РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2016Справа №910/2904/16

За позовом«Центрального спортивного клубу Збройних Сил України»
доПриватного акціонерного товариства «Телесистеми України»
простягнення 32443 грн. 82 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Коба Т.Ю. - представник за довіреністю № 41 від 28.01.2016;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

22.02.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява «Центрального спортивного клубу Збройних Сил України» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» про стягнення 32443 грн. 82 коп., з яких 31409 грн. 04 основного боргу та 1034 грн. 78 коп. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № 7/24ДДНМЗ від 25.05.2009 не здійснив оплату за надані позивачем послуги з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій за період з липня по вересень 2015 року та не сплатив (не відшкодував) позивачу вартість спожитої електроенергії за період з серпня по вересень 2015 року, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 31409 грн. 04 коп. Крім того, у зв'язку з простроченням оплати відповідачем послуг з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій (без врахування прострочення оплати вартості електроенергії) позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 1034 грн. 78 коп. (372 грн. 33 коп. пені, нарахованої за період з 10.07.2015 по 31.07.2015 за прострочення оплати послуг, наданих у липні 2015 року; 364 грн. 04 коп. пені, нарахованої за період з 10.08.2015 по 31.08.2015 за прострочення оплати послуг, наданих у серпні 2015 року; 298 грн. 41 коп. пені, нарахованої за період з 10.09.2015 по 30.09.2015 за прострочення оплати послуг, наданих у вересні 2015 року).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2016 порушено провадження у справі № 910/2904/16, розгляд справи призначено на 11.03.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2016, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 29.03.2016.

28.03.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи, які суд долучив до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 29.03.2016 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 29.03.2016 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 507.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 29.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

25.05.2009 між «Центральним спортивним клубом Збройних Сил України» (виконавець) та Закритим акціонерним товариством «Телесистеми України», яке змінило своє найменування на Приватне акціонерне товариство «Телесистеми України» (замовник), укладено Договір № 7/24ДДНМЗ з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об'єктах Міністерства оборони України (03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 10 військове містечко № 64, будівля (споруда) № 51), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надати послуги з розміщення та зберігання на об'єкті військового містечка № 64, яке закріплено за виконавцем та розташоване за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 10, обладнання базової станції - ретранслятора з рухомого (мобільного) зв'язку, вартістю за актом оцінки на 01.03.2009 - 466879,00 грн. (додаток № 4), відповідно до затвердженої схеми розміщення майна (додаток № 3), а замовник зобов'язується оплатити цю послугу.

Відповідно до п. 1 Договору № 7/24ДДНМЗ від 25.05.2009 склад майна згідно з актом інвентаризації замовника (додаток № 1).

Згідно з п. 2.1 Договору № 7/24ДДНМЗ від 25.05.2009 замовник розміщує майно на об'єкті виконавця не раніше дати підписання сторонами даного договору, акту приймання-передачі виконавцем майна замовника та отримання необхідних дозволів щодо норм санітарної та технічної безпеки функціонування обладнання станції-ретранслятора.

Відповідно до п. 2.2 Договору № 7/24ДДНМЗ від 25.05.2009 виконавець приймає у замовника майно за актом приймання-передачі (додаток № 2).

Згідно з п. 3.1 Договору № 7/24ДДНМЗ від 25.05.2009 плата за надані послуги виконавцем з розміщення та зберігання майна замовника, зазначеного у п. 1.1 договору, встановлюється за результатами домовленості між виконавцем та замовником, але не нижче плати на підставі встановлених у Міністерстві оборони України стартових розмірів плати за послуги з розміщення та зберігання обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв'язку на об'єкті Міноборони (додаток № 5) і становить без ПДВ за базовий місяць 4000,00 грн. (додаток № 6). Нарахування ПДВ на суму плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Плата за перший місяць визначається шляхом коригування базової плати на індекс інфляції за період з базового до першого місяця надання послуг з розміщення та зберігання майна.

Відповідно до п. 3.2 Договору № 7/24ДДНМЗ від 25.05.2009 плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до п. 4.1.7 Договору № 7/24ДДНМЗ від 25.05.2009 замовник зобов'язаний щомісячно компенсувати виконавцю кошти у розмірі частини податку на землю пропорційно площі, яку займає майно.

Відповідно до п. 6.2 Договору № 7/24ДДНМЗ від 25.05.2009 (в редакції Додаткової угоди № 3 від 01.01.2014) строк дії договору встановлений до 31.12.2014. У разі, якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не надішле повідомлення про його припинення, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах.

