КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2016 р. Справа№ 910/21792/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Лобаня О.І.

при секретарі судового засідання Лисенко М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Кравченко П.А. (довіреність від 20.05.2014 № б/н);

від відповідача: Песиголовець Я.О. (довіреність від 01.08.2015 № б/н);

Бацуца О.М. (довіреність від 06.08.2015 № б/н);

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Мета"

на рішення господарського суду міста Києва від 04.11.2015

у справі № 910/21792/15 (суддя Босий В.П.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Мета"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К"

про стягнення 95 386,03 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.11.2015 провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 16 279,97 грн. припининено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, в іншій частині в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Мета" відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 04.11.2015 в частині, в якій у задоволенні позову було відмовлено, а саме про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки від 05.03.2012 № 68120 в сумі 79 106,06 грн., та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, а саме: приписи ст. 43 ГПК України, ст.ст. 212, 530, 692 ЦК України, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, визнано встановленими обставини, які не доведені відповідачем, в висновки викладені в судовому рішенні, не відповідають обставинам справи, зокрема, факт нереалізації відповідачем товару не підтверджений належними та допустимими доказами у відповідності до вимог визначених Законом України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», Положень (стандартів) бухгалтерського обліку, Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій. Також скаржник звертає увагу на те, що підписання покупцем видаткових накладних фіксує факт здійснення господарської операції і є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Мета" прийнято до провадження та призначено до розгляду за участю уповноважених представників.

14.12.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи апелянта є необґрунтованими та безпідставними, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

16.12.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником відповідача подано додаткові документи в спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі позивача.

10.02.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником позивача подано письмові пояснення, в яких додатково обгрунтовано доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надано заперечення на відзив на апеляційну скаргу відповідача.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2015 у зв'язку з перебуванням судді Лобаня О.І. у відпустці сформовано для розгляду апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Мета" колегію суддів у складі: головуючий суддя - Федорчук Р.В., судді - Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Ухвалою суду від 16.12.2015 справу № 910/21792/15 прийнято до провадження вищезазначеною колегією суддів.

У судових засіданнях 16.12.2015 та 10.02.2016 оголошувались перерви.

У судовому засіданні 10.02.2016 представниками сторін заявлено клопотання про продовження строку розгляду спору в порядку ст. 69 ГПК України, яке судом задоволено.

У письмових поясненнях, поданих позивачем через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду 19.02.2016 представник товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Мета" зазначив, що надані відповідачем докази 16.12.2016 не є належними, та заперечив проти доводів, висловлених представником відповідача в судовому засіданні 10.02.2016.

24.02.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником відповідача подано заперечення на письмові пояснення позивача від 10.02.2016.

29.02.2016 розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду у зв'язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. на лікарняному та виходом з відпустки раніше визначеного судді Лобаня О.І. сформовано для розгляду апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Мета" колегію суддів у складі: головуючий суддя - Федорчук Р.В., судді - Майданевич А.Г., Лобань О.І.

Ухвалою суду від 29.02.2016 вищезазначеною колегією справу № 910/21792/15 прийнято до провадження.

У судових засіданнях представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, представники відповідача заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом міста Києва та підтверджується матеріалами справи, 05.03.2012 між ТОВ "Гранд Мета" (постачальник) та ТОВ "Епіцентр К" (покупець) був укладений договір поставки № 68120 (надалі - "Договір"), відповідно до якого постачальник зобов'язується поставляти покупцеві товар у встановлені строки, а покупець зобов'язується приймати товар і сплачувати за нього на умовах даного договору, право власності і ризик випадкового знищення, або випадкового пошкодження товару, переходить від постачальника до покупця з моменту, коли товар поставлено покупцеві вивантаженим на приймальну платформу гіпермаркету, і сторони підписали накладну, що засвідчує отримання товару покупцем (пп. 1.1, 2.4 Договору).

П.п. 9.1, 9.2 Договору передбачено, що оплата здійснюється у розмірі повної вартості реалізованого товару шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок постачальника, вказаний у реквізитах постачальника у договорі, один раз на тиждень після його реалізації споживачам.

Наявними в матеріалах справи видатковими накладними, платіжними дорученнями та актом звірки взаємних розрахунків станом на 04.08.2015 підтверджується, що на виконання умов Договору ТОВ «Гранд Мета» поставлявся, а ТОВ «Епіцентр К» оплачувався товар частково, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду міста Києва з вимогами про стягнення з відповідача 95 386,03 грн.

Внаслідок укладання спірного договору між сторонами згідно статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обовязки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Згідно положень абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та 525, 526 Цивільного кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За договором поставки, відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України та статті 265 Господарського кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як передбачено ч. 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З аналізу договірних положень (п. 9.2. Договору), погоджених сторонами, вбачається, що право вимоги оплати вартості поставленої продукції виникає у постачальника у разі реалізації її покупцем.

При цьому, як вірно було зауважено судом першої інстанції, позивач, підписуючи та скріплюючи печаткою без жодних зауважень спірний договір поставки, визнав, що повністю погоджується з усіма істотними умовами, які у ньому закріплені.

До господарського суду міста Києва представником відповідача надано довідку щодо залишків нереалізованого товару, поставленого ТОВ "Гранд Мета" за період з 09.07.2015 по 25.10.2015.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на норми Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» стверджує, що вищезазначена довідка не є належним і допустимим доказом.

Законодавство України не передбачає документів або ж інших засобів доказування, виключно якими, у випадку наявності спору між сторонами, підтверджується факт реалізації товару за договорами поставки (купівлі-продажу), які укладаються на умовах їх реалізації споживачам.

