РІШЕННЯ

21 березня 2016 року Справа № 913/137/16

Провадження №33/913/137/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", м.Дніпропетровськ

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Луганськ

про стягнення 104 121 грн 93 коп.

Суддя Драгнєвіч О.В.,

секретар - помічник судді Тертишна Л.С.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором банківського обслуговування б/н від 14.03.2011 в розмірі 104 121 грн 93 коп., з яких:

- 45 200 грн 00 коп. - заборгованість за кредитом;

- 42 612 грн 89 коп. - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом;

- 8 173 грн 37 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

- 8 135 грн 67 коп. - заборгованість зі сплати комісії за користування кредитом.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 28.01.2016 порушено провадження, розгляд справи призначено на 16.02.2016.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 16.02.2016 розгляд справи відкладено на 03.03.2016 в зв'язку з неявкою представників сторін та ненадання сторонами всіх необхідних для розгляду справи документів.

16.02.2016 представником позивача через відділ документального забезпечення роботи суду подані письмові пояснення щодо нормативного обґрунтування заявлених позовних вимог, а також на виконання вимог ухвали суду копії меморіальних ордерів на підтвердження виділення грошових коштів (а.с.49-58).

Ухвалою господарського суду Луганської області від 03.03.2016 розгляд справи відкладено на 21.03.2016 в зв'язку з неявкою представників сторін та ненадання сторонами всіх необхідних для розгляду справи документів.

Відповідно до даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцепроживанням відповідача є: АДРЕСА_1 (а.с.42, 45).

Відповідно до п.3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи-підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

Згідно зі ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" від 26.11.2015 №835 - VIII, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою.

У відповідності до інформації, розміщеній на сайті Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», згідно Указу Президента України від 14.11.2014 №875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 "Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (зі змінами), органи поштового зв'язку тимчасово не здійснюють пересилання поштових відправлень, зокрема до/з м. Луганськ.

За таких обставин, у відповідності до роз'яснень, наданих Вищим господарським судом України в інформаційних листах від 05.06.2014 № 01-06/745/2014 «Про деякі питання практики застосування у судовій практиці Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», від 12.09.2014 №01-06/1290/14 «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» (із відповідними змінами), з метою належного інформування відповідача як учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, судом розміщувались оголошення про час і місце судових засідань на сторінці господарського суду Луганської області (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет, про що свідчать роздруковані сторінки із сайту.

Також з метою повідомлення відповідача про час та місце проведення судових засідань суд додатково намагався повідомити відповідача телефонним зв'язком за вказаним номером телефону в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак, через відсутність зв'язку з абонентом передати телефонограму не вдалося.

Таким чином, судом вжито всі необхідні заходи для належного повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території (аналогічна позиція викладена в Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14).

Однак, відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, під час розгляду спору не забезпечив участі повноважного представника у судових засіданнях, не надав суду відзив на позовну заяву. Неприбуття представника у судові засідання та не надання відзиву на позовну заяву не перешкоджає розгляду спору по суті.

В судове засідання 21.03.2016 повноважні представники сторін не прибули.

Представник позивача через відділ документального забезпечення роботи суду подав письмові пояснення з приводу не зазначення в заяві номерів поточних рахунків, якими позивачем підтверджено, що відповідачу відкрито поточний рахунок НОМЕР_2, що підтверджується наданою банківською випискою з рахунку, інших поточних рахунків відповідачу не відкривалося, відповідач користувався вказаним рахунком, на який було встановлено кредитний ліміт. Також позивачем надано письмові пояснення з приводу періодів та відсоткових ставок, які застосовувалися відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, в редакції, що діяла на час підписання відповідачем заяви про відкриття рахунку, та подальшої зміни відсоткових ставок. Додано детальну виписку з рахунку відповідача, а також витяг з Умов та правил надання банківських послуг, в редакції, що діяла на час підписання відповідачем заяви про відкриття рахунку, застосування відсоткових ставок та подальшої їх зміни.

Враховуючи те, що норми ст.38 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи та матеріали необхідні для вирішення спору кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання обома сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому за висновком суду можливо здійснити розгляд справи за наявними у справі матеріалами та документами у відповідності до положень ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 21.03.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач у справі) 14.03.2011 підписано заяву про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів та відбитка печатки (а.с.17).

