КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2016 р. cправа№ 910/26518/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - не з'явились

відповідача - не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова»

на рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2015 р.

у справі № 910/26518/15 (суддя - Сташків Р.Б.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова группа»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова»

про стягнення 49 000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова группа» звернулось з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 49 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.12.2015 р. у справі № 910/26518/15 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 14.12.2015 р., Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про повну відмову у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що позивач, звертаючись до ПАТ «Страхова компанія «Нова» із заявою про страхове відшкодування, не надав усіх необхідних документів для розгляду по суті заяви про страхове відшкодування, а тому у останнього були відсутні правові підстави для виплати шкоди в порядку регресу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2016 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/26518/15, а розгляд справи призначено на 16.02.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2016 р. у зв'язку з неявкою представників сторін розгляд справи було відкладено до 17.03.2016 р.

В засідання суду, призначене на 17.03.2016 р., представники сторін вдруге не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду скарги, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначених представників суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначених представників не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

18.09.2014 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова группа» (далі - страховик) та ОСОБА_2 (далі - страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-01228 (далі - договір).

Відповідно до умов вказаного договору об'єктом страхування визначено транспортний засіб «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

17.04.2015 р. в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) (далі - ДТП) між транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3 (страхувальник), та транспортним засобом марки «Hyundai Santa Fe», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Внаслідок вищевказаної ДТП автомобіль марки «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження.

21.04.2015 р. до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова группа» звернувся ОСОБА_3 із письмовою заявою щодо виплати страхового відшкодування у зв'язку із вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком відповідно до умов укладеного договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-01228 від 18.09.2014 р.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.04.2015 р. у справі № 761/11464/15-п ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340,00 грн.

Згідно зі страховим актом № ДККА-44050 від 22.05.2015 р. та розрахунком до нього, розмір страхового відшкодування становить 70 345,86 грн.

В матеріалах справи міститься копія платіжного доручення № 9875 від 22.05.2015 р., яким підтверджується перерахування позивачем страхового відшкодування відповідно до страхового акту № ДККА-44050 від 22.05.2015 р. у сумі 70 345,86 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Hyundai Santa Fe», державний номер НОМЕР_2, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0523449.

Враховуючи вищевикладене, 01.07.2015 р. позивач звернувся до відповідача із заявою № 24037 про виплату страхового відшкодування в порядку регресу у сумі 70 345,86 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова» не здійснило виплату суми страхового відшкодування в порядку регресу.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як передбачено ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - визначені в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована згідно з цим договором, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-які особи, що експлуатують забезпечений транспортний засіб.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 вказаного Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих (ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Як було зазначено вище, вина водія, який керував автомобілем транспортним засобом марки «Hyundai Santa Fe», державний номер НОМЕР_2, була доведена у судовому порядку згідно постанови Шевченківського районного суду від 30.04.2015 р. у справі № 761/11464/15-п.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Hyundai Santa Fe», державний номер НОМЕР_2, за шкоду, завдану майну третіх осіб під час ДТП, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0523449.

Вказаним полісом передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, становить 50 000,00 грн, франшиза - 1 000,00 грн.

Таким чином, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова группа» є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля марки «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів».

В свою чергу, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування транспортних засобів № 28-0107-14-01228 від 18.09.2014 р. перейшло право вимоги до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова группа» про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 49 000,00 грн підлягає задоволенню.

Стосовно доводів скаржника про те, що позивач, звертаючись із заявою про страхове відшкодування, не надав усіх необхідних документів для розгляду по суті заяви про страхове відшкодування, колегія зазначає, що відповідач не обгрунтував відповідно до яких норм чинного законодавства необхідні саме такі документи.

В даному випадку спірні регресні правовідносини між страховими компаніями не регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування».

Зокрема, згідно зі ст. 27 вказаного Закону до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

На підтвердження фактичних затрат позивачем до заяви про страхове відшкодування було надано, зокрема, копію страхового акту № ДККА-44050 від 22.05.2015 р. з розрахунком суми страхового відшкодування та копію платіжного доручення № 9875 від 22.05.2015 р.

На підтвердження відповідальності особи, яка завдала збиток, позивачем до вказаної заяви було долучено також копію постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 30.04.2015 р. у справі № 761/11464/15-п.

Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» належними та допустимими доказами доведено факт наявності зобов`язання відповідача з відшкодування шкоди в порядку регресу.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2015 р. у справі № 910/26518/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/26518/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран