ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.03.2016 Справа № 905/446/16

Господарський суд в особі головуючого судді Гринько С.Ю. при секретарі судового засідання Татарина Б.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства Промсистема м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля м.Добропілля Донецької області

про стягнення 109565,15 грн.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 довіреність від 15.11.2015 року,

від відповідача ОСОБА_2 довіреність від 10 грудня 2015 року

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 109565,15 грн., з яких: 64900,00 грн. заборгованість за поставлений товар, пеня в сумі 14429,41 грн., 28101,70 грн. інфляційні витрати і 3% річних в сумі 2134,04 грн. відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач посилається на укладений між сторонами договір № ДУ-2014/366-кп від 4 червня 2015 року, відповідно до якого позивач зобовязався поставити у власність відповідача продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості, в строки, за ціною та якісними характеристиками, узгодженими сторонами договором та специфікаціями, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити поставлену продукцію у його власність відповідно до частини пятої умов договору.

Представником відповідача в судовому засіданні надано заперечення на позов та просить відмовити у позові у повному обсязі. Обґрунтовуючи заперечення відповідач посилається на відсутність зазначення дати поставки покупцем (відповідачем)у товарно-супровідних документах, за якими здійснювалась поставка, згідно з п.4.4 договору та тому, на його думку, вважати дату поставки продукції 28.10.2014 року немає підстав. Вважає безпідставними нарахування відповідачем 3% річних та інфляційних втрат за прострочення оплати поставленої продукції відповідачем, оскільки даних санкцій за порушення умов договору не було передбачено сторонами.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи та поданих відповідачем заперечень, зясувавши повноту наданих доказів, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом даного спору є стягнення заборгованості, пені і правомірність застосування ст. 625 Цивільного кодексу. Підставою, на яку посилається в обґрунтування своїх вимог позивач є договір № ДУ-2014/366-кп від 4 червня 2014 року, специфікація від 04.06.2014р. та накладна № 1 від 28 жовтня 2014 року, за якою відповідач отримав товар на умовах оплати в строки, встановлені договором.

Оцінюючи надані документи, господарський суд надає правову оцінку документам, на які посилається позивач, як на підставу позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

04.06.2014 року позивач та відповідач підписали договір № ДУ-2014/366-КП, яким передбачили, що позивач зобовязався поставити у власність відповідача продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними показниками, узгодженими сторонами договором та специфікаціях, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити поставлену у його власність продукцію у відповідності з умовами договору.

За своїм змістом та правовою природою договір № ДУ-2014/366-КП від 04.06.2014 року, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Відповідно до п. 4.1 договору поставка продукції проводиться партіями в асортименті, кількості,за цінами, з якісними показниками та в строки, узгоджені сторонами у специфікаціях. Умови поставки продукції DDP («Инкотермс-2000»), Донецька область, г. Білозерске, ПСП «Шахтоуправління Білозерске» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля».

Пунктом 4.3 договору встановлена обовязковість позивача надати товарно-супровідні документи, зокрема рахунок-фактуру як доказ поставки.

Пунктом 2 специфікації встановлені умови оплати: розрахунки за поставляєму позивачем продукцію за даною специфікацію здійснюються відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача на 60 (шістдесятий) календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції. У випадку, якщо строк оплати випадає на вихідний/неплатіжний день, оплата здійснюється на наступний банківський день.

Пунктом 6.6 договору встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, відповідач сплачує позивачу неустойку у виді пені, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банка України за кожен день прострочення оплати від вартості не сплаченої продукції.

Відповідно до пункту 8.1 договору, договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та погодили, що у випадку належного виконанням обома сторонами своїх обовязків, строк дії договору встановлюється до 31.12.2014 року включно. У випадку не виконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх обовязків за договором, строк його дії продовжується до повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобовязань.

Оскільки договором сторони врегулювали і узгодили всі істотні умови для договору купівлі-продажу, він вважається укладеним і таким, що відповідає діючому законодавству.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов договору та специфікації до нього позивачем 28.10.2014р. поставлена у власність відповідача продукція (залізовідокремлювач ПМ-100х200Р у кількості 1 шт.) на загальну суму 64900,00 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи видатковою накладною, підписаною уповноваженими представниками сторін, зокрема, представником відповідача ОСОБА_3 (завідуюча складом ТМЦ) - довіреність № 1035 від 23.10.2014р.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України Покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зобовязання відповідача щодо сплати отриманого товару викладені пунктом 2 специфікацій до договору, за якими Покупець зобовязався сплати отриману продукцію шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача на 60 (шістдесятий) календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції. У випадку, якщо строк оплати випадає на вихідний/неплатіжний день, оплата здійснюється на наступний банківський день.

