ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2016 р. Справа № 922/4741/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Тихий П.В.

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність від 02 квітня 2015 року;

1-го відповідача - ОСОБА_2, довіреність від 10 березня 2016 року;

2-го відповідача - не з'явився;

3-го відповідача - не з'явився;

тертьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Фармстандарт-Біолік" (вх. №317 Х/1-42) на рішення господарського суду Харківської області від 18 січня 2016 року у справі № 922/4741/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Фармстандарт-Біолік", м. Харків,

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Актив Менеджмент", м. Київ,

2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Лайн", м. Київ,

3.Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваб-Імпекс", м. Київ,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, м. Київ,

про визнання недійсним договору, витребування з незаконного володіння ТОВ "ВАБ-Імпекс" нежитлових будівель літ. "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 18 січня 2016 року у справі №922/4741/15 (головуючий суддя Інте Т.В.,суддя Макаренко О.В., суддя Лавренюк Т.А.) в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору іпотеки від 23 січня 2015 року, укладеного між TOB "Офіс Лайн" та TOB "Ваб-Імпекс", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 і зареєстрованого в реєстрі за номером 283 - відмовлено. Провадження у справі №922/4741/15 в частині витребування з незаконного володіння ТОВ "ВАБ-Імпекс" нежитлових будівель літ. "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17 - припинено, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 80 ГПК України.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

01 березня 2016 року від Публічного акціонерного товариства "Фармстандарт-Біолік" надійшли письмові пояснення (вх.№2406).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02 березня 2016 року з огляду на неявку у судове засідання відповідачів та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, з метою забезпечення необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, колегією суддів було відкладено розгляд справи.

14 березня 2016 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Актив Менеджмент" на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої останній просить доручити Київському апеляційному господарському суду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15 березня 2016 року було задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Актив Менеджмент" про його участь у судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду з розгляду справи № 922/4741/15, яке відбудеться "23" березня 2016 р. о 10:00 год. у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Правди, 13, 1-й поверх, у залі судового засідання №131 в режимі відеоконференції. Доручено Київському апеляційному господарському суду забезпечити проведення відеоконференції у справі № 922/4741/15, розгляд якої відбудеться "23" березня 2016 р. о 10:00 год.

У судове засідання, яке відбулось 23 березня 2016 року та проводилось в режимі відеоконференції, з'явився представник позивача та першого відповідача. Інші учасники процесу своїм правом на участь у судовому засіданні не скористались, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

Згідно з копією витягу №3922350 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 червня 2004 року нежитлові будівлі літ. Б-2 загальною площею 744,3 кв.м., літ. Н-1 загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Карла Маркса, 17, зареєстровані за організацією орендарів орендного підприємства по виробництву імунобіологічних та лікарських препаратів "Біолік" за №5231 в книзі 1.

20 листопада 2010 року між ЗАТ Харківським підприємством по виробництву імунобіологічних та лікарських препаратів "Біолік" (продавець), правонаступником якого є ПАТ "Фармстандарт-Біолік", та ОСОБА_4 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу нежитлових будівель, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстрований у реєстрі за №1841, за яким продавець передав у власність нежитлові будівлі літ. Б-2 загальною площею 744,3 кв.м. та літ. Н-1 загальною площею 17,6 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Карла Маркса, 17 (далі спірні приміщення), а покупець перерахував продавцю 724000,00 грн.

30 грудня 2010 року між ОСОБА_4 (продавець) та ТОВ "ОСОБА_1 менеджмент" був укладений договір купівлі-продажу спірних приміщень, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований у реєстрі за №2176.

18 лютого 2014 року ТОВ "ОСОБА_1 менеджмент" передало у заставу ТОВ "Офіс лайн" спірні приміщення за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за №312 (а.с. 32, 1-й том).

23 січня 2015 року ТОВ "Офіс лайн" звернув стягнення на предмет іпотеки і ТОВ "ВАБ-Імпекс" набуло право власності на спірне нерухоме майно за договором купівлі-продажу (Том 2 а.с. 75), в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку", що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, в якому 23 січня 2015 року зроблено запис про реєстрацію права власності за ТОВ "ВАБ-Імпекс" на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського МНО ОСОБА_3 за №278.

