ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року Справа № 915/205/16

м.Миколаїв

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Зоря-Сервіс (54001, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, 89), код 32143487

відповідач: Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз (54003, м. Миколаїв, вул. Чигрина, 159), код 05410263

про: стягнення 553 397 грн. 82 коп.

суддя Фролов В. Д.

ПРИСУТНІ:

Від позивача - ОСОБА_1 довіреність від 20.11.2015 року

Від відповідача - ОСОБА_2 довіреність № 04/1192 від 01.02.2016 року

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Зоря-Сервіс (надалі-Позивач) звернулось до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз (надалі-Відповідач) заборгованості в сумі 553 397 грн. 82 коп. з яких: 441 847 грн. 26 коп. 3% річних та 111 550 грн. 56 коп. збитків від інфляції за прострочення грошового зобовязання зі сплати боргу у сумі 4950024,53 грн. по Мировій угоді від 28.07.2004 (в редакції додаткової угоди №4 від 05.07.2007), яка затверджена судом.

Вимоги обґрунтовано тим, що ПАТ Миколаївгаз не виконує в добровільному порядку грошові зобовязання щодо сплати грошових коштів у строки і сумах, визначених у мировій угоді, в редакції додаткової угоди № 4, котрі затверджені відповідними ухвалами господарського суду, а також неможливістю предявлення останніх до державної виконавчої служби як виконавчих документів через їх невідповідність вимогам ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, тому що у них, зокрема, не зазначено строку предявлення документів до виконання.

Ухвалою від 01.03.2016 порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 30.03.2016.

Відповідач у письмових поясненнях та в судовому засіданні заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що мирова угода не може розглядатись як договір у цивільно-правовому розумінні, оскільки порядок її укладення та затвердження регламентований відповідними положеннями Господарського процесуального кодексу України. Крім того зазначає, що строк позовної давності вже сплив.

Розглянувши матеріали справи та надавши їм юридичної оцінки, суд дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована належним чином та підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 23.10.2003 у справі №8/167 в позові ТОВ Зоря-Сервіс про стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз заборгованості у сумі 8587435,83 грн. було відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2003, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.04.2004 апеляційну скаргу ТОВ Зоря-сервіс на рішення господарського суду Миколаївської області від 23.10.2003 у справі №8/167 задоволено частково, рішення скасовано, позов задоволено та стягнуто з ВАТ Миколаївгаз на користь ТОВ Зоря-сервіс борг у сумі 7512118,08 грн. та збитки від інфляції у сумі 1075317,75 грн.

26.12.2003 господарським судом Миколаївської області видано відповідний наказ, який був предявлений до виконання та, на виконання якого відділом Державної виконавчої служби Ленінського району управління юстиції м.Миколаєва було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2004.

На стадії виконання судового рішення позивач та відповідач уклали мирову угоду від 28.07.2007, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 10.08.2004 у справі №8/167, у звязку з чим державним виконавцем винесена постанова від 29.11.2004 про закінчення виконавчого провадження.

В подальшому сторонами укладались додаткові угоди до мирової угоди від 28.07.2007, а саме: 01.08.2006 сторонами була підписана додаткова угода №1, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.08.2006; 03.01.2007 - додаткова угода №2, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.02.2007; 30.03.2007 - додаткова угода №3, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 18.04.2007; 05.07.2007 - додаткова угода №4, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007. Зазначені додаткові угоди є невідємними частинами мирової угоди від 28.07.2004.

Згідно умов мирової угоди від 28.07.2004 в редакції додаткової угоди №4 від 05.07.2007, остаточним терміном погашення заборгованості ПАТ по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз перед ТОВ Зоря-Сервіс є грудень 2011 року.

Як зазначає позивач, у вересні 2007 року відповідач припинив виконувати графік погашення боргу, встановлений додатковою угодою №4 від 05.07.2007 до мирової угоди від 28.07.2004, у звязку з чим позивач звернувся до Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження.

11.03.2008 постановою Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання ухвали господарського суду від 19.07.2007 у справі №8/167 про затвердження додаткової угоди №4 від 05.07.2007 до мирової угоди від 28.07.2004.

Постановою від 25.03.2008 державний виконавець Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції зупинив виконавче провадження, оскільки ВАТ по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз було внесено до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть учать у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу.

В подальшому вказане виконавче провадження було передано з Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції до Підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області, яке 16.12.2008 постановою державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області було прийняте до виконання з привласненням номеру ВП №10706927.

01.03.2013 державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області виніс три постанови у виконавчому провадженні ВП №10706927: про поновлення виконавчого провадження; про зміну назви сторони виконавчого провадження та про зупинення виконавчого провадження у звязку із порушенням відносно боржника справи про банкрутство.

31.03.2014 державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області поновив виконавче провадження ВП №10706927, про що виніс постанову.

ПАТ по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз звернулось до господарського суду Миколаївської області зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просило визнати неправомірною постанову від 31.03.2014 про поновлення виконавчого провадження №10706927.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 01.07.2014 у справі №8/167 скаргу ПАТ по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз було задоволено. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.09.2014 ухвалу господарського суду Миколаївської області від 01.07.2014 залишено без змін. При цьому, у постанові зазначено, що ухвала господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 у справі №8/167 про затвердження додаткової угоди №4 від 05.07.2007 до мирової угоди від 28.07.2004 не відповідає вимогам ст.18 Закону України Про виконавче провадження, оскільки в ній не зазначено строку предявлення її до виконання, а тому не могла бути підставою для відкриття виконавчого провадження.

В подальшому начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області прийнято постанову від 22.10.2014, згідно якої скасовані всі постанови державних виконавців, винесені у даному виконавчому провадженні.

24.10.2014 постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області, на підставі п.2 ч.1 ст.26 Закону України Про виконавче провадження було відмовлено позивачу у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 у справі №8/167 та повернуто позивачу оригінал ухвали від 10.08.2004 у справі №8/167 і оригінал ухвали від 19.07.2007, згідно супровідного листа №02.1-24/6210 від 24.10.2014.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача 29 лютого 2016 року до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.02.2015 у справі №915/2140/14 позовні вимоги ТОВ Зоря-Сервіс задоволено та стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз на користь позивача 100000,0 грн. заборгованості за мировою угодою від 28.07.2004. При цьому, суд зазначив, що позивачем не було пропущено строку позовної давності для стягнення суми боргу, оскільки про порушення свого права позивач довідався отримавши постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 у справі № 8/167.

Зазначена позиція Господарського суду Миколаївської області підтримана Вищим господарським судом України у постанові від 16.07.2015 при перегляді справи №915/2140/14 у касаційному порядку.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги у даній справі, позивач вказує на те, що станом на 01.01.2012 зобовязання відповідача з погашення заборгованості, сплату якої була розстрочена мировою угодою від 28.07.2004 (у редакції додаткової угоди №4), виконано не було.

Суд вважає, що умови укладених сторонами мирової угоди від 28.07.2004 р. та додаткової угоди № 4 до неї, котрі затверджені відповідними ухвалами суду, є обовязковими для сторін, зокрема для ПАТ Миколаївгаз щодо погашення заборгованості у визначені строки та сумах.

Відповідно до ч.1,2 ст.193 ГК України cуб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З огляду на викладене, вимоги Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості в сумі 553 397 грн. 82 коп. з яких: 441 847 грн. 26 коп. 3% річних за період з 01 березня 2013 року по 29 лютого 2016 року та 111 550 грн. 56 коп. збитків від інфляції за вересень 2015 року у звязку з прострочення грошового зобовязання зі сплати боргу у сумі 4950024 грн. 53 коп. по Мировій угоді від 28.07.2004 (в редакції додаткової угоди №4 від 05.07.2007), яка затверджена судом є обґрунтованими, матеріалами справи підтвердженими, а тому підлягають задоволенню.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що ухвала Господарського суду Миколаївської області від 10.08.2004 р. у справі № 8/167 про затвердження мирової угоди від 28.07.2004 р. є виконавчим документом. Ця ухвала не відповідає вимогам щодо виконавчого документа, передбаченим ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, про що встановлено і наведеними вище судовими рішеннями в інших справах, котрі вступили в законну силу.

Суд визнає, що відсутні підстави для застосування наслідків пропущення строків позовної давності, про застосування котрих просить відповідач.

Вказаними вище рішеннями Господарського суду Миколаївської області в інших господарських справах №№ 915/2140/14 та 915/1395/15, що набрали законної сили у відповідності до чинного процесуального законодавства, крім іншого, визнано, що відлік строку позовної давності за вимогами ТОВ Зоря-Сервіс про стягнення з ПАТ Миколаївгаз грошових коштів за невиконання в добровільному порядку грошових зобовязань за мировою угодою від 10.08.2004 р., з урахуванням додаткових угод до неї, в тому числі додаткової угоди № 4, затверджених відповідними ухвалами Господарського суду Миколаївської області у справі № 8/167, спір про виконання котрих є предметом також і в даній справі, належить починати з моменту, коли позивач довідався про порушення свого права, зокрема, з моменту отримання ТОВ Зоря-Сервіс постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень від 24.10.2014 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 р. по справі № 8/167, а саме, з 27.10.2014 р.

Факт отримання позивачем вказаної постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження 24.10.2014 р. підтверджується також довідкою із сайту Укрпошта та конвертом (а.с. 52-53).

Зазначені вище рішення Господарського суду в інших справах, у котрих викладено позицію щодо початку перебігу строку позовної давності з 27.10.2014 р., є преюдиційними для вирішення спору в даній справі.

Отже, строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки останній звернувся до суду з позовом у справі, що розглядається, 29.02.2016 р. з дотриманням загального строку позовної давності, встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд визнає, що позовні вимоги в сумі 553 397 грн. 82 коп. належить задовольнити повністю.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи зазначене, позов підлягає задоволенню повністю.

Статтею 49 ГПК України передбачено покладання судових витрат, зокрема витрат на оплату судового збору, у разі задоволення позову на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33,34, 43,44, 49, 82, 83-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз (54003, м. Миколаїв, вул. Чигрина, 159, код 05410263) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю Зоря-Сервіс (54001, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, 89, код 32143487) заборгованості в сумі 553 397 (п'ятсот п'ятдесят три тисячі триста дев'яносто сім) грн. 82 коп. з яких: 441 847 (чотириста сорок одна тисяча вісімсот сорок сім) грн. 26 коп. 3% річних та 111 550 (сто одинадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят) грн. 56 коп. збитків від інфляції, а також грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 8 300 (вісім тисяч триста) грн. 97 коп.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Суддя В.Д. Фролов