ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.03.16р. Справа № 904/8830/15
За позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ

до публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення плати за користування вагонами та додаткових зборів

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання-помічник судді Лисаченко В.С.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: представник ОСОБА_1, довіреність №53-02/16 від 01.11.2015р.;

представник ОСОБА_2, довіреність №53-02/13 від 01.11.2015р.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Придніпровська залізниця" (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (далі по тексту - відповідач) про стягнення плати за користування вагоном у сумі 58,50грн.; збору за маневрову роботу локомотива у сумі 1757,40грн.; збору за телеграфні повідомлення у сумі 318,30грн. та збору за зважування вагону у сумі 150,60грн. нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору №ПР/ДН-2-13-439/НЮп/1614 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, укладеного між сторонами 19.12.2013р.

Ухвалою суду від 08.12.2015р. господарським судом припинено провадження у справі.

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося з апеляційною скаргою до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

За результатами апеляційного оскарження постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.02.2016р. апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено частково. Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2015 року у справі № 904/8830/15 скасовано. Справу направлено до господарського суду Дніпропетровської області для розгляду по суті.

Згідно з протоколом від 08.02.2016р. повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №904/8830/15 розподілено на суддю-доповідача ОСОБА_3, який керуючись ст. ст. 61, 64, 65, 86 Господарського процесуального кодексу України прийняв справу №904/8830/15 до свого провадження; призначив справу №904/8830/15 до розгляду в засіданні на 10.03.16р.

Представник позивача звернувся до суду з заявою про заміну позивача його правонаступником, а саме здійснити процесуальне правонаступництво та залучити до участі у справі №904/8830/15 за позовом державного підприємства "Придніпровська залізниця" до публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" правонаступника позивача - публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

Представники відповідача не заперечували проти задоволення заяви позивача про заміну останнього правонаступником.

Ухвалою від 10.03.2016р. господарським судом заяву за вих.№ДНЮ-2/77 від 10.03.2016р. про заміну державного підприємства "Придніпровська залізниця" його правонаступником задоволено.

Здійснено процесуальне правонаступництво та залучено до участі у справі №904/8830/15 за позовом державного підприємства "Придніпровська залізниця" до публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" правонаступника позивача - публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

Суд розгляд справи відкладав з 10.03.2016р. на 22.03.2016р.;

Суд оголошував перерву з 22.03.2016р. до 24.03.2016р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 22.03.2016р.

Відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 22.03.2016р.

24.03.2016р. повноважний представник позивача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду отримано пояснення на заперечення відповідача.

Повноважні представники відповідача в судове засідання з'явилися, позовні вимоги не визнають та просять суд в їх задоволенні відмовити.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представника сторони - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без його участі, якщо нез'явлення цього представника не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

На думку суду неявка у судове засідання представника позивача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 24.03.2016р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2013р. між державним підприємством "Придніпровська залізниця" (далі по тексту - позивач) та публічним акціонерним товариством "Криворізький залізорудний комбінат" (далі по тексту - відповідач) укладено договір №ПР/ДН-2-13-439/НЮп/1614 від 23.12.2013р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (далі по тексту - договір).

21.03.2015р. відповідач на підставі міжнародної залізничної накладної №46956637 зі станції Рокувата Придніпровської залізниці здійснив відправку вагону №62517149 з вантажем "руда залізна агломераційна Fe59% ГНГ 2601" на адресу АТ "Будамар Логістикс" на станцію Чиєрна над Тисою ЧД ЖОР залізниці.

Під час оформлення перевізних документів відповідач у графі 28 накладної зазначив вантажопідйомність вагону 70т, у графі 30 - тару вагону 23,3т, а у графі 13 - масу брутто 93300 кг і масу нетто 70000 кг.

Масу вантажу визначено відправником, тобто відповідачем у справі, а саме у графі 28 накладної зазначено вантажопідйомність вагону 70т, у графі 30 - тару вагону 23,3т, а у графі 13 - масу брутто 93300кг і масу нетто 70000,00кг.