23 січня 2015 року між TOB "Офіс Лайн" (іпотекодержатель) та TOB "Ваб-Імпекс" (іпотекодавець) був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 і зареєстровано в реєстрі за номером 283 (Том 2 а.с. 73), відповідно до умов якого, іпотекодавець передав іпотекодержателю спірні приміщення в іпотеку для забезпечення виконання зобовязань іпотекодавця щодо оплати вартості спірних приміщень за договором купівлі-продажу, посвідченого 23 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 і зареєстровано в реєстрі за номером 278.

В той же час, позивач зауважує, що рішенням Ленінського суду міста Харкова від 21 січня 2014 року у справі №642/5853/13-ц, визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових будівель від 20 листопада 2010 року, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстровано в реєстрі за №1841, визнано за ПАТ "Фармстандарт-Біолік" право власності на нежитлові будівлі літ. "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2014 року у вказаній справі, рішення Ленінського районного суду міста Харкова в цій частині залишено без змін.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався та те, що вказані нежитлові будівлі літ. "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17 являються приватною власністю ПАТ "Фармстандарт-Біолік" та вибули з його володіння поза його волею, тому наступні набувачі майна не набули права власності на нерухоме майно.

Позивач зазначає, що на час укладення спірного договору іпотеки, ПАТ "Фармстандарт-Біолік", як єдиний власник нерухомого майна, не надавало дозволу на його укладення, а тому - TOB "Ваб-Імпекс", згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, не вправі було розпоряджатись ним шляхом передачі в іпотеку TOB "Офіс Лайн".

За таких обставин, позивач просить визнати недійсним договір іпотеки від 23 січня 2015 року, укладений між TOB "Офіс Лайн" та TOB "Ваб-Імпекс", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 і зареєстрований в реєстрі за номером 283 та витребувати з незаконного володіння TOB "Ваб-Імпекс" нежитлові будівлі літ. "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17.

Судом першої інстанції в задоволенні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 23 січня 2015 року, укладеного між TOB "Офіс Лайн" та TOB "Ваб-Імпекс" було відмовлено, оскільки позивач неправильно обрав спосіб захисту свого порушеного права, а суд не має права виходити за межі позовних вимог. Крім того, провадження у справі №922/4741/15 в частині витребування з незаконного володіння ТОВ "ВАБ-Імпекс" нежитлових будівель літ. "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17 - було припинено, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки судом було вирішено вказаний спір в справі №922/2925/15 між тими сторонами.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач в обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає про:

1)безпідставність висновку суду про обрання позивачем невірного способу захисту в частині звернення з позовною вимогою про визнання недійсним договору іпотеки;

2)неврахування судом першої інстанції того факту, що вимога про повернення з незаконного володіння ТОВ "ВАБ-Імпекс" нежитлових будівель літ. "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17 була заявлена як наслідком визнання договору іпотеки недійсним;

3)безпідставності висновку суду про повторне звернення позивача з вимогою про повернення з незаконного володіння ТОВ "ВАБ-Імпекс" в порядку статті 387 Цивільного кодексу України, оскільки чинне законодавство не вимагає від позивача обгрунтування своїх вимог відповідними нормами права, і суд сам повинен застосовувати відповідні норми до спірних правовідносин.

Перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, про правомірність висновків суду, викладених в резолютивній частині рішення, в частині відмови в задоволенні вимоги про визнання договору іпотеки недійсним, не погоджуючись безпосередньо з мотивами, викладеними судом.

Як вбачається з матеріалів справи перша вимога позивача полягає у визнанні недійсним договору іпотеки від 23 січня 2015 року, укладеного між TOB "Офіс Лайн" та TOB "Ваб-Імпекс", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 і зареєстрований в реєстрі за номером 283.

В підставах позову, необхідність задоволення вказаної позовної заяви Публічне акціонерне товариство "Фармстандарт-Біолік" обґрунтовує неможливістю реєстрації права власності на нежитлові будівлі літ. "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17, а відтак і неможливістю реалізації прав власника.

У відповідності до вимог пункту 4.3.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" від 24 листопада 2014 року № 1, договір застави може бути визнаний недійсним за позовом третьої особи, яка вважає, що предмет застави належить їй на праві власності чи повного господарського відання і довела цю обставину.

