ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р. Справа № 914/4132/15

ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Мельник Г.І.

суддів Бонк Т.Б.

ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариста Національна акціонерна компанія Нафтогаз України №14/2-119в від 12.02.2016 року

на рішення господарського суду Львівської області від 02.02.2016 року

у справі № 914/4132/15

за позовом Публічного акціонерного товариста Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго,

м. Львів

про стягнення 1 134 431,20 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 представник (довіреність №24-93 від 18.04.2014 року)

від відповідача : ОСОБА_4 представник (довіреність б/н від 30.09.2013 року)

Ухвалою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 26.02.2016р. у складі колегії: головуючого судді Мельник Г.І., суддів Михалюк О.В., Якімець Г.Г. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні. У звязку з перебуванням судді Михалюк О.В. у відпустці, розпорядженням в.о. керівника апарату суду № 54 від 14.03.2016р. призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у справі №914/4132/15, у результаті якої в склад колегії по розгляду даної справи замість судді Михалюк О.В. введено суддю Бонк Т.Б.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.02.2016р. у справі №914/4132/15 (суддя Яворський Б.І.), позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго на користь Публічного акціонерного товариста Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 123 270,52 грн. пені, 13 864,22 грн. штрафу, 394 943,12 грн. інфляційних втрат, 28 028,11 грн. 3% річних та 9 772,94 грн. судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач у встановлені строки належним чином не виконав зобовязання за Договором № 125/14-ПР на купівлю-продаж природного газу, в результаті чого у нього виникла прострочена заборгованість перед позивачем, на суму якої згідно укладеного між сторонами Договору нараховано 7% штрафу, інфляційні втрати, пеня та 3% річних згідно ст.625 ЦК України. Поряд з цим, судом першої інстанції, оцінюючи документальні докази у справі, а також враховуючи виняткові та інші обставини в їх сукупності, встановлено підстави для зменшення розміру 7% штрафу та пені на 40 %.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України" оскаржило його в апеляційному порядку, звернувшись до ОСОБА_1 апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 14/2-119в від 12.02.2016 року, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 02.02.2016р. у справі №914/4132/15 в частині зменшення розміру пені на 105 344,41 грн. та 7% штрафу на 9 242,82 грн., в цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго на користь Публічного акціонерного товариста Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 105 344,41 грн. пені та 9 242,82 грн. 7% штрафу, в іншій частині рішення залишити без змін; судові витрати, покласти на відповідача, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції в оспорюваній частині прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та без дослідження усіх істотних обставин справи.

Свої доводи скаржник обґрунтовує зокрема тим, що судом першої інстанції не зазначено будь-яких доказів на підставі яких прийнято рішення про зменшення розміру стягуваної суми 7% штрафу та пені на 40% від її заявленої суми, та зазначає, що місцевим господарським судом не викладено доводи на підставі яких відхилено докази позивача.

Разом з тим, апелянт покликається на те, що при винесенні рішення щодо зменшення розміру 7% штрафу та пені судом не враховано особливі обставини щодо діяльності позивача.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 96 ГПК України, Львівське міське комунальне підприємство Львівтеплоенерго, подало відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скаржника спростовує та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 26.02.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 15.03.2016р.

14.03.2016 року склад суду змінено, тому 15.03.2016 року розгляд справи розпочато спочатку.

В дане судове засідання прибули представники позивача та відповідача.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача у судовому засіданні, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Львівської області від 02.02.2016р. у справі № 914/4132/15 слід залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" без задоволення, виходячи з наступного.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що 23 грудня 2013 року між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (Продавець) та ОСОБА_1 міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго (Покупець) укладено Договір № 125/14-ПР купівлі-продажу природного газу (надалі Договір) (а.с. 15-20), відповідно до умов якого Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ НАК Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору (п. 1.1. Договору).

Розділом 2 Договору визначено кількість та якість газу, що продається, помісячно, а саме Продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 22 055,00 тис.куб.м.

