а саме 15.07.2015 на суми 5 852,64 грн. та 147,60 грн.; проте в порушення норм чинного законодавства України відповідач склав та зареєстрував у Єдиному реєстрі податкових накладних лише одну податкову накладну від 15.07.2015 №96 на загальну суму 6 000,24 грн., не вказавши номеру договору, на який складено податкову накладну, що є грубим порушенням податкового законодавства, у зв'язку з чим Товариство з вини відповідача позбавлено можливості отримання податкового кредиту; таким чином, Товариство понесло збитки у сумі 6 000,24 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.02.2016 порушено провадження у справі.

Відповідач 18.03.2016 подав суду відзив на позов, в якому зазначив таке:

на момент узгодження замовлення позивача та виставлення рахунку відповідачем сторонами не було узгоджено редакцію Договорів №275 та №276, на які посилається позивач як на підставу оплати товару, а отже, відповідачем за умови нагальної необхідності позивача в поставці товару було виставлено рахунок-фактуру від 13.07.2015 №МК-0008193 без посилання на договір (договори);

відповідний рахунок було оплачено позивачем, а відповідачем - здійснено поставку товару згідно з оплаченим рахунком, що також свідчить про укладення договору, але в спрощений спосіб, шляхом обміну документами та прийняття до виконання замовлень, що не суперечить законодавству і регулюється частиною першою статті 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України);

відповідач, керуючись положеннями пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення податкових зобов'язань у відповідача; далі - ПК України) 15.07.2015 отримав передплату товару від позивача, склав та зареєстрував податкову накладну від 15.07.2015 №96; таким чином, відповідач належним чином оформив та зареєстрував податкову накладну від 15.07.2015 №96, а отже позивач отримав право на формування податкового кредиту з ПДВ згідно з податковою накладною від 15.07.2015 №96;

якщо позивач не сформував податковий кредит з ПДВ, то це означає, що позивач не скористався своїм правом і відповідач не несе відповідальності за наслідки таких дій позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.03.2016 підтримав доводи, викладені у відзиві на позов, поданому суду 18.03.2016 у письмовому вигляді, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвали господарського суду міста Києва було надіслано позивачу на адресу (65033, м. Одеса, м. Церковна, 29), зазначену в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал та рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення за вказаною адресою позивача, які долучено до матеріалів справи.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 21.03.2016 без участі представника позивача за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.07.2015 Товариством (покупець) та Компанією (продавець) укладено Договори №275 та №276, за умовами яких:

- продавець зобов'язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити в порядку та на умовах, визначених договором, такий товар:

лист 30x1500x1000AIS1321 в кількості 356 кг. на загальну суму 29 263,20 грн. (пункт 1.1 Договору №275);

круг 12 ст. 20 в кількості 45 кг. на загальну суму 738 грн. (пункт 1.1 Договору №276);

- найменування, одиниці виміру і загальна кількість товару, що підлягає передачі за договором, її часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) визначаються в пункті 1.1 договору (пункт 1.2 Договорів №275 та №276);

- сума Договору №275 складає 29 263,20 грн., ПДВ - 5 852,61 грн., а всього 35 115,84 грн. (пункт 3.1 Договору №275);

- сума Договору №276 з ПДВ складає 885,60 грн. (пункт 3.1 Договору №276);

- продавець зобов'язується здійснювати реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі видаткових та отриманих податкових накладних протягом 15 календарних днів з дня виникнення податкових зобов'язань відповідно до статті 187 ПК України за формою і в порядку, визначених чинним законодавством; у разі невиконання продавцем зобов'язань з реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 15 календарних днів з дня виникнення податкових зобов'язань такого продавця, визначеного у відповідності зі статтею 187 ПК України за формою і в порядку, визначених чинним законодавством, продавець за відповідним рішенням суду щодо покупця компенсує за власні кошти покупцеві суму ПДВ, зазначену у такій податковій накладній та/або витрати, пов'язані із сплатою штрафних санкцій та пені, нарахованих податковими органами (пункт 4.6 Договорів №275 та №276);

- договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2015, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання (пункт 8.1 Договорів №275 та №276).

Судом встановлено, що Договори №275 та №276 підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

15.07.2015 позивачем було оплачено товар за Договорами №275 та №276 відповідно до рахунку-фактури від 13.07.2015 №МК-0008193, що підтверджується платіжним дорученням від 15.07.2015 №71 на загальну суму 36 001,44 грн.

Таким чином, доводи відповідача стосовно того, що станом на узгодження замовлення позивача та виставлення рахунку відповідачем сторонами не було узгоджено редакції вказаних договорів, є безпідставними та необґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому не беруться судом до уваги.

На підставі отриманих коштів за платіжним дорученням від 15.07.2015 №71 відповідачем 15.07.2015 було складено та зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 15.07.2015 №96.

Реєстрація вказаної податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних підтверджується роздрукованою з системи електронного документообігу «M.E.Doc» квитанцією №1, наявною в матеріалах справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що відповідачем на підставі пункту 201.7 статті 201 ПК України (в редакції ПК України, яка діяла на момент виникнення податкового зобов'язання у відповідача) повинно було бути складено дві окремі податкові накладні на суми 5 852,64 грн. та 147,60 грн.

Так, відповідно до пункту 201.7 статті 201 ПК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення податкового зобов'язання у відповідача) податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Таким чином, оскільки позивачем було оплачено товар платіжним дорученням від 15.07.2015 №71 на загальну суму 36 001,44 грн., в якому відсутні посилання на Договори №275 та №276, то відповідачем відповідно до вказаного платіжного доручення було складено одну податкову накладну від 15.07.2015 №96, в якій зазначено види оплаченого товару, їх кількість, ціну та розмір сплаченого ПДВ.

Отже, відповідачем було дотримано вимог пункту 201.7 статті 201 ПК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення податкового зобов'язання у відповідача) при складанні відповідної податкової накладної.

У позовній заяві позивач вказує, що відповідачем не було зазначено в податковій накладній від 15.07.2015 №96 номер договору, за яким було оплачено товар, що є порушенням пункту 201.1 статті 201 ПК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення податкового зобов'язання у відповідача).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення податкового зобов'язання у відповідача) платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Судом встановлено, що дійсно у податковій накладній від 15.07.2015 №96 відповідачем не вказано номер договору поставки.

Разом з тим, абзацом 16 пункту 201.10 статті 201 ПК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення податкового зобов'язання у відповідача) у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Проте, позивачем не подано суду доказів такого звернення до податкового органу, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позивач не скористався своїм правом оскаржити неправильне, на думку позивача, заповнення відповідачем податкової накладної до податкового органу.

Отже, позивач вважає, що він з вини відповідача позбавлений права на податковий кредит, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача 6 000,24 грн. збитків.

Згідно із частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Разом з тим, Товариство не вказало, якими збитками воно вважає 6 000,24 грн. - реальними чи упущеною вигодою.

Частиною другою статті 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді не отриманого доходу, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, для вирішення питання щодо покладення збитків на відповідача необхідно встановити наявність всіх елементів цивільного правопорушення.

Позивачем документально не доведено: понесення ним збитків на суму 6 000,24 грн.; неотримання податкового кредиту на вказану сум; наявність протиправної поведінки відповідача, що призвела до понесення позивачем збитків у сумі 6 000,24 грн.

З огляду на наведене у позові слід відмовити повністю.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.03.2016.

Суддя О. Марченко