Позивач пов'язує належність останньому предмету застави на праві власності рішенням Ленінського суду міста Харкова від 21 січня 2014 року у справі №642/5853/13-ц, яким було визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових будівель від 20 листопада 2010 року, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстровано в реєстрі за №1841, визнано за ПАТ "Фармстандарт-Біолік" право власності на нежитлові будівлі літ. "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17.

Слід зазначити, що судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Вказана правова позиція наголошується Верховним Судом України аналізуючи Деякі питання застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації.

Важливість визначення моменту переходу права власності на нерухомі речі, пояснюється тим, що саме з цим моментом повязаний перехід до набувача відповідного обєкта правомочностей, що складають зміст субєктивного права власності, права володіння, права користування та права розпорядження.

Згідно до частини 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

У відповідності до вимог статті 4 Закону права та обтяження, що підлягають державній реєстрації, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

Згідно до змісту частини 6 Закону будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) вчиняються, якщо право власності чи інше речове право на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті та статтею 4-1 цього Закону.

Зі змісту зазначених норм убачається, що право власності на нерухоме майно виникає в особі з моменту його державної реєстрації.

У відповідності до інформації, яка міститься в витязі з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (Том 2 а.с.77) нежитлової будівлі "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17.є ТОВ "ВАБ-Імпекс" на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 278.

Таким чином, наразі нежитлова будівля "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17. на праві власності належить ТОВ "ВАБ-Імпекс" і є переданими в іпотеку, як спосіб забезпечення зобов'язання за договором купівлі продажу.

Із змісту положень ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України вбачається, що саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.Відтак власник наділеним безпосереднім правом розпоряджатись своїм майном, безпосередньо передавати його в іпотеку, в якості забезпечення виконання зобов'язання, доки іншою особою не буде визнано неправомірність такого володіння.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Положеннями цієї статті закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, тобто право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону.

На необхідності дотримання вказаної правової позиції було наголошено неодноразово Верховним Судом України, безпосередньо в постанові №6-104цс13 від 18 грудня 2013 року, Аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ.

Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Відтак, доводи позивача про безпідставність передання нерухомого майна в іпотеку, мають правову основу лише за умови доведення останнім факту відсутності у ТОВ "ВАБ-Імпекс" законних прав володіння нежитлової будівлі "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17.

Отже, визнанню договору недійсним повинно передувати витребування з законного володіння ТОВ "ВАБ-Імпекс" нежитлової будівлі "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17.

Тобто, лише в разі визнання судом відсутності у ТОВ "ВАБ-Імпекс" правових підстав для володіння нежитловою будівлі "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17, вимога позивача про безпідставність передання нерухомого майна в іпотеку може бути задоволена.

У відповідності до вимог пункту 4.3.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" від 24 листопада 2014 року № 1, якщо предмет застави є індивідуально визначеним майном, вимога про визнання недійсним договору іпотеку за позовом третьої особи, яка вважає, що предмет застави належить їй на праві власності чи повного господарського відання може бути поєднана з вимогою про повернення цього майна з чужого незаконного володіння (заставодавця чи заставодержателя) на підставі статті 387 Цивільного кодексу України. У разі переходу права власності на предмет застави до заставодержателя від заставодавця, який не мав права власності на відповідне майно, про що набувач не знав і не міг знати, власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених статтею 388 Цивільного кодексу України.

Можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність насамперед від того, є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем.

Незаконним володільцем може бути і добросовісний, і недобросовісний набувач.

Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати.

Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і який на її відчуження не має права.

Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного лише в передбачених законом випадках (ст. 388 Цивільного кодексу України), а саме: у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі інших шляхом; у всіх випадках добросовісного заволодіння річчю на підставі безвідплатного договору з особою, яка не мала права на її відчуження.

Оскільки ТОВ "ВАБ-Імпекс" не було стороною процесу по справі №642/5853/13-ц, яким було визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових будівель від 20 листопада 2010 року, позивач не надав доказів повідомлення останнього про факт існування даного рішення суду до моменту укладення договору купівлі продажу та договору іпотеки від 23 січня 2015 року, колегія суддів приходить до висновку, що ТОВ "ВАБ-Імпекс" придбало майно за відплатним договором та не знало і не могло знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, а відтак є саме добросовісним набувачем.