З огляду на ненадання сторонами доказів направлення повідомлень про припинення дію Договору № 7/24ДДНМЗ від 25.05.2009 за місяць до закінчення строку його дії (п. 6.2 договору), суд дійшов висновку, що у період, за який позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором, Договір № 7/24ДДНМЗ від 25.05.2009 був чинним.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що за актом приймання-передачі майна замовника (обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв'язку) від 01.07.2010 виконавець прийняв від замовника для розміщення на об'єкті виконавця майно, а саме: контейнер з обладнанням, перелік якого наведений у додатку № 1 до даного договору, та антени (копія акту долучена позивачем до позовної заяви).

Судом встановлено, що у липні 2015 року позивачем були надані відповідачу послуги за Договором № 7/24ДДНМЗ від 25.05.2009 з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об'єктах МОУ у розмірі 10295 грн. 45 коп., що підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг № 7/24/796 від 31.07.2015; у серпні 2015 року позивачем були надані відповідачу послуги за Договором № 7/24ДДНМЗ від 25.05.2009 з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об'єктах МОУ у розмірі 10252 грн. 87 коп., що підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг № 7/24/877 від 31.08.2015; у вересні 2015 року позивачем були надані відповідачу послуги за Договором № 7/24ДДНМЗ від 25.05.2009 з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об'єктах МОУ у розмірі 10141 грн. 57 коп., що підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг № 7/24/969 від 30.09.2015.

Вказані акти прийому-передачі підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб позивача і відповідача (копії долучено позивачем до позовної заяви).

Таким чином, загальна вартість наданих позивачем послуг за Договором № 7/24ДДНМЗ від 25.05.2009 з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об'єктах МОУ за період з липня 2015 року по вересень 2015 року становить 30689 грн. 89 коп.

Крім того, відповідно до п. 4.1.6 Договору № 7/24ДДНМЗ від 25.05.2009 замовник зобов'язаний сплачувати щомісячно фактичні комунальні та загально експлуатаційні витрати (додаток № 7); встановити прилади обліку електропостачання та укласти договори з постачальними організаціями.

Відповідно до додатку № 7 до Договору № 7/24ДДНМЗ від 25.05.2009 (Розрахунок комунальних послуг та експлуатаційних витрат на утримання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв'язку за місяць) до складу комунальних послуг входить виключно електропостачання, вартість якого сплачується замовником за показниками окремо встановленого лічильника № 07531 (початкові показники на 01.03.2009 - 45800 кВт/год).

Позивачем долучено до матеріалів справи копії акту надання послуг № 7/24/901 від 31.08.2015 на суму 219 грн. 89 коп. (за використану електроенергію у серпні 2015 року та реактивну електроенергію) та акту надання послуг № 7/24/1019 від 30.09.2015 на суму 499 грн. 26 коп. (за використану електроенергію у вересні 2015 року та реактивну електроенергію), що разом становить 719 грн. 15 коп.

Вказані акти підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб позивача та відповідача, з огляду на що суд приймає їх до уваги у якості належного доказу у підтвердження обсягу та вартості спожитої відповідачем електроенергії за серпень - вересень 2015 року, вартість якої відповідач повинен сплатити (відшкодувати) позивачу.

При цьому, у судовому засіданні 11.03.2016 представник позивача долучив до матеріалів справи копії з журналу показників електролічильників споживачів, відповідно до яких було розраховано вартість спожитої відповідачем електричної енергії за серпень - вересень 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.3 Договору № 7/24ДДНМЗ від 25.05.2009 плата у розмірі 100% перераховується замовником до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний реєстраційний рахунок виконавця в територіальному органі Державного казначейства щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітнім, на підставі виставлених виконавцем рахунків.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 10295 грн. 45 коп. за актом прийому-передачі наданих послуг № 7/24/796 від 31.07.2015 у строк до 10.08.2015 (включно); грошові кошти у розмірі 10252 грн. 87 коп. за актом прийому-передачі наданих послуг № 7/24/877 від 31.08.2015 у строк до 10.09.2015 (включно); грошові кошти у розмірі 10141 грн. 57 коп. за актом прийому-передачі наданих послуг № 7/24/969 від 30.09.2015 у строк до 10.10.2015 (включно); грошові кошти у розмірі 219 грн. 89 коп. за актом надання послуг № 7/24/901 від 31.08.2015 (за використану електроенергію у серпні 2015 року та реактивну електроенергію) у строк до 10.09.2015 (включно) та грошові кошти у розмірі 499 грн. 26 коп. за актом надання послуг № 7/24/1019 від 30.09.2015 (за використану електроенергію у вересні 2015 року та реактивну електроенергію) у строк до 10.10.2015 (включно).

