ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2016р. Справа№ 914/326/16

За позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Інтернешнл, м. Яготин, Київська область

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю СТР Україна, м.Володимир-Волинський, Волинська область

до відповідача-2: Приватного підприємства ОСОБА_2 Технології, м.Львів

про: стягнення 96343,56 грн.

Суддя Ділай У.І.

Секретар Старостенко О.

За участі представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_3 адвокат (Довіреність б/н від 30.12.15р.)

Від відповідача-1: не зявився.

Від відповідача-2: не зявився.

Права і обовязки передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України розяснено. Клопотань в порядку ч. 6 ст. 811 ГПК України про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Інтернешнл, до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю СТР Україна, до відповідача-2 Приватного підприємства ОСОБА_2 Технології про стягнення 96343,56 грн.

Ухвалою суду від 08.02.2016р. за даним позовом порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 23.02.2016р.

22.02.2016р. від відповідача-2 до канцелярії суду поступив Відзив (вх..№6361/16) на позовну заяву, в якому відповідач-2 позов ТзОВ ОСОБА_1 Інтернешнл про солідарне стягнення боргу з Приватного підприємства ОСОБА_2 Технології в сумі 1000,00 грн. визнає.

Сторони явки повноважних представників в судове засідання не забезпечили, вимог ухвали суду від 08.02.2016р. не виконали.

Згідно Спеціального витягу з ЄДРЮО, ФОП та громадських формувань за №21693253 від 12.02.2016р. судом встановлено, що місцезнаходженням позивача вказано: 03039, м. Київ, Голосіївський р-н, вул. Саперно-Слобідська, буд. 22, літера А, нежитлове приміщення з №1 по №4 групи приміщень №309. Проте, у позовній заяві вказано дещо іншу адресу, а саме: 07700, Київська обл., Яготинський район, м. Яготин, вул. Незалежності, буд. 67-А, кімн. 41. Суд вважає за необхідне скерувати копію ухвали про порушення провадження у справі №914/326/16 за вказаною у Спеціальному витязі адресою.

Ухвалою суду від 23.02.2016р. розгляд справи відкладено на 15.03.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні 15.03.2016р. вимог ухвал суду не виконав, для огляду оригіналів документів, доданих до позовної заяви, суду не надав.

Відповідачі-1,2 явки повноважних представників в судове засідання 15.03.2016р. не забезпечили, вимог ухвали суду не виконали.

Ухвалою суду від 15.03.2016р. розгляд справи відкладено на 29.03.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні 29.03.2016р. надав для огляду оригіналів документів, доданих до позовної заяви, підтримав позовні вимоги, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

Відповідачі-1,2 явки повноважних представників в судове засідання 29.03.2016р. не забезпечили, вимог ухвали суду не виконали, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

В процесі розгляду матеріалів справи суд -

встановив:

23 вересня 2015 року за допомогою засобів електронного зв'язку від Товариства з обмеженою відповідальністю «СТР Україна» на адресу позивача надійшла пропозиція щодо умов договору поставки № 34 від 23.09.2015р.

За твердженням позивача, договір сторонами не укладено, не підписано, товар на адресу ТзОВ ОСОБА_1 Інтернешнл не відвантажувався.

28 вересня 2015 року позивачем помилково, із посиланням на неукладений договір №34 від 23.09.2015р., платіжним дорученням № 11703 Відповідачу-1 були перераховані грошові пошти в сумі 94000,00грн., ПДВ 20% 15666,67грн.

08.10.2015р. на адресу відповідача-1 позивачем було направлено лист вих.№578 про повернення безпідставно отриманої відповідачем-1 суми. У відповідь листом від 12.10.2015р. за №41 відповідач-1 визнав себе боржником перед позивачем і повідомив про свою згоду повернути кошти в сумі 94000,00грн. у строк до 23.10.2015р.

Проте, у вказаний термін кошти відповідач-1 не повернув позивачу.

20 листопада 2015 року позивач повторно направив відповідачу-1 вимогу про повернення помилково перерахованої суми і сплату трьох процентів річних від простроченої суми. Ця вимога залишена відповідачем-1 без відповіді та задоволення.

15 жовтня 2015 року відповідач-2 поручився перед позивачем за виконання відповідачем-1 обов'язку сплатити грошові кошти в сумі 94000,00грн. до 23.10.2015р., про що між позивач і відповідач-2 уклали договір поруки, відповідно до п. 1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, відповідач-2 поручився перед позивачем за виконання відповідачем-1 обовязку сплатити грошові кошти в сумі 94 000,00грн. до 23.10.2015р.

У п. 2.1 договору поруки сторони визначили, що