У відповідності до вимог статті 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Отже, право власності добосовісного набувача презюмується, за виключенням випадків передбачених статеттю 388 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Верховним судом України було наголошено, що у зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 Цивільного кодексу України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача (постанова Верховного суду України від 11 грудня 2012 року у справі №3-65гс12).

Відтак, добросовісний набувач є правомірним власником майна у всіх випадках за виключенням наявності обставин, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України. Такі обставини підлягають доведенню в судовому порядку, як окремі підстави позову.

При цьому тільки наявність судового рішення про витребування майна в порядку 388 Цивільного кодексу України зумовлює позбавлення добросовісного набувача (ТОВ "ВАБ-Імпекс") прав власності з одного боку та поновлення такого права у першого власника (Публічного акціонерного товариства "Фармстандарт-Біолік"). Більш того, наявність такого рішення, як зазначив Верховний суд України є підставою для реєстрації права власності.

Тобто, виключно наявність судового рішення про задоволення позовної вимоги про витребування нежитлової будівлі "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17 в порядку 388 Цивільного кодексу України може бути підставою позбавлення добросовісного набувача прав власності з одного боку та поновлення такого права у Публічного акціонерного товариства "Фармстандарт-Біолік".

Разом з тим, вимога про витребування майна з законного володіння ТОВ "ВАБ-Імпекс" не була заявлена позивачем в рамках даного позовного провадження. Також останнім не було надано судового рішення, предметом розгляду якого була б відповідна вимога.

При цьому сам позивач не ставить питання про витребування майна саме в порядку застосування статті 388 Цивільного кодексу України, а отже позивач ані в підставах позову, ані в предметі позову не мотивувавсвої вимоги застосуванням првового механізму статті 388 Цивільного кодексу України та витребуванням у ТОВ "ВАБ-Імпекс" майна саме як у добросовісного набувача.

В свою чергу сам позивач, обмежив суд у можливості самостійного застосування інституту "витребування майна у добросовісного набувача" прямо зазначивши в своїх позовних вимогах про необхідність витребування майна з "чужого незаконного володіння" ТОВ "ВАБ-Імпекс", тобто з застосуванням правового механізму, передбаченого статтею 387 Цивільного кодексу України.

При цьому, суд позбавлений права виходу за межі позовних вимог та предмету позову, а позивачем, клопотання передбачене статтею 83 Господарського процесуального кодексу України не подавалось.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів з огляду на той факт, що позивачем не було належним чином підтверджено факт відсутності у ТОВ "ВАБ-Імпекс", як добросовісного набувача, правових підстав для володіння нежитловою будівлею "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17, а відтак останнім не було підтверджено відповідним чином свої права на володіння спірним майном, а відповідно і на подання позову про визнання недійсним договору іпотеки.

Разом з тим, підставою для відмови в задоволенні позовних вимог для суду першої інстанції слугував висновок про обрання позивачем неналежного способу захисту.

Погоджуючись з позицією позивача, викладеній в апеляційній скарзі, про безпідставність такого висновку суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

За твердженням суду першої інстанції позивач неправильно обрав спосіб захисту свого порушеного права, оскільки права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача із використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 Цивільного кодексу України. Судом було зазначено, що у разі встановлення наявності речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 Цивільного кодексу України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Разом з тим, вищенаведений висновок суду мав би правовий сенс виключно у випадку звернення позивача з вимогою про визнання недійсним договору купівлі продажу як способу захисту свого права власності в разі його невизнання іншими особами. В даному ж випадку позивачем не оспорюється визнання права власності, а підставою подання такого позову є саме практична реалізація прав власності, якій перешкоджає укладення договору іпотеки, а саме встановлення обтяжень предмета іпотеки. Тобто, підставою позовної заяви про визнання договору недійсним є не визнання права власності на предмет іпотеки - нежитлові будівлі літ. "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17, та витребування вказаного майна, а можливість оформлення в належний спосіб, підтверджене рішенням Ленінського суду міста Харкова від 21 січня 2014 року у справі №642/5853/13-цс право власності Публічного акціонерного товариства "Фармстандарт-Біолік" на вказане нерухоме майно.