З огляду на зазначене, довідка про кількість та вартість поставленого та нереалізованого товару станом на 25.10.2015, яка була підписана фінансистом та головним бухгалтером відповідача є належним та допустимим доказом, який підтверджує факт нереалізації спірного товару.

Крім того, представником відповідача надано до суду звіт про оборот рахунку № 6310 по взаємовідносинах з ТОВ "Гранд Мета" в період з 05.03.2012 по 14.12.2015. Оскільки матеріали справи не містять доказів чи клопотань, наданих позивачем до місцевого суду щодо сумнівів з приводу того, що довідка не є належним і допустимим доказом, а лише були викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів, враховуючи приписи ч. 1 ст. 101 ГПК України, залучає до матеріалів справи та приймає до уваги додатково подані докази відповідача.

При цьому, суд звертає увагу на те, що долучений відповідачем деталізований звіт про оборот рахунку по взаємовідносинах з позивачем є бухгалтерським документом, який складено у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні». Згідно долученого звіту «Обороти рахунку № 6310» різниця між «Сальдо кінцеве. Дебет» та «Сальдо кінцеве. Кредит» станом на 14.12.2015 становить 71 958,06 грн.

Також відповідачем долучено до матеріалів справи платіжне доручення від 25.11.2015 № 161019, яким відповідач сплатив згідно договору від 05.03.2012 № 68120 позивачу вартість віброплит, що становить 7 148,00 грн.

Таким чином, станом на момент винесення оскаржуваного рішення та подачу апеляційної скарги позивачем, сума нереалізованого товару в розмірі 79 106,06 грн. (71 958,06 грн. + 7 148,00 грн.), яка оспорюється позивачем, відображена в долученому відповідачем звіті про оборот рахунку № 6310 по взаємовідносинах з ТОВ "Гранд Мета" в період з 05.03.2012 по 14.12.2015.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду стосовно відмови в задоволенні позовних в частині стягнення з відповідача 79 106,06 грн., оскільки на момент звернення позивача до суду строк виконання відповідачем грошового зобов'язання зі сплати заборгованості у розмірі 79 106,06 грн. не настав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, ТОВ "Гранд Мета" звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою 18.08.2015, що підтверджується відтиском поштового штемпеля на конверті, а відповідач сплатив кошти за поставлений товар у розмірі 16 279,97 грн. 15.10.2015, тобто після подання позовної заяви.

Відповідно до п. 1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, господарський суд міста Києва за наявності визначених законом підстав дійшов вірного висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 16 279,97 грн. на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки погашення боргу здійснено після звернення позивача до суду.

Одним із доводів апелянта стосовно скасування оскаржуваного рішення є те, що умова договору поставки про оплату поставленого товару за обставин продажу товару відповідачем не є відкладальною в розумінні ч. 1 ст. 212 ЦК України, а тому розрахунок за поставлений товар, за відсутності конкретного строку оплати отриманого товару в договорі, мав бути здійснений за правилами ч. 2 ст. 530 ЦК України. Проте, дане твердження позивача підлягає спростування з огляду на наступне.

У договорі сторони погодили строк оплати товару з вказівкою на подію - "після реалізації товару", тобто обумовили настання у відповідача обов'язку оплатити товар обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (ч. 1 ст. 212 ЦК України - договір з відкладальною обставиною). При цьому відкладальна обставина вважається такою, що настала, якщо її настанню недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно (ч. 3 ст. 212 ЦК України).

Стаття 33 ГПК України покладає на кожну зі сторін, що беруть участь у справі, обов'язок доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, враховуючи предмет спору у цій справі та правило розподілу обов'язку доказування між сторонами, відповідач для звільнення себе від обов'язку оплати вартість продукції, має довести належними та допустимими доказами, що отримана ним продукція ще не реалізована, що і було зроблено відповідачем. А позивач за таких обставин для покладення на відповідача обов'язку з оплати продукції повинен довести, що відповідач недобросовісно перешкоджає настанню відкладальної обставини, оскільки ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право, якщо інше не встановлено судом (ч. 5 ст. 12 ЦК України).

Колегія суддів апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що сторонами у даній справі не було надано доказів реалізації поставленого товару, в результаті чого факт реалізації товару є недоведеним, з огляду на що висновок господарського суду міста Києва про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості за поставлений товар є обґрунтованим.

Крім того, сторонами спірного договору поставки також керуючись принципами справедливості та розумності, які закріплені в ст.ст. 3, 627 ЦК України, була погоджена можливість повернення поставленого товару постачальнику у випадку його нереалізації як протягом всього строку дії договору (п. 4.12. Договору), так і після його завершення (п. 12.7. Договору).

Отже, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно врахував при вирішенні даного спору приписи ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України та за наявності визначених законом підстав дійшов до правильного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Мета" в розмірі 79 106,06 грн. та припинення провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 16 279,97 грн.

Решта доводів сторін не підтверджуються наявними у справі доказами і висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції належним чином дослідив обставини справи, дав правову оцінку доказам, наданим представниками сторін, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, заперечень та з врахуванням визначених законом підстав вірно вирішив спір, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Мета" в розмірі 79 106,06 грн. та припинення провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 16 279,97 грн. є законним та обґрунтованим.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У той же час, доводи скаржника не підтверджені належними та допустимими доказами та зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

За вказаних обставин суд вважає, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Мета" на рішення господарського суду міста Києва від 04.11.2015 у справі № 910/21792/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 04.11.2015 у справі № 910/21792/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/21792/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді А.Г. Майданевич

О.І. Лобань