У заяві про відкриття поточного рахунку зазначено, що підписавши її, відповідач погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по Розрахунковим карткам, розташованим на сайті банку, тарифами банку, які разом з цією заявою та картками зі зразками підписів і відбитком печатки складають Договір банківського обслуговування.

Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача, що діє на підставі Ліцензії Національного банку України № 16 від 09.10.2009, керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила).

Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам.

Підписавши заяву, Банк та клієнт приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Відносини між банком та клієнтом можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку.

Отже, враховуючи вищевикладене, заява про відкриття поточного рахунку зі зразками підписів та відбитком печатки від 14.03.2011 разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку, складають Договір банківського обслуговування б/н від 14.03.2011.

Відповідно до Договору банківського обслуговування б/н від 14.03.2011 відповідачу було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2.

Згідно письмових пояснень наданих позивачем від 21.03.2016 в заяві, підписаній відповідачем 14.03.2011 помилково не вказано номеру поточного рахунку, що відкривається відповідачу. Однак, позивачем підтверджено, що відповідачу відкрито поточний рахунок саме НОМЕР_2, що підтверджується наданою банківською випискою з рахунку, інших поточних рахунків відповідачу не відкривалося, відповідач користувався вказаним рахунком, на який і було встановлено кредитний ліміт.

У заяві відповідача про відкриття поточного рахунку від 14.03.2011 є застереження, в якому зазначено, що в разі відсутності або недостачі коштів на рахунку клієнта (в разі перевищення суми платежу над залишком власних коштів) банк може встановити клієнту на рахунок кредитний ліміт.

Банк за наявністю вільних грошових ресурсів здійснює обслуговування кредитного ліміту за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, про розмір якого банк повідомляє клієнта на свій розсуд або у письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку та клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір процентної ставки за використання кредитного ліміту регламентується Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, розташованих у сіті Інтернет на сайті Банку, які разом з цією анкетою (заявою) складають Договір банківського обслуговування.

Як зазначено у п. 1.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 17.12.2003 за №1172/8493, (далі - Інструкція) умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції.

Відповідно до пункту 1.6 Інструкції, порядок проведення операцій за рахунками клієнтів, відкритих у національній та іноземних валютах, регулюється законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку України. Операції за рахунками здійснюються за допомогою платіжних інструментів за формами, установленими банківськими правилами (нормативно-правовими актами Національного банку, внутрішніми положеннями банку тощо).

Так, умови надання, використання та обслуговування кредитного ліміту, а також будь-які операції з ним, визначені в розділі 3.11. Умов та Правил.

Пункт 3.11.1.1 Умов та Правил визначає, що кредитний ліміт на поточний рахунок (далі - кредит) надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів клієнту, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку та клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших). Банк здійснює обслуговування ліміту клієнту, що здійснюється шляхом проведення його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо.

Відповідно до п. 3.11.1.5 Умов та Правил, ліміт розраховується відповідно до затвердженої внутрішньобанківської методикою на підставі даних про рух грошових коштів по поточному рахунку, платоспроможності, кредитної історії та інших показників відповідно до внутрішньобанківських нормативів та нормативів Національного банку України.

Згідно п. 3.11.1.6 Умов та Правил, ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку у разі зменшення надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, визначених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту здійснюється банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнту на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку та клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших).

Так, відповідачу на поточний рахунок № НОМЕР_2 відповідно до договору про банківське обслуговування від 14.03.2011 позивачем було надано з 14.03.2011 кредитний ліміт у розмірі 37660 грн, з 16.09.2011 - 45200 грн, а з 02.03.2014 розмір кредитного ліміту зменшено до 43598 грн 86 коп., що підтверджується довідкою про встановлені розміри кредитних лімітів (а.с.30).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 104 121 грн 93 коп., що складається: із простроченої заборгованості за кредитом в сумі 45 200 грн 00 коп., що утворилась за період з 02.07.2014 по 20.01.2016; заборгованості з відсотків за користування кредитом у сумі 42 612 грн 89 коп. за період з 01.04.2014 по 20.01.2016; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у сумі 8 173 грн 37 коп. за період з 09.11.2015 по 20.01.2016; заборгованість з комісії за користування кредитом у сумі 8 135 грн 67 коп. за період з 05.05.2014 по 20.01.2016 за договором банківського обслуговування б/н від 14.03.2011 (а.с.31-33).

