ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016р. Справа№ 914/258/16

За позовом: Комунального підприємства Червоноградтеплокомуненерго,

м. Червоноград Львівської області,

до відповідача: Закритого акціонерного товариства Надія, м. Червоноград Львівської області,

про стягнення 281 738,83 грн.

Суддя Яворський Б.І. при секретарі Зубкович Д.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2

На розгляд господарського суду Комунальним підприємством Червоноградтеплокомуненерго подано позов до Закритого акціонерного товариства Надія про стягнення 284 064,87 грн., з яких 159 199,26 грн. основного боргу, 28 712,16 грн. пені, 6 458,99 грн. 3% річних та 89 694,46 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 28.01.2016 року порушено провадження у справі, яку призначено до розгляду на 16.02.2016р. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду. У судових засіданнях 01.03.2016 року та 10.03.2016 року оголошувалась перерва.

У судове засідання 22.03.2016 року зявився представник позивача, подав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути 159 199,26 грн. основного боргу, 31 591,11 грн. пені, 6 144,95 грн. 3% річних та 84 803,51 грн. інфляційних втрат. Представник відповідача отримав копію поданої заяви.

Передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві (п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Судом прийнято заяву про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.03.2016 року позовні вимоги визнав, однак, просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 90% або взагалі звільнити від її сплати. Представник позивача не заперечив проти зменшення розміру пені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, повно, всебічно і обєктивно зясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

10.10.2002 року між Комунальним підприємством Червоноградтеплокомуненерго (енергопостачальна організація, позивач по справі) та Закритим акціонерним товариством Надія (споживач, відповідач по справі) укладено договір №575 про постачання теплової енергії в гарячій воді (надалі по тексту рішення - договір), відповідно до п.1 якого енергопостачальна організація бере на себе зобовязання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. Теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до даного договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року; технологічні потреби; кондиціювання повітря (п. 2.1 договору).

Згідно з п. 5.1 договору облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001р. №1729, а при їх виході з ладу, ремонті, повірці - розрахунковим способом. Межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін, вказана в додатку 2 до даного договору, не може бути змінена в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 10.4 договору договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Згідно з долученими до матеріалів справи актами приймання-передачі наданих послуг з теплопостачання від 27.03.2014 року на суму 43207,36 грн., від 20.04.2014 року на суму 18571,06 грн., від 31.10.2014 року на суму 20185,36 грн., від 28.11.2014 року на суму 33023,60 грн., від 30.12.2014 року на суму 67009,03 грн. у період з березня по грудень 204 року теплопостачальною організацією було надано, а споживачем прийнято послуги з теплопостачання на загальну суму 181996,41 грн.

Як зазначено в п. 3.2.2 договору, споживач зобовязується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплоенергії в обсягах і в терміни, які передбачені цим договором.

Розділом 6 договору визначено порядок розрахунків. Так, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Якщо cпоживач розраховується за показниками приладів обліку:

- при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлене та сплачене до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця;

- у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків за фактичними показниками приладів обліку.

При відсутності приладів обліку, оплату за опалення та гаряче водопостачання буде проводитись згідно предявлених рахунків з боку постачальника без додаткового узгодження зі споживачем. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Позивачем вказано, що заборгованість за період з березня по грудень 204 року становить 159199,26 грн. Вказаний розмір заборгованості не заперечується представником відповідача, яким долучено акт звірки взаєморозрахунків станом на 09.02.2016 року.

Станом на дату прийняття рішення відповідачем не оплачено суму боргу позивачу.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Між сторонами виникли взаємні права та обовязки на підставі укладеного договору про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Згідно з положеннями п. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Як встановлено ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.4-3 та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Матеріалами справи підтверджено, а представниками сторін не заперечується факт надання позивачем споживачу послуг з теплопостачання та неналежне виконання обовязку споживача по оплаті наданих послуг, внаслідок чого у відповідача наявна заборгованість у розмірі 159 199,26 грн.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу з відповідача за неналежне виконання ним своїх договірних обовязків.

Крім вимоги про стягнення 159199,26 грн. основного боргу, позивачем заявлено до стягнення 31591,11 грн. пені, 6144,95 грн. 3% річних і 84803,51 грн. інфляційних втрат. У відзиві на позов відповідач просив відмовити у стягненні цих сум, однак, у судовому засіданні 22.03.2016 року його прохання стосувалося тільки пені. Зазначив, що ЗАТ «Надія» створене тільки на базі гуртожитку, в якому проживає 155 сімей. Єдиним джерелом доходів є вартість житлово-комунальних послуг, яка оплачується мешканцями гуртожитку на розрахунковий рахунок ЗАТ «Надія». В залежності від суми оплати спожитих послуг товариство перераховує позивачу вартість наданих послуг теплопостачання. Відповідно невчасна оплата послуг мешканцями гуртожитку є причиною заборгованості товариства перед позивачем за надані нам послуги.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Договором сторони визначили умови відповідальності за порушення зобовязань. Так, відповідно до п. 7.2.3 договору споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію сплачує пеню в розмірі 0,5% належної до сплати за кожен день прострочення.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені, не виходячи за періоди та максимальні розміри пені, визначені позивачем, суд зазначає, що 31 591,11 коп. пені є обґрунтованою та порахованою правильно.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат, суд зазначає, що обґрунтованою є сума 84 802,87 грн., відповідно вимога про стягнення 84 803,51 грн. інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню.

Стосовно заявлених до стягнення 3% річних, суд, перерахувавши вказані суми, приходить до висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення 6132,59 грн., а не 6144,95 грн.

Статтею 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Суд також звертає увагу, що у даній статті йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Відтак, у суду відсутні підстави для зменшення розміру нарахованих 3% річних та інфляційних втрат, оскільки їх зменшення, на відміну від штрафних санкцій, не передбачено законодавством.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Положеннями частини першої статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Із поданих представником відповідача банківської довідки про поточний стан рахунку та фінансового звіту субєкта малого підприємництва вбачається, що станом на 23.02.2016 року залишок коштів на рахунку становить 1143,41 грн., за звітний період (2015 рік) витрати підприємства перевищують доходи. Встановивши причини неналежного виконання відповідачем грошового зобов'язання, враховуючи ті обставини, що ЗАТ «Надія» створене тільки на базі гуртожитку, єдиним джерелом доходів відповідача є сплачені мешканцями гуртожитку кошти за житлово-комунальні послуги, наявність заборгованості мешканців перед відповідачем, оскільки послуги мешканцями вчасно не оплачуються, враховуючи те, що позивач не заперечує проти зменшення пені, суд приходить до висновку про доцільність зменшення розміру пені на 90 %, і відповідно стягує пеню у розмірі 3 159,11 грн.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно правомірно заявленим вимогам.

На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 3, 12, 33, 34, 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Закритого акціонерного товариства Надія (80100, Львівська область, м. Червноград, вул. Львівська, 19, ) на користь Комунального підприємства Червоноградтеплокомуненерго (80100, Львівська область, м. Червоноград, вул. Промислова,1, ) 159 199,26 грн. основного боргу, 3 159,11 грн. пені, 6 132,59 грн. 3% річних, 84 802,87 грн. інфляційних втрат та 4 225, 89 грн. судового збору.

3. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

У судовому засіданні 22.03.2016р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст складений та підписаний 24.03.2016 р.

Суддя Яворський Б.І.