РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016Справа №910/1130/16

За позовом Приватного підприємства «Компанія «СХІДЕНЕРГО»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІПІ Форвардінг»

про стягнення 66 266,73 грн

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Шапошник Р.Ф. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Компанія «СХІДЕНЕРГО» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІПІ Форвардінг» про стягнення 66 266,73 грн, з яких: 58 592,90 грн заборгованості з урахуванням індексу інфляції за договором №30 про надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 03.12.2014, 1 673,83 грн - 30% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2016 порушено провадження у справі № 910/1130/16 та призначено розгляд справи на 26.02.2016.

Представник позивача 23.02.2016 через канцелярію суду подав розрахунок інфляційних втрат, письмове підтвердження відсутності аналогічного спору та документи на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі, а в судовому засіданні 26.02.2016 подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено, а також надав усні пояснення у справі.

Представник відповідача в судове засідання 26.02.2016 не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 26.02.2016 розгляд справи відкладено на 28.03.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 28.03.2016 надав усні пояснення відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 28.03.2016 не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В судовому засіданні 28.03.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2014 між Приватним підприємством «Компанія «СХІДЕНЕРГО» (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІПІ Форвардінг» (замовник, відповідач) був укладений договір №30 про надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов'язується доставити довірений йому замовником вантаж до пункту призначення і видати його замовнику, а замовник зобов'язується прийняти вантаж і сплатити встановлену цим договором плату за перевезення вантажу.

Згідно п. 1.2 місце та час навантаження і розвантаження, найменування, кількість товару та інші особливі умови перевезення вантажу визначаються в узгодженій сторонами заявці на перевезення, яка надається замовником виконавцю в письмовій формі.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що оплата вартості наданих виконавцем послуг відбувається шляхом перерахування замовником на поточний рахунок виконавця коштів у розмірі 100% вартості наданих послуг упродовж 5 банківських днів (якщо інше не зазначене в заявці) після виконання замовлення на підставі актів наданих послуг виконавця.

Відповідно до п. 4.2 договору виконавець складає акти наданих послуг на підставі фактично наданих послуг і надсилає замовнику підписані та скріплені печаткою акти наданих послуг у двох примірниках для підписання замовником.

Замовник упродовж 2 робочих днів з дати отримання актів наданих послуг від виконавця підписує надані виконавцем 2 примірники актів наданих послуг та повертає виконавцю 1 примірник підписаного акту або в той самий строк надає виконавцю письмову мотивовану відмову від підписання актів. Непідписання актів замовником упродовж 2 робочих днів з дати отримання актів від виконавця без надання відповідних письмових пояснень є фактом визнання замовником повного виконання виконавцем своїх зобов'язань за договором. У такому разі вважається, що акти погоджено, послуги виконавцю надано в повному обсязі та відповідно до умов договору, претензії замовника відсутні й замовник зобов'язується здійснити оплату послуг згідно з отриманим рахунком та актами наданих послуг (п.4.3).

Між сторонами були узгоджені заявки: №1 від 08.05.2014, №2 від 10.05.2015, №3 від 12.05.2015, №4 від 14.05.2015, №5 від 16.05.2015.

Зазначеними заявками сторони погодили: дату та час подачі транспортного засобу під завантаження, необхідний тип рухомого складу, необхідну кількість транспортних засобів, спосіб навантаження, вантажовідправника, найменування та кількість вантажу, дату, час та адресу розвантаження.

Згідно п. 3 заявок фактичним виконанням виконавцем своїх зобов'язань є момент передачі вантажу замовнику та відповідною відміткою в товарно-транспортній накладній.

На виконання умов договору №30 про надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 03.12.2014 позивачем за період з 08.05.2015 по 16.05.2015 було надано відповідачу послуги з перевезення вантажу, що підтверджується товарно-транспортними накладними: №161 від 08.05.2015, №168 від 10.05.2015, №178 від 12.05.2015, №184 від 14.05.2015, №188 від 16.05.2015.