В супереч умовам договору за отриману від позивача продукцію відповідач оплату не здійснив. Таким чином сума несплаченої відповідачем заборгованості на корить позивача на момент спору становить 64900,00 грн.

Оскільки за ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та доведено факт невиконання відповідачем грошових зобовязань, господарський суд вважає доведеними вимоги позову в частині стягнення боргу з відповідача в розмірі 64900,00 грн., тому задовольняє позов в цій частині.

Підтверджено, що кінцевий строк оплати поставленої позивачем у власність відповідача продукції за договором настав 29.12.2014 року, на цю дату у відповідача залишилась несплаченою продукція на суму 64900,00 грн.

Однією з підстав заявленої позову є стягнення пені в розмірі 14429,41 грн. за період з 01.02.2015р. по 28.06.2015р.

Вирішуючи спір в частині нарахування пені, господарський суд виходить з наступного:

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як було встановлено оплата отриманого товару за видатковою накладною № 1 від 28.10.2014р. повинна відбуватися до 29.12.2014 року включно.

Оскільки відповідачем не виконанні умови оплати у встановлений договором строк, з 30.12.2014 року починається прострочення оплати.

Згідно главі 49 Цивільного кодексу України пеня являється способом забезпечення виконання зобовязань. Це значить, що зобовязання сплатити пеню, а також її розмір встановлюється виключно договором, укладеним в письмовій формі.

Сторони передбачили пунктом 6.6 договору встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, відповідач сплачує позивачу неустойку у виді пені, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банка України за кожен день прострочення оплати від вартості не сплаченої продукції.

За чинним законодавством, пеня стягується за кожний день прострочення боржника за грошовим зобовязанням аж до повного погашення ним боргу (до повного виконання грошового зобовязання). Однак, нарахування пеня обмежується відповідно до ст.3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22 листопада 1996року, яким встановлено, що розмір пені, передбачений статтями 1 та 2 цього закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня не більш як за шість місяців. Крім того, щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) підпункт перший пункт 2 статті 258 Цивільного кодексу України застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Приймаючи до уваги, що сторонами договором передбачені: а) строк виконання грошового зобовязання ; б) вид відповідальності за прострочення грошового зобовязання; в) розмір пені, а також доведено факт прострочення виконання боржником грошового зобовязання, господарський суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 14429,41 грн.

Оскільки доведений факт несплати відповідачем отриманого товару у визначений договором та специфікаціями до нього строк, позивач правомірно заявив вимоги щодо стягнення з боржника боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За умовами статті 193 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону і укладеного договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання зобовязання. Таке нарахування є не зобовязанням кредитора, а є його законним правом.

Позивач скористувався своїм правом і вимагає з винної сторони у простроченні грошового зобовязання сплати суми інфляційних втрат в розмірі 28101,70 грн., нарахованих за період з 01.01.2015р. по 01.12.2015р. і 3% річних у розмірі 2134,04 грн. за період з 28.12.2014р. по 01.02.2016р.

Враховуючи, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, господарський суд, провівши власний розрахунок, задовольняє вимоги позивача в частині стягнення інфляційних витрат і 3% річних в повному розмірі.

Оскільки з вини відповідача виник спір, на нього покладаються судові витрати.

На підставі ст.ст.526,530,546,549,610,612,625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 67,193 Господарського кодексу України та, керуючись статтями 49, 82,84,81-1, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Приватного акціонерного товариства Промсистема м. Київ про стягнення 109565,15 грн. з Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля м.Добропілля Донецької області у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», , Донецька область, м. Добропілля, м. Білицьке 85043, вул. Красноармійська, 1А на користь Приватного акціонерного товариства «Промсистема», , м. Київ 03190, вул. Черняховського, 16/30 заборгованість в розмірі 64900,00 грн., пеню у розмірі 14429,41грн., 3% річних в розмірі 2134,04 грн., інфляційні втрати в розмірі 28101,70 грн. та судові витрати в розмірі 1643,40 грн.

Видати наказ після набрання законної чинності рішення суду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного господарського суду в строки передбачені господарським процесуальним кодексом через місцевий господарський суд.

Суддя С.Ю. Гринько