Разом з тим, суд зазначає, що умова Договору № 7/24ДДНМЗ від 25.05.2009, викладена у п. 3.3, про здійснення оплати на підставі виставленого рахунку, по суті не містить конкретно визначеного строку здійснення оплати.

Відповідно до ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно зі ст. 252 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, умова укладеного між сторонами договору щодо обов'язку відповідача здійснити оплату на підставі рахунку, виставленого позивачем не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату, або чітко визначений період у часі.

Так само, виставлення рахунку позивачем не може розглядатись як подія, з якою пов'язано початок перебігу строку виникнення зобов'язання, оскільки подія є об'єктивним явищем, що не залежить від волі учасників правовідносин, тоді як виставлення рахунку є саме дією, яка є вираженням суб'єктивної волі учасників правовідносин.

Крім того, суд зазначає, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти та ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України; а отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку сплатити за надані послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.09.2009 у справі № 3-3902к09.

Судом встановлено, що відповідач не виконав свій обов'язок та не сплатив позивачу грошові кошти у загальному розмірі 31409 грн. 04 коп. за період з липня 2015 року по вересень 2015 року, що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 31409 грн. 04 коп.

При цьому, 28.03.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивачем долучено до матеріалів справи акт звірки взаємних розрахунків за Договором № 7/24ДДНМЗ від 25.05.2009, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками позивача і відповідача, та в якому вказано заборгованість Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» за період з липня 2015 року по вересень 2015 року у розмір 31409 грн. 04 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» у розмірі 31409 грн. 04 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги «Центрального спортивного клубу Збройних Сил України» в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» суми основного боргу у розмірі 31409 грн. 04 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з простроченням оплати відповідачем послуг з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій (без врахування прострочення оплати вартості електроенергії) позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 1034 грн. 78 коп. (372 грн. 33 коп. пені, нарахованої за період з 10.07.2015 по 31.07.2015 за прострочення оплати послуг, наданих у липні 2015 року; 364 грн. 04 коп. пені, нарахованої за період з 10.08.2015 по 31.08.2015 за прострочення оплати послуг, наданих у серпні 2015 року; 298 грн. 41 коп. пені, нарахованої за період з 10.09.2015 по 30.09.2015 за прострочення оплати послуг, наданих у вересні 2015 року).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3.5 Договору № 7/24ДДНМЗ від 25.05.2009 плата, перерахована несвоєчасно або не у повному обсязі, підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості з урахуванням індексації за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок пені є необгурнтованим, оскільки, як встановлено судом, відповідач повинен був оплачувати послуги за Договором № 7/24ДДНМЗ від 25.05.2009 до 10 числа (включно) місяця, наступного за звітнім.

Тобто, обґрунтованим початком періоду нарахування пені за прострочення оплати відповідачем послуг, отриманих за липень 2015 року, є 11 серпня 2015 року; за прострочення оплати послуг, отриманих у серпні 2015 року, є 11 вересня 2015 року; за прострочення оплати послуг, отриманих у вересні 2015 року, є 11 жовтня 2015 року.

Однак, як вбачається з наданого позивачем розрахунку пені, позивач заявляє до стягнення з відповідача 372 грн. 33 коп. пені, нарахованої за період з 10.07.2015 по 31.07.2015 за прострочення оплати послуг, наданих у липні 2015 року (в цей період прострочення виконання відповідачем обов'язку з оплати ще не настало); 364 грн. 04 коп. пені, нарахованої за період з 10.08.2015 по 31.08.2015 за прострочення оплати послуг, наданих у серпні 2015 року (в цей період прострочення виконання відповідачем обов'язку з оплати ще не настало); 298 грн. 41 коп. пені, нарахованої за період з 10.09.2015 по 30.09.2015 за прострочення оплати послуг, наданих у вересні 2015 року (в цей період прострочення виконання відповідачем обов'язку з оплати ще не настало).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок пені є необґрунтованим, у зв'язку з чим, та зважаючи на те, що суд не може вийти за межі позовних вимог за відсутності відповідного клопотання позивача, суд відмовляє «Центральному спортивному клубу Збройних Сил України» у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» пені у розмірі 1034 грн. 78 коп.

При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду з позовом про стягнення пені за обґрунтований період прострочення виконання основного зобов'язання.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7; ідентифікаційний код: 22599262) на користь «Центрального спортивного клубу Збройних Сил України» (03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 10; ідентифікаційний код: 08506791) грошові кошти у розмірі 31409 (тридцять одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 04 коп. та судовий збір у розмірі 1334 (одна тисяча триста тридцять чотири) грн. 05 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 04.04.2016

Суддя І.М. Отрош