ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016 року Справа № 904/8367/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів: Пруднікова В.В., Широбокової Л.П.,

секретар судового засідання: Однорог О.В.,

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №1 від 12.01.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №ББУ/ПУ 291/ВП/15 від 18.12.2015 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2016 року у справі №904/8367/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Луганський завод "Полімермаш", м. Луганськ

до публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м.Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення 359 268 грн. 08 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганський завод "Полімермаш" (надалі ТОВ "Луганський завод "Полімермаш"), з урахуванням уточнень позовних вимог, звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (надалі ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") на свою користь 188 855 грн. 56 коп. основного боргу, 24 554 грн. 03 коп. пені, 2 787 грн. 67 коп. 3 % річних, 49 376 грн. 52 коп. інфляційних втрат та понесених витрат по сплаті судового збору.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2015 року у справі №904/8367/15 (головуючий суддя Петренко Н.Е., судді: Євстигнеєва Н.М., Кеся Н.Б) позов задоволено частково; з ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ТОВ "Луганський завод "Полімермаш" стягнуто 118 855 грн. 56 коп. заборгованості за поставлений товар, 24 554 грн. 03 коп. пені, 47 766 грн. 57 коп. інфляційних втрат, 2 787 грн. 72 коп. 3% річних та 2 908 грн. 58 коп. судового збору; в решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд його скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судових засіданнях представників сторін, дослідивши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Між ТОВ "Луганський завод "Полімермаш" (постачальник) та ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" (покупець) укладений договір № 14-16/413-КП від 10.06.2013 року (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі та Специфікаціях, які є його невід'ємними частинами, а покупець, зобов'язався їх прийняти та сплатити.

Датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних таваросупровідних документах, наданих постачальником (п. 4.4 договору).

Згідно п. 4.3 договору постачальник повинен надати покупцю наступні товаросупровідні документи: рахунок-фактуру; податкову накладну; видаткову накладну; товаро-транспортну накладну; сертифікат якості заводу виробника та/або паспорт або інша технічна документація, передбачена до даного виду продукції; сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обовязковій сертифікації); інструкцію з експлуатації (у випадку, якщо зазначений документ передбачений); технічну документацію, передбачену у п.2.3 договору.

На виконання умов договору позивачем поставлена відповідачу продукція на загальну суму 118 855 грн. 56 коп., що підтверджується видатковими накладними №519 від 25.06.2014 року на суму 6 873 грн. 72 коп.; № 626 від 08.09.14 року на суму 5 047 грн. 20 коп.; №631 від 11.09.2014 року на суму 12 717 грн. 48 коп.; №635 від 16.09.2014 року на суму 16 616 грн. 40 коп.; №648 від 23.09.2014 року на суму 13 800 грн.; №677 від 17.10.2014 року на суму 2 052 грн. 36 коп.; №679 від 17.10.2014 року на суму 43 855 грн. 20 коп.; №713 від 12.11.2014 року на суму 16 815 грн. 84 коп.; №745 від 08.12.2014 року на суму 1 077 грн. 36 коп.

Згідно п. 4.5. договору обов'язки постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції у розпорядження покупця у обумовлений пункт призначення поставки. Обов'язки покупця вважаються виконаними з моменту прийняття та оплати поставленої продукції.

Розрахунки за продукцію здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 60 календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції, якщо інші умови розрахунків, більш 60 календарних днів, не передбачені у відповідній Специфікації. У випадку якщо строк оплати припадає на вихідний/неплатіжний день, оплата здійснюється на наступний банківський день (п. 5.3 договору).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Відповідачем не подано доказів оплати отриманої продукції, тому місцевий господарський суд правомірно стягнув з нього на користь позивача 188 855 грн. 56 коп. заборгованості.

Апелянт вважає, що на момент предявлення позову до суду у нього ще не виникло грошового зобовязання за договором, оскільки, за його твердженням, позивачем не було надано рахунків на оплату та документів, зазначених у п.4.3 договору.

Позивач, в свою чергу, наполягає на тому, що рахунки фактури разом із супровідними документами були передані відповідачу одночасно з видатковими накладними в момент передачі товарно-матеріальних цінностей.

Фактично апелянт вказує на своє право відстрочення виконання зобов'язання з оплати отриманої продукції через прострочення позивачем його зобов'язання передати товаросупровідні документи на товар.