Відтак, суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу пославшись саме на обрання останнім невірного способу захисту.

Щодо другої вимоги позивача про витребування з незаконного володіння TOB "Ваб-Імпекс" нежитлових будівель літ. "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про необхідність припинення провадження в цій частині на підставі п. 2 ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, зокрема, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

У пункті 4.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розяснено, що припинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини другої статті 80 Господарського процесуального кодексу України можливе за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах.

Для застосування п. 2 ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України повинні бути в наявності одночасно такі обставини: 1) є рішення господарського суду між тими ж сторонами, 2) про той же предмет, 3) з тих же підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач вже звертався до господарського суду Харківської області з позовною заявою (справа №922/2925/15), в якій, зокрема, просив витребувати з незаконного володіння ТОВ "ВАБ-Імпекс" нежитлові будівлі літ. "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13 липня 2015 року у справі №922/2925/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06 жовтня 2015 року в позові про витребування з незаконного володіння ТОВ "ВАБ-Імпекс" нежитлових будівель літ. "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17, відмовлено повністю.

Таким чином, рішення господарського суду Харківської області від 13 липня 2015 року у справі №922/2925/15 набрало чинності 06 жовтня 2015 року та, станом на час розгляду даної справи у суді першої інстанції, змінено чи скасовано не було.

Дослідивши рішення господарського суду Харківської області від 13 липня 2015 року у справі №922/2925/15, судова колегія приходить до висновку, що підстава та предмет розгляду вказаної справи, в частині витребування з незаконного володіння ТОВ "Ваб-Імпекс" нежитлових будівель літ. "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17 є тотожними з підставою та предметом розгляду даної справи.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предмет розгляду справи №922/2925/15 в частині витребування з незаконного володіння ТОВ "Ваб-Імпекс" нежитлових будівель літ. "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17 є тотожним з предметом розгляду даної справи.

Крім того, позивач та відповідач у справах №№ 922/2925/15 та 922/4741/15 (дана справа), в частині витребування з незаконного володіння ТОВ "Ваб-Імпекс" спірних приміщень, є тотожними (ПАТ "Фармстандарт-Біолік" та ТОВ "ВАБ-Імпекс").

Обставини, якими позивач обґрунтовує свою вимогу (підстава позову) щодо витребування з незаконного володіння спірних приміщень також співпадають, оскільки позивач в обох справах посилався та те, що нежитлові будівлі літ. "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17 являються приватною власністю ПАТ "Фармстандарт-Біолік" та вибули з його володіння поза його волею, тому наступні набувачі майна не набули права власності на нерухоме майно.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку що під час розгляду справи №922/2925/15 господарський суд вже вирішив спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, що і спір по даній справі в частині витребування з незаконного володіння ТОВ "Ваб-Імпекс" нежитлових будівель літ. "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17.

За таких обставин, провадження у даній справі в частині витребування з незаконного володіння ТОВ "Ваб-Імпекс" нежитлових будівель літ. "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17 є правомірно припиненим, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 80 ГПК України.

Надана позивачем під час судового засідання копія постанови Вищого господарського суду України від 17 лютого 2016 року у справі №922/2925/15 не спростовує правомірність висновків суду з огляду на наступне.

Постановою Вищого господарського суду України від 17 лютого 2016 року у справі №922/2925/15 касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Фармстандарт-Біолік" задоволено частково, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06 жовтня 2015 року та рішення господарського суду Харківської області від 13 липня 2015 року у справі №922/2925/15 скасувано в частині відмови в позові ПАТ "Фармстандарт-Біолік" до ТОВ "ВАБ -Імпекс" та в цій частині направлено до господарського суду Харківської області на новий розгляд.

Таким чином, даним рішенням суду було скасовано висновок суду про відмову у витребуванні майна з чужого незаконного володіння ТОВ "ВАБ -Імпекс", що на думку позивача, свідчить про відсутність наразі законного рішення суду з приводу даної правової вимоги позивача.