В порушення умов договору відповідачем не виконувалися взяті на себе зобов'язання щодо погашення кредиту та сплати відсотків.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, оплат під час розгляду справи не здійснив.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши зібрані докази, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Частиною 1 ст.207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно ч.2 вказаної статті, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 1 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 2 ст.1056 Цивільного кодексу України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами договору банківського обслуговування, позивачем зобов'язання за договором були виконані шляхом надання кредитних коштів, що підтверджується наданими суду виписками по рахунку та меморіальними ордерами (а.с. 34-39, 55-57, 69-73).

Рух коштів підтверджується випискою по поточному рахунку № НОМЕР_2 (а.с.69-73).

За твердженнями позивача, відповідач неодноразово здійснював за рахунок кредитного ліміту сплату рахунків інших організацій, оплату товарів, отримання готівки, а також погашення заборгованості, що підтверджується даними виписки про рух коштів.

27.02.2014 відповідач за рахунок кредитного ліміту зі свого поточного рахунку НОМЕР_2 здійснив операції, що призвели до виникнення на його поточному рахунку дебетового сальдо (виникає в разі перевищення величини списань з поточного рахунку згідно з розрахунковими документами Клієнта над величиною надходжень на поточний рахунок з урахуванням вхідного залишку на початок банківського дня).

Крім того, згідно п.3.11.1.17 Умов та Правил при перерахунку при знятті у банкоматах готівки за рахунок кредитного ліміту з Клієнта утримується комісія у розмірі 3% від суми.

Періодом безперервного користування кредитом є період часу, протягом якого безперервно існувало дебетове сальдо на поточному рахунку. Період безперервного користування кредитним лімітом на поточному рахунку - не більше 35 днів. Початком періоду безперервного користування кредитом вважається перший день, починаючи з якого безперервно існувало дебетове сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня. Зменшення або збільшення заборгованості за кредитом у цей період не впливають на зміну дати початку періоду безперервного користування кредитом. Датою закінчення періоду безперервного користування кредитом вважається день, після закінчення якого на поточному рахунку зафіксовано нульове дебетове сальдо (п.3.11.1.11).

Відповідно до п. 3.11.4.1.3. Умов та Правил, у разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними.

Станом на 20.01.2016, починаючи з 02.07.2014 за відповідачем рахується прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 45 200 грн 00 коп.

Зважаючи на викладені приписи чинного законодавства, умови Договору та обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у сумі 45 200 грн 00 коп.

Дослідивши обставини справи, наведений позивачем розрахунок (а.с. 31-33) суд також визнає правомірно заявленою вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості з відсотків за користування кредитом за період з 01.04.2014 по 20.01.2016 у сумі 42 612 грн 89 коп., враховуючи наступне.

Під час розгляду спору господарським судом встановлено, що згідно п. 3.11.4.1. Умов та Правил за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта Клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційна відсоткова ставка):

За період використання кредиту з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дати з наступного 20-го до 25 числа місяця, розмір відсоткової ставки становить 0 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 3.11.4.1.1. Умов та Правил.)

Пунктом 3.11.4.1.2. Умов та Правил встановлено, що при необнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, Клієнт сплачує Банку за користування кредитом відсотки у розмірі 24 % річних, а з 01.07.2014 року - 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню.

У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48% річних, а з 01.07.2014 року - 56% річних від суми остатку непогашеної заборгованості (п. 3.11.4.1.3. Умов та Правил).

Як вбачається з розрахунку та наданих письмових пояснень позивача, з 01.04.2014 по 01.07.2014 відсоткова ставка становила 24% річних. З 01.07.2014 відбулися зміни відсоткових ставок, а тому з 01.07.2014 по 02.07.2014 відповідачу нараховувалися відсотки за ставкою 36% річних. Оскільки станом на 02.07.2014 кредит було визнано простроченим, з 02.07.2014 по 20.01.2016 відповідачу нараховувалися відсотки за ставкою 56% річних.

Крім того, позивачем також заявлено до стягнення заборгованість з комісії за користування кредитом за період з 05.05.2014 по 22.01.2016 у сумі 8 135 грн 67 коп. згідно наданого до матеріалів справи розрахунку (а.с.31-33).

Згідно з положеннями п. 3.11.4.4 Умов та Правил, клієнт сплачує банку винагороду за використання ліміту відповідно до п.п. 3.11.1.6, 3.11.2.3.2 першого числа кожного місяця у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, який існував на кінець банківського дня за попередній місяць.