У графі 13 накладної, масу вантажу (в кг) визначено відправником, тобто відповідачем у справі.

Відповідно до графи 13 накладної, масу вантажу (в кг) визначено відправником, тобто відповідачем у справі.

Відповідно до графи 48 спосіб визначення маси - на вагах 23117ВВ-150Э/2СД, №117.

У графі 16 також зазначено підпис відправника - вісовщик Федоренко.

На шляху прямування вагону на станції Здолбунів Львівської залізниці під час прибуття та одночасного зважування не електронно-тонзометричній вазі та при детальному огляді його працівниками станції було виявлено невідповідність даних про масу вантажу, зазначених у перевізних документах, фактичним даним.

Отже, в накладній відправником зазначено брутто 93300кг, фактично виявилося 81600кг, що менше на 11700кг.

При огляді вантажу встановлено, що навантаження гіркоподібне нижче бортів на 1000мм, над першим люком з лівої сторони воронка розміром 1000х1000х800мм, над сьомим люком посередині воронка розміром 2000х1500х1000мм, прилягання люків нещільне, теча вантажу через зазори в люках.

Про виявлений факт складено акт загальної форми №481 від 22.03.2015р., зазори в люках зароблені паклею, вагон відчеплено на статичну вагу для контрольного переважування.

Одночасно було проведено обстеження технічного стану вагону та встановлено, що вагон №62517149 технічно справний, про що складено акт про технічний стан вагону (контейнеру) від 22.03.2015р.

Того ж дня на станцію відправлення Рокувата Придніпровської залізниці було направлено телеграфне повідомлення №544 від 22.03.2015р. про виявлений факт.

23.03.2015р. проведено комісійне переважування вагону №62517149 на 150-тонних вагонних вагах модифікації РС-150Ц 13В, що належать Рівненській дирекції залізничних перевезень, встановлені на станції Здолбунів Львівської залізниці та повірені державним підприємством "Рівнестандартметрологія" 20.11.2014р.

Під час контрольного переважування інформація, викладена в акті загальної форми №481 від 22.03.2015р. підтвердилася і було зафіксовано, що у вагоні №62517149 вантаж "руда залізна агломераційна" навалом, брутто 81500кг, тара з документа 23300кг, відповідно нетто 58200кг, що на 11800кг менше, ніж зазначено в перевізному документі.

Навантаження в вагоні гіркоподібне, нижче бортів на 1000мм, над першим люком з лівого боку вагону воронка розміром 1000х1000х800мм, над сьомим люком по середині вагону воронка розміром 2000х1500х1000мм. Нещільне прилягання люків, в першому та сьомому люках зазори розміром 15х20мм, наявна теча вантажу через зазори в люках.

За результатами контрольного зважування складено комерційний акт Б017721/33 від 23.03.2015р., а також дані про зважування зафіксовано в Книзі обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах, що ведеться на станції Здолбунів Львівської залізниці.

Про затримку вагону та контрольне зважування на станцію відправлення Рокувата Придніпровської залізниці направлено телеграфне повідомлення №564 від 23.03.2015р.

За час знаходження вагону на станції Здолбунів Львівської залізниці нараховано плату за користування вагоном та додаткові збори, пов'язані з усуненням течі вантажу та відображено їх в акті загальної форми №109 від 23.03.2015р., а саме:

- за користування вагоном 58,50грн.;

- за маневрову роботу при затримці (10 хв) 585,80грн.;

- за маневрову роботу при закінченні затримки (10 хв) 585,80грн.;

- за маневрову роботу при зважуванні (10 хв) 585,80грн.;

- за телеграфні повідомлення (3 шт) 318,30грн.;

- за зважування вагону 150,60грн.

Всього на загальну суму 2284,80грн.

