ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" березня 2016 р. Справа № 922/3532/15

Вх. номер 3532/15

Суддя господарського суду Прохоров С.А.

при секретарі судового засідання Пустоваловій І.С.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю від 29.12.2015

відповідача - ОСОБА_2 за довіреністю №01-42юр/3205 від 30.04.2015

розглянувши заяву АК "Харківобленерго" (вх. №8132 від 11.03.2016) про надання відстрочки виконання рішення суду по справі за позовом: Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії УМГ "Харківтрансгаз", м. Харків

до Акціонерна компанія "Харківобленерго" м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" 16.06.2015 звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерної компанії "Харківобленерго" про стягнення 397211,26 грн. заборгованості, 10996,31 грн. річних, 197238,80 грн. інфляційних втрат. В обгрунтування своїх вимог, позивач вказує на неналежне виконання відповідачем вимог договору №0326 від 01.02.2011 р. "Про спільне використання технологічних мереж".

Рішенням господарського суду Харківської області від 04 серпня 2015 року по справі №922/3532/15 позов ПАТ "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" було задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерної Компанії Харківобленерго (вул. Плеханівська, 149, м. Харків, 61037 п/р 0912 в АТ Банк золоті ворога, МФО 351931, ) на користь Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії Управління магістральних газопроводів "ХАРКІВТРАНСГАЗ" (61001, м. Харків, вул. Культури, 20-А р/р 2871 в ПАТ Діамантбанк, МФО 320854, ) - 394925,84 грн. заборгованості, 10996,31 грн. річних, 197238,80 грн. інфляційних та 12108,93 грн. судового збору.

21 серпня 2015 року на виконання вказаного рішення було видано наказ.

11 березня 2016 року до господарського суду Харківської області надійшла заява боржника - АК "Харківобленерго" (вх. №8132) відповідно до якої боржник просить суд відстрочити виконання рішення господарського суду Харківської області від 04 серпня 2016 року по справі №922/3532/15 до 31 вересня 2016 року.

Ухвалою суду від 14 березня 2016 року заяву боржника було призначено до розгляду в судовому засіданні на 24 березня 2016 року.

Представник боржника, в судовому засіданні заяву про відстрочку виконання рішення підтримував, просив суд її задовольнити.

Також, боржником надано суду додаткові пояснення до заяви (вх. №9000 від 17.03.2016, №9147 від 21.03.2016 та №9733 від 23.03.2016), які долучені судом до матеріалів справи.

Представник стягувача, в судовому засіданні, проти відстрочки виконання рішення суду заперечував.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'явилися повноважні представники сторін, які надали пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого заява може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви боржника, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Боржник, в обґрунтування своєї заяви посилається на те, що компанія працює в тяжких економічних умовах, станом на 01.02.2016 заборгованість КП "Харківводоканал" перед компанією складає 819 301 766,79 грн., а заборгованість КП "Харківські теплові мережі" - 90 796 465,77 грн., загальна сума заборгованості цих двох підприємств - 910 098 232,56 грн., яка є не погашеною.

Також, вказує, що у разі не 100 % оплати компанією вартості купованої електроенергії за минулу декаду розрахункового місяця з наступного дня до компанії застосовуються фінансові санкції регуляторного впливу. Останньою постановою НКРЕКП від 23.02.2016 № 227 АК "Харківобленерго" встановлено щоденне перерахування коштів ДП "Енергоринок" у розмірі 22 881 905,00 грн.

АК "Харківобленерго" не має можливості також своєчасно сплачувати податки, має податковий борг.

Усі ці наявні обставини, на думку заявника, суттєво ускладнюють та збільшують час примусового виконання вказаного судового рішення, не гарантують його примусове виконання в порядку та протягом строку, встановленого ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" взагалі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним в заяві обставинам, суд виходив з наступного.

Пленум Вищого господарського суду України в п. 7.1-7.2 Постанови від 17.10.2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" зазначив, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Слід зазначити, що господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, а тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України, тобто, до заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

При цьому, суд зазначає, що наведені боржником в обґрунтування неможливості своєчасного виконання судового рішення обставини не є виключними в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, оскільки згідно ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями, тобто відсутність у боржника необхідних для виконання взятих на себе зобовязань грошових коштів не виправдовує порушення ним даних зобовязань.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 за № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

Зі змісту ст. 121 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що Господарський процесуальний кодекс України не містить конкретних підстав та застережень щодо відстрочки чи розстрочки, а лише встановлює критерії, що ускладнюють виконання рішення суду.

В зв'язку з тим, що відстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі, а також дотримуватися розумно встановленого строку відстрочки.

Проте, з матеріалів заяви не вбачається яким чином обставини викладені в заяві та додаткових поясненнях до неї ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, натомість наявна відсутність підстав вважати, що зміна обставин, на яку посилається АК "Харківобленерго" звільняє його від виконання судового рішення у встановлений законом строк.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до частини першої 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Суд зазначає, що ризик погіршення умов господарювання є нормальним явищем. Ризик є однією із ознак підприємництва (згідно ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку). Більш того принцип комерційного розрахунку та власного комерційного ризику є одним із принципів господарської діяльності (ст. 44 ГК України). Отже складнощі, які виникли у боржника із виконанням рішення суду охоплюються його (АК "Харківобленерго") підприємницьким ризиком. Тому у суду немає правових підстав перекладати комерційний ризик боржника на позивача шляхом надання відстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При цьому, суд звертає увагу що у рішенні Європейського суду (п.37 рішення у справі "Деркач та Палек проти України" (заяви №№ 34297/02 та 39574/02) від 21 грудня 2004 року) наголошується, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося не виконаним на шкоду однієї зі сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення господарського суду Харківської області від 04.08.2015р. по справі 922/3532/15.

Керуючись статтями 1, 22, 32, 33, 36, 43, 86, 121 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви АК "Харківобленерго" (вх. №8132 від 11.03.2016) про надання відстрочки виконання рішення суду по справі №922/3532/15 відмовити.

Суддя Прохоров С.А.