З огляду на те, що 01 та 02 травня припадало на святкові дні, а 03 та 04 травня в 2014 році були вихідними, позивачем правомірно було нараховано комісію за користування кредитом в сумі 8 135 грн 67 коп. саме з 05.05.2014.

З приводу заявленої позивачем вимоги про стягнення пені за періоди з 09.11.2015 по 20.01.2016 в сумі 8 173 грн 37 коп. згідно наданого до матеріалів справи розрахунку (а.с.31-33), суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.11.5.1 Умов та Правил при порушені Клієнтом будь-якого з обов'язків щодо сплати відсотків за користування кредитом, передбачених п. п. 3.11.2.2.2., 3.11.4.1, 3.11.4.2, 3.11.4.3, строків повернення кредиту, передбачених п. п. 3.11.1.8., 3.11.2.2.3, 3.11.2.3.4, винагороди, передбаченої п. п. 3.11.2.2.5, 3.11.4.4., 3.11.4.5, 3.11.4.6, Клієнт виплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який виплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п. 3.11.5.1 Умов та Правил пеня нараховується за кожний випадок порушення зобов'язань. Нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.11.5.1, 3.11.5.2, 3.11.5.3, здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом (п.3.11.5.4. Умов та правил).

Пунктом 3.11.5.7 Умов та Правил встановлено, що строк позовної давності по вимозі щодо стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам сторін, суд звертає увагу на положення статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", якою передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території цих населених пунктів. Банки та інші фінансові установи зобов'язані скасувати зазначеним у статті 2 Закону особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що періодом проведення антитерористичної операції визначено час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про введення в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Даний Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Також листом від 05.11.2014 № 18-112/64483 Національний банк України нагадав всім банкам про необхідність суворого і безумовного дотримання вимог Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та повідомив, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу.

Крім того, відповідно до статей 10, 11 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим. Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.

Частиною 7 статті 4 вказаного Закону передбачено, що координацію діяльності суб'єктів, які залучаються до боротьби з тероризмом, здійснює Антитерористичний центр при Службі безпеки України.

Статтею 1 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" встановлено, що районом проведення антитерористичної операції є визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014, Антитерористичним центром при Службі Безпеки України, видано наказ від 07.10.2014 № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", яким визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку та Луганську області з 07.04.2014.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцепроживанням відповідача є: вул.. Лянгузова, буд. 2, м. Луганськ (а.с.45).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено, зокрема м. Луганськ.

В подальшому Кабінетом Міністрів України 05.11.2014 прийнято нове розпорядження №1079-р, яким зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014.

Крім того, 02.12.2015 Кабінетом Міністрів України також прийнято розпорядження №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», згідно якого вказані розпорядження Кабінету Міністрів України №1053 та №1079 втратили чинність. Натомість в п.1 розпорядження м.Луганськ зазначено серед населених пунктів Луганської області, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Суд звертає увагу також на дію розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» №1085 від 07.11.2014, згідно якого до таких населених пунктів, зокрема віднесено й місто Луганськ.

Враховуючи фактичні обставини справи, норми Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", суд дійшов висновку, що пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором, нарахована позивачем в період з 09.11.2015 по 20.01.2016 в сумі 8 173 грн 37 коп. підпадає під дію мораторію, встановленого зазначеним Законом, а тому в її задоволенні слід відмовити.

З урахуванням викладеного, позов підлягає задоволенню частково, з відповідача слід стягнути: заборгованість за кредитом у сумі 45200 грн 00 коп., заборгованість з відсотків за користування кредитом у сумі 42612 грн 89 коп., заборгованість з комісії за користування кредитом у сумі 8135 грн 67коп. В частині стягнення пені в сумі 8173 грн 37 коп. слід відмовити.

Судові витрати покладаються на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 104 121 грн 93 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (вул. Батумська, буд.11, м. Дніпропетровськ, ідентифікаційний код 14360080) 95 948 грн 56 коп., з яких: заборгованість за кредитом у сумі 45 200 грн 00 коп., заборгованість з відсотків за користування кредитом у сумі 42 612 грн 89 коп., заборгованість з комісії за користування кредитом у сумі 8135 грн 67 коп.; а також судовий збір у сумі 1 439 грн 23 коп.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.03.2016.

Суддя О.В. Драгнєвіч