Про складання акту загальної форми №109 від 23.03.2015р. та нарахування додаткових платежів на станцію відправлення Рокувата Придніпровської залізниці направлено телеграфне повідомлення №569 від 23.03.2015р.

На станції Здолбунів Львівської залізниці зазори в люках ущільнено паклею, теча вантажу усунена, після чого вагон прослідував далі на станцію призначення.

07.04.2015р. станцією відправлення Рокувата Придніпровської залізниці було направлено відправнику лист №58/ДС про відшкодування витрат, пов'язаних з затримкою вагону на попутній станції.

Відповідач вимоги позивача відхилив у повному обсязі та зазначив, що не дає згоди на списання нарахованих сум зі свого особового рахунку.

Позивач стверджує, що оскільки вагон був завантажений відповідачем, як відправником, саме він зобов'язаний був визначити придатність рухомого складу для перевезення вантажу у комерційному відношенні. Той факт, що на шляху прямування вагону відбулася теча вантажу свідчить про те, що відповідач перед завантаженням не вжив необхідних заходів щодо запобіганню просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення.

В листі відповідача від 22.04.2015р. за вих.№695/13 зазначено, що зазори в люках вагону є технічною несправністю, отже вина відповідача в тому, що саме позивач вживав заходів до збереження вантажу та зазнав додаткових витрат відсутня.

Позивач вважає, що затримка вагону на станції Здолбунів Львівської залізниці, а також витрати що були понесені залізницею у зв'язку з вжиттям заходів до збереження вантажу, сталися з вини відповідача і повинні ним бути відшкодовані.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

Крім того, відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист та повідомив наступне.

20.03.2015р. позивачем було подано на під'їзну колію відповідача порожній вагон №62517149 для його завантаження вантажем, а саме: рудою залізною агломераційною Fe59% ГНГ 2601.

Під час передачі порожнього вагону №62517149 будь-яких технічних або комерційних несправностей відповідальними працівниками позивача та відповідача на коліях станції Рокувата не виявлено.

Отже, відповідач визнає, що вагон №62517149 переданий у комерційному та технічному відношенні справний.

21.03.2015р. під час приймання відповідальними працівниками станції Рокувата ДП "Придніпровська залізниця" до перевезення завантаженого вантажем відповідача, а саме: рудою залізною агломераційною Fe 59% ГНГ 2601, вагону №62517149, жодних несправностей у технічному та комерційному відношенні не виявлено.

Відповідач звертає увагу, що вагон №62517149 завантажений вантажем відповідача, а саме: рудою залізною агломераційною Fe 59% ГНГ 2601, у складі поїзда №1623 на шляху прямування на станцію Чоп Львівської залізниці, щонайменше раз піддавався контрольному зважуванню на вагонних вагах позивача, а саме на станції Тимкове Одеської залізниці.

Жодних матеріалів щодо виявлення невідповідності даних про масу вантажу вказаних у перевізних документах, фактичним показникам від Одеської залізниці та позивача на адресу відповідача не надходило.

Таким чином, відповідач дійшов висновку, що на шляху прямування поїзда №1623, вагон №62517149 з вантажем відповідача мав технічно справний стан та забезпечував схоронність вантажу.

На думку відповідача, причиною втрати можна вважати лише технічну несправність вагону №62517149, яка мала прихований характер та виникла в процесі його перевезення.

Отже, відповідальність за приховані несправності вантажу покладаються на позивача.

Крім того, відповідач вважає, що висновок про технічну справність вагону, який здійснено на станції Здолбунів Львівської залізниці є необ'єктивним.

Відповідач звертає увагу, що результати зважування вагону №62517149, представлені в наданому суду протоколі зважування беззаперечно свідчать про відсутність втрати вантажу на шляху його прямування з вказаної в комерційному акті серії Б017721/33 від 23.03.2015р. причини, а саме: невжиття відповідачем заходів проти втрати вантажу.

Встановлена зважуванням на станції Тимкове ДП "Одеська залізниця" різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, а саме - 100 кілограм вантажу складає лише 0,14% від відправлення в залізничній накладній.

Позивач надав свої заперечення на відзив відповідача та повідомив наступне.

Відповідач наполягає, що навантажений вагон у момент передачі його залізницею був справним у технічному та комерційному відношенні, про свідчать підписи працівників залізниці та комбінату у пам'ятках про подавання та забирання вагонів (форма ГУ-46) та у Книзів натурного огляду вагонів на пунктах технічної передачі (форма ВУ-15).

Пам'ятка про подавання вагонів №283 від 20.03.2015р. та пам'ятка забирання вагонів №176 від 21.03.2015р. (форма ГУ-45), відповідно до яких спірний вагон №62517149 був поданий відповідача під завантаження та повернутий залізниці після здійснення вантажних операцій, дійсно складені у встановленому порядку і підписані працівниками залізниці і комбінату.

Однак інформація про стан вагону у комерційному та технічному відношенні у цих пам'ятках не відображається, тому зазначені пам'ятки не можуть підтверджувати позицію відповідача щодо стану вагону під час передачі його залізниці.

Книга натурного огляду вагонів на пунктах технічної передачі (форма ВУ-15) також містить інформацію тільки про належний технічний стан вагону. Вказані факти позивачем не заперечуються, вагон дійсно був справний у технічному відношенні як під час відправлення зі станції Рокувата, так і під час прибуття на станцію Здолбунів.

Часткова втрата вантажу сталася саме через несправність вагону у комерційному відношенні, що є відповідальність відповідача, як вантажовідправника.

Позивач звертає увагу суду, що відповідач неодноразово зауважував, що часткова втрата вантажу сталася через приховану технічну несправність вагону, оскільки теча вантажу через зазори в люках була виявлена тільки 22.03.2015р. о 12 год. 15 хв. на станції Здолбунів Львівської залізниці, в той час як на попутній станції Тимкове 21.03.2015р. о 16 год. 40 хв. за даними протоколу контрольного зважування маса вантажу у вагоні була у межах норми, тобто ця несправність проявилася тільки після значної частини шляху.

Відстань від станції відправлення Рокувата Придніпровської залізниці до попутної станції Тимкове Одеської залізниці становить приблизно 240км., а від станції Тимкове до станції Здолбунів Львівської залізниці майже 700км.

Позивач стверджує, що у зв'язку з прямуванням вагону на значну відстань проявилася саме несправність вагону у комерційному відношенні, за що відповідає відповідач.

Отже, просипання вантажу могло розпочатися після того, як вагон прослідував станцію Тимкове, саме тому, що відповідачем під час підготовки вагону до перевезення було неякісно ущільнено конструктивні зазори і на шляху прямування вагону матеріал ущільнення вивільнився, внаслідок чого зазори відкрилися, тобто проявилася несправність у комерційному відношенні, що призвело до просипання дрібних фракцій вантажу.

Придатність вагону у технічному відношенні підтверджується актом про технічний стан вагону (контейнера) від 22.03.2015р. та актом загальної форми №481 від 22.03.2015р. складеним станцією Здолбунів.

На думку позивача, твердження відповідача про наявність у вагоні прихованої технічної несправності не підтверджено жодними доказами і має характер припущення, тому не може бути взято судом до уваги під час ухвалення рішення по справі.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих сторонами на вимогу суду в судове засідання та заслухавши повноважних представників позивача та відповідача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

На шляху прямування вагону на станції Здолбунів Львівської залізниці під час прибуття та одночасного зважування не електронно-тонзометричних вагах та при детальному огляді його працівниками станції було виявлено невідповідність даних про масу вантажу, зазначених у перевізних документах, фактичним даним.

Отже, в накладній відправником зазначено брутто 93300кг, фактично виявилося 81600кг, що менше на 11700кг.