Слід зазначити, що суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23 березня 2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Судом приймається до уваги, що оскаржуване рішення прийнято судом 18 січня 2016 року, а постанова Вищого господарського суду України у справі №922/2925/15 набрала законної сили виключно 17 лютого 2016 року. Зазначене свідчить про те, що місцевий господарський суд на момент винесення судового рішення правомірно керувався рішенням господарського суду Харківської області від 13 липня 2015 року у справі №922/2925/15, оскільки останнє було чинним та вступило в законну силу.

Разом з тим, в даному випадку, скасування касаційною інстанцією рішенням господарського суду Харківської області від 13 липня 2015 року у справі №922/2925/15 не є свідченням незаконності оскаржуваного судового рішення, а лише може бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами в порядку п.4 частини 2 статті 112 Господарського процесуального кодексу України, як наслідок скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.

Таким чином, позиція місцевого господарського суду про існування на момент винесення оскаржуваного рішення висновку суду з приводу заявленої позовної вимоги, відповідає нормам законодавства та прийняте з дослідженням судом юридичних фактів, наявність яких впливає на вирішення справи.

Окрім цього, колегією суддів приймається до уваги, що матеріали справи не містять жодного зауваження позивача про факт касаційного оскарження постанови Харківського апеляційного господарського суду від 06 жовтня 2015 року у справі № 922/2925/15. Так, під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем як не було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі у зв'язку з касаційним переглядом постанови Харківського апеляційного господарського суду від 06 жовтня 2015 року у справі №922/2925/15, так і взагалі не вказано про факт подання касаційної скарги.

Позивач безпідставно зазначає в обгрунтуванні апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції того факту, що вимога про повернення з незаконного володіння ТОВ "ВАБ-Імпекс" нежитлових будівель літ. "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17 була заявлена саме як наслідок визнання договору іпотеки недійсним. Слід зазначити, що при поданні позовної заяви вимога про поверення нежитлової будівлі літ. "Б-2", загальною площею 744,3 кв.м., та літ. "Н-1", загальною площею 17,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Карла Маркса, 17 була заявлена виключно в порядку витребування з чужого незаконного володіння ТОВ "ВАБ-Імпекс", з огляду на наявність прав власності на останнє, а не як правовий наслідок визнання договору іпотеки недійсним, у вигляді двосторонньої реституції. В той час, як перша позовна вимога обгрутовується позивачем необхідністю практичної реалізації прав власника, а саме неможливістю державної реєстрації нерухомого майна. Таким чином, друга вимога позивача не носить похідний характер, а є самостійним способом захисту прав власника.

На думку позивача, безпідставним є висновок суду про повторне звернення позивача з вимогою про повернення з незаконного володіння ТОВ "ВАБ-Імпекс" в порядку статті 387 Цивільного кодексу України, оскільки чинне законодавство не вимагає від позивача обгрунтування своїх вимог відповідними нормами права, і суд сам повинен застосовувати відповідні норми до спірних правовідносин.

На противагу зазначеного колегією суддів зауважується, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. В даному випадку, предмет позову був заявлений позивачем саме як "витребування з чужого незаконного володіння". Відтак, при задоволенні такої позовної заяви судом буде визнано факт саме незаконного володіння, з відповідними правовими наслідками такого визнання. Як було визначено судом вище, ТОВ "ВАБ-Імпекс" є законним набувачем, що унеможливлює застосування до нього вимог законодавства, які регулюють процедуру витребування власником свого майна з незаконного володіння в порядку статті 387 Цивільного кодексу України.

Пунктом 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду щодо виходу за межі позовних вимог якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. В даному випадку, таке клопотання не зявлялось стороною.

Відтак, місцевий господарський суд, не маючи процесуальних прав виходу за межі позову, дійшов до правомірного висновку про ідентичність даної вимоги вимозі, яка була заявлена позивачем в рамках розгляду справи №922/2925/15, а враховуючи факт вирішення спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав в справі №922/2925/15, правомірність припинення провадження.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 18 січня 2016 року у справі № 922/4741/15 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Фармстандарт-Біолік" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 18 січня 2016 року у справі № 922/4741/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 25 березня 2016 року.

Головуючий суддя В.В.Россолов

Суддя Р.А.Гетьман

Суддя П.В.Тихий