Відповідно до актів здачі-приймання робіт (надання послуг): №ОУ-00140 на суму 19 028,74 грн, №ОУ-00142 на суму 19 353,31 грн, №ОУ-00145 на суму 19 568,35 грн, №ОУ-00148 на суму 19 407,07 грн, №ОУ-00151 на суму 19 210,18 грн, позивачем було надано послуги загалом на суму 96 567,65 грн.

Зазначені акти були надіслані позивачем на адресу відповідача (цінним листом пріоритетним) 19.02.2016, що підтверджується фіскальним чеком поштової установи від 19.02.2016 та описом вкладення у цінний лист від 19.02.2016.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ наказу Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 "Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень" нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1.

З огляду на нормативні строки пересилання поштових відправлень, встановлених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, надіслані позивачем акти здачі-приймання робіт (надання послуг): №ОУ-00140 на суму 19 028,74 грн, №ОУ-00142 на суму 19 353,31 грн, №ОУ-00145 на суму 19 568,35 грн, №ОУ-00148 на суму 19 407,07 грн, №ОУ-00151 на суму 19 210,18 грн, вважаються отриманими відповідачем 23.02.2016.

Як вбачається з матеріалів справи, надіслані позивачем на адресу відповідача, акти здачі-приймання робіт (надання послуг) останній не підписав, протягом 2 робочих днів з дати отримання актів наданих послуг письмову мотивовану відмову від підписання актів не надав, а тому, враховуючи п. 4.3 договору, вважається, що акти погоджено, послуги позивачем надано в повному обсязі та претензії відповідача відсутні.

Проте, відповідач, надані позивачем послуги з перевезення вантажу в повному обсязі не оплатив, в зв'язку з чим його заборгованість за договором №30 про надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 03.12.2014 становить 58 185,60 грн (96 567,65 грн (вартість наданих послуг) - 38 382,05 грн (вартість оплачених послуг).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною першою ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно п.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Станом на момент розгляду справи в суді, відповідач доказів оплати наданих позивачем на виконання умов договору №30 про надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 03.12.2014 послуг на суму 58 185,60 грн не надав, обставини, викладені позивачем не спростував.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення обставин повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором №30 про надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 03.12.2014, нормативно до документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 58 185,60 грн.

Позивач за прострочення строків сплати за надані послуги нарахував та просить стягнути з відповідача 407,30 грн - інфляційних втрат та 1 673,83 грн - 30% річних за період прострочення з 15.12.2015 по 20.01.2016.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.3.1 договору за несвоєчасну та/або неповну оплату наданих виконавцем послуг замовник сплачує виконавцю 30% річних від суми заборгованості.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, враховуючи умови договору та те, що акти здачі-приймання робіт (надання послуг), на підставі яких повинна здійснюватись оплата наданих за договором послуг (п.4.1 договору), були надіслані позивачем на адресу відповідача лише 19.02.2016, а період прострочення грошового позивачем визначено з 15.12.2015 по 20.01.2016, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 30% річних задоволенню не підлягають, оскільки нараховані поза межами прострочення відповідача грошового зобов'язання.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 10 000,00 грн витрат на послуги адвоката.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Враховуючи те, що позивачем не надано суду жодних доказів понесення ним витрат на оплату послуг адвоката, господарський суд дійшов до висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача зазначених сум.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІПІ Форвардінг» (місцезнаходження: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 7-А, оф. 8-5, ) на користь Приватного підприємства «Компанія «СХІДЕНЕРГО» (місцезнаходження: 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Аерофлотська, буд. 81, ) 58 185 (п'ятдесят вісім тисяч сто вісімдесят п'ять) грн 60 коп. - заборгованості та 1 209 (одну тисячу двісті дев'ять) грн 95 коп. - судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

04.04.2016.

Суддя Спичак О.М.