При огляді вантажу встановлено, що навантаження гіркоподібне нижче бортів на 1000мм, над першим люком з лівої сторони воронка розміром 1000х1000х800мм, над сьомим люком посередині воронка розміром 2000х1500х1000мм, прилягання люків нещільне, теча вантажу через зазори в люках.

Про виявлений факт складено акт загальної форми №481 від 22.03.2015р., зазори в люках зароблені паклею, вагон відчеплено на статичні ваги для контрольного переважування.

Одночасно було проведено обстеження технічного стану вагону та встановлено, що вагон №62517149 технічно справний, про що складено акт про технічний стан вагону (контейнеру) від 22.03.2015р.

Господарський суд погоджується з позицією позивача, що оскільки вагон був завантажений відповідачем, як відправником, саме він зобов'язаний був визначити придатність рухомого складу для перевезення вантажу у комерційному відношенні.

Той факт, що на шляху прямування вагону відбулася теча вантажу свідчить про те, що відповідач перед завантаженням не вжив необхідних заходів щодо запобіганню просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення або прийняв вагон непридатний у комерційному стані.

Відповідач допускає, що причиною втрати можна вважати лише технічну несправність вагону №62517149, яка мала прихований характер та виникла в процесі його перевезення, однак слушною є позиція позивача, що твердження відповідача про наявність у вагоні прихованої технічної несправності не підтверджено жодними доказами і має характер припущення, тому не може бути взято судом до уваги під час ухвалення рішення по справі.

Щодо протоколу зважування від 21.03.2015р. складеного на станції Тимкове Одеської залізниці, господарський суд не визнає його належним доказом наявності прихованих несправностей вагону так як не зрозуміло яким чином здійснено зважування та в даному протоколі не зафіксовано обставин які б свідчили про приховані несправності вагону.

Експертизи сторони не проводили та дії з метою її проведення не вчиняли, відповідні докази не надано.

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Придатність вагону у технічному відношенні підтверджується актом про технічний стан вагону (контейнера) від 22.03.2015р. та актом загальної форми №481 від 22.03.2015р. складеним станцією Здолбунів.

Непридатність вагону у технічному відношенні відповідачем не доведено.

Твердження відповідача, що висновок про технічну справність вагону, який здійснено на станції Здолбунів Львівської залізниці є необ'єктивним господарський суд не визнає обґрунтованим, так як наявність прихованих несправностей суду не доведено, а якщо вагон мав певні несправності під час завантаження відповідач мав право від нього відмовитися, однак не зробивши цього взяв відповідальність за збереження вантажу, так як придатність вагону у комерційному відношенні визначає саме відповідач.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Стаття 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із ст. 307 Господарського кодексу України встановлює, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 314 Господарського кодексу України встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Згідно зі ст. 110 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до статті 31 Статуту залізниць України, п. 3.9 Роз'яснень Вищого господарського суду № 04-5/225 від 29.09.2008р., залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. Незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні).

Придатність вагону для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 32 Статуту залізниць України, відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням технічних умов.

Згідно зі ст. 917 Цивільного кодексу України, відправник вантажу має право відмовитися від наданого транспортного засобу, якщо він є непридатним для перевезення цього вантажу.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1378,00грн.

До уваги. Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановами Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, від 23.11.2015р. по справі №904/2640/15, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Згідно пунктом 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Керуючись положеннями Статуту залізниць України, ст. ст. 908, 917 Цивільного кодексу України, ст. 314 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (50029, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.Симбірцева, 1-а; ідентифікаційний код 31261769) на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) 58,50грн. (п'ятдесят вісім грн. 50 коп.) плати за користування вагоном; 1757,40грн. (одна тисяча сімсот п'ятдесят сім грн. 40 коп.) збору за маневрову роботу локомотива; 318,30грн. (триста вісімнадцять грн. 30 коп.) збору за телеграфні повідомлення; 150,60грн. (сто п'ятдесят грн. 60 коп.) збору за зважування вагону; 1378,00грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

29.03.2016 року

Суддя ОСОБА_3