Відповідно до п. 3.3. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

У відповідності до п. 5.1. Договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

Згідно з п. 5.2 Договору ціна за 1000 куб. м газу становить 3 459,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати за 1000 куб.м природного газу 3 823,78 грн., крім того ПДВ 17% - 650,04 грн., всього з ПДВ 4 473,82 грн.

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обовязковими для Сторін за цим Договором з моменту введення їх в дію.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ з врахуванням транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

· Оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу;

· Оплата в розмірі по 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У відповідності до п. 7.1. Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором.

Згідно з п. 7.2. Договору у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1. цього Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем пункту 6.1. умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Пунктом 9.3. Договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюються тривалістю у 5 (п'ять) років.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. (п. 11.1. Договору).

Вищевказаний Договір укладено в письмовій формі, підписано повноважними представниками сторін, їх підписи посвідчено печатками сторін, що відповідає приписам статей 207, 208 ЦК України, ст. 181 ГК України.

Згідно з ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Водночас, ст.174 ГК України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як зясовано в ході розгляду справи, згідно документальних доказів на виконання умов Договору, Постачальник поставив, а Споживач прийняв, природний газ в обсязі 5 277,631 тис. куб. м. на загальну суму 35 618 636,60 грн., що підтверджується належним чином оформленими, підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу:

· Актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2014 р. на загальну суму 5 406 494,75 грн. (а.с. 28);

· Актом приймання-передачі природного газу від 30.06.2014 р. на загальну суму 3 587 200,86 грн. (а.с. 30);

· Актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2014 р. на загальну суму 435 255,97 грн. (а.с. 31);

· Актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2014 р. на загальну суму 9 828 927,02 грн. (а.с. 32);

· Актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2014 р. на загальну суму 16 360 758,00 грн. (а.с. 33).

Поряд з цим встановлено, що відповідач не здійснив оплату за спожитий природний газ у встановлені договором строки. Проте, станом на час розгляду справи в суді, заборгованість відповідача перед позивачем відсутня, що підтверджується документальними доказами у справі.

Разом з тим, враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобов'язаннь, в частині здійснення розрахунків за поставлений природний газ, у встановлені договором строки, позивачу завдані збитки у вигляді втрат за рахунок інфляції, пені та 3% річних.

Одночасно, перевіривши доводи позивача встановлено, що позивач у позовній заяві просить, зокрема, стягнути з відповідача 7% штрафу у розмірі 23 107,04 грн., пеню в розмірі 263 361,02 грн., 3% річних в розмірі 28 028,11 грн. та інфляційних втрат в розмірі 819 935,03 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобовязанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відтак, провівши перерахунок нарахування 3% річних, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 28 028,11 грн.

Разом з тим, щодо нарахування інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Державним комітетом статистики України і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т.п. проводяться ланцюговим методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007р., № 265 Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін).

При цьому, порядок нарахування інфляції передбачений листом Верховного суду України від 03.04.1997 року № 62-97 Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Оскільки індекс інфляції є змінною величиною, позивач, який бажає стягнути заборгованість з урахуванням цього індексу, повинен у кожному конкретному випадку подати господарському суду обґрунтований розрахунок відповідної суми. Оцінюючи поданий позивачем розрахунок господарський суд повинен виходити з розміру заборгованості, обрахованого за цінами і тарифами, що діють в умовах інфляції. Водночас, розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми боргу на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості. Якщо кредитор звертається за стягненням суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується.

Крім цього, пунктом 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань (з наступними змінами і доповненнями) передбачено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Поряд з цим, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за квітень 2014р. (нараховано 46 720,80 грн.), за червень 2014р. (нараховано 3 388,80 грн.), за жовтень 2014р. (нараховано 8 269,86 грн.) та за листопад 2014р. (294 867,81 грн.) позивачем неправомірно проведено нарахування інфляційних втрат, оскільки станом на останній день зазначених місяців 2014 року була відсутня заборгованість, а прострочення оплати було тільки 1-3 дні, а 14.12.2014р. був вихідним днем, тому останній день проплати в силу положень ч. 5 ст. 254 ЦК України є 15.12.2014р.