Вказане право передбачене ч. 2 ст. 613 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Проте ч. 1 вказаної статті Кодексу надає поняття прострочення кредитора. Так, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Отже, слід встановити, чи виникли у відповідача труднощі в виконанні ним свого зобов'язання з оплати спірного товару внаслідок ненадання йому позивачем обумовлених договором документів.

Як вбачається з матеріалів справи найменування, номер та індекс стандартів, ТУ, кількість, ціна, вартість товару погоджені сторонами у специфікаціях до договору. Таким характеристикам відповідає товар, поставлений позивачем відповідачу за видатковими накладними, що містяться в матеріалах справи; оплатити товар відповідач має за реквізитами, вказаними в розділі 9 договору та у спірних видаткових накладних. За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач мав у своєму розпорядженні всі необхідні відомості для здійснення платежу за товар, відсутність рахунка-фактури не заважала йому це зробити.

З огляду на вищевикладене, відсутні правові підстави вважати, що мале місце таке прострочення позивача як кредитора в розумінні норм ст. 613 Цивільного кодексу України, до виконання якого відповідач в порядку ч. 2 ст.613 Цивільного кодексу України мав право відстрочити своє зобов'язання з оплати товару.

Правову позицію, що невиставлення рахунку-фактури не можна вважати простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а також що ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, оскільки не є обумовленою сторонами обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні, висловив Верховний Суд України в постанові від 29.09.2009 року у справі №37/405.

Отже, наявність у позивача договірного зобов'язання виписати рахунок-фактуру відповідачу як умови оплати останнім отриманого товару не може братися судом до уваги при вирішенні спору про стягнення суми основного боргу, оскільки факт відсутності такого документу в даному випадку не заважав відповідачу виконати своє грошове зобов'язання за договором.

Документом, який підтверджує як факт виконання позивачем зобов'язання з поставки товару за договором, так і факт виникнення у відповідача зобов'язання цей товар оплатити, є видаткові накладні, які сторонами належним чином оформлені та підписані без зауважень.

Спірний товар відповідачем позивачу не повернутий з огляду на відсутність документу, що його стосується в розумінні ст.666 Цивільного кодексу України, від договору відповідач не відмовився, після отримання товару відповідач не заявив позивачу будь-яких претензій щодо якості, походження, відсутності необхідних документів (відповідних доказів суду не подано).

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача суми основного боргу у заявленому розмірі.

Окрім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача відносно того, що він не мав реальної можливості розрахуватися з позивачем, оскільки рахунок останнього, вказаний в договорі, знаходиться в банку, який перебуває в зоні проведення АТО, тому що у видаткових накладних №519 від 25.06.2014 року, №626 від 08.09.2014 року, №631 від 11.09.2014 року, №635 від 16.09.2014 року, №648 від 23.09.2014 року, №677 від 17.10.2014 року, №679 від 17.10.2014 року зазначений розрахунковий рахунок ТОВ "Луганський завод "Полімермаш" №7146 у банку "Златобанк", МФО 380612, м.Київ, тобто відповідач був обізнаний в момент отримання продукції про існування розрахункового рахунку позивача, на який міг та мав перерахувати грошові кошти за отриманий товар.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 6.6. договору у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець оплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки оплати від вартості неоплаченої продукції.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За неналежне виконання відповідачем грошового зобовязання за договором позивачем нараховані пеня у розмірі 24554 грн. 03 коп. за період: з 25.08.2014 року по 14.09.2015 року (по кожній видатковій накладній окремо), інфляційні втрати у розмірі 49 376 грн. 52 коп. за період: вересень 2014 року серпень 2015 року та 3% річних у розмірі 2 787 грн. 67 коп. за період: з 25.08.2014 року по 14.09.2015 року.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського щодо наявності помилок у розрахунках позивача стосовно періоду нарахування пре'явленних вищезазначених сум та наявності підстав для стягнення з відповідача 24 554 грн. 03 коп. пені, 2 787 грн. 72 коп. 3% річних та 47 766 грн. 57 коп. інфляційних втрат.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, оскаржуване рішення ґрунтується на чинному законодавстві, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" залишити без задоволення

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2016 року у справі №904/8367/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя В.В. Прудніков

(Повний текст постанови складено 29.03.2016 року)