Таким чином здійснивши перерахунок нарахування інфляційних втрат судова колегія вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення інфляційних нарахувань в розмірі 394 943,12 грн.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно з ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вже зазначалося вище, пунктом 7.2. Договору № 125/14-ПР купівлі-продажу природного газу від 23.12.2013р. у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1. цього Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем пункту 6.1. умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім цього, пунктом 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань (з наступними змінами і доповненнями) передбачено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Крім цього, як вже зазначалося вище, 14.12.2014р. був вихідним днем, тому останній день проплати в силу положень ч. 5 ст. 254 ЦК України є 15.12.2014р., тому позивачем необґрунтовано включено у розрахунок вихідний день 14.12.2014р.

Таким чином, здійснивши перерахунок нарахування пені, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що правомірною до стягнення є 205 450,86 грн. пені.

Разом з тим, здійснивши перерахунок нарахування 7% штрафу, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_1 міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» було допущено прострочення виконання зобовязання понад тридцять днів та погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що розмір штрафу за порушення строків оплати поставленої продукції становить 23 107,04 грн.

Водночас, з матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції зменшено розмір 7% штрафу та пені на 40 % та вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 123 270,52 грн. пені та 13 864,22 грн. 7% штрафу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про порушення господарським судом Львівської області норм чинного законодавства в частині зменшення розміру пені та 7% штрафу, колегією суддів встановлено, що такі є безпідставними.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України закріплено право господарського суду при прийнятті рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

З приписів вказаних правових норм законодавства вбачається, що при зменшенні розміру неустойки (штрафу, пені) судом повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, а й інші інтереси, що заслуговують на увагу.

Крім цього, п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з наступними змінами і доповненнями) визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо; крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України.

Разом з тим, зменшуючи розмір пені та 7% штрафу судом враховано наступне:

1) в матеріалах справи відсутні, а сторонами не наведені доводи та не подані докази, що встановлене судом порушення відповідачем зобовязання потягло значних втрат для позивача;

2) пеня та штраф є лише санкцією за невиконання грошового зобовязання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може. Тому при зменшенні розміру пені та штрафу позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані. Крім стягнення пені та штрафу позивач нараховує та стягує 3% річних та інфляційні втрати, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем;

3) до моменту подачі позову відповідач у повному обсязі розрахувався за одержаний природний газ за Договором № 125/14-ПР купівлі-продажу природного газу від 23.12.2013 року.

При цьому, як встановлено з документальних доказів у справі копій Звітів про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2015 року ОСОБА_1 міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», підприємство перебуває у важкому фінансовому становищі збиток підприємства становить 76 198 тис. грн. (а.с. 72-73). Більше того, кошти ЛМКП «Львівтеплоенерго» перебувають під арештом, що підтверджується постановами Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби про арешт коштів боржника (а.с. 74-80).

Відтак, з огляду на викладене та враховуючи документальні докази у справі, колегією суддів встановлено виняткові та інші обставини, які в сукупності можуть бути підставою в даному випадку для зменшення розміру пені та 7% штрафу, водночас зменшення розміру штрафних санкцій на 40 % є достатнім та дієвим засобом стимулювання відповідача до належного і своєчасного виконання умов договорів у майбутньому. При цьому, наведені підстави слугуватимуть фінансовою сатисфакцією для позивача за неналежне виконання відповідачем умов договору.

З врахуванням викладеного, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про зменшення розміру пені та 7% штрафу на 40 % та стягнення з відповідача на користь позивача 123 270,52 грн. пені та 13 864,22 7% штрафу.

З огляду на викладене, судова колегія зазначає, що скаржником у справі не доведено обставини на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 02.02.2016р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, - ОСОБА_1 апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 02.02.2016 року у справі № 914/4132/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України № 14/2-119в від 12.02.2016 року без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення Господарського суду Львівської області в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складений 31.03.2016р.

Головуючий-суддя Мельник Г.І.

Суддя Бонк Т.Б.

Суддя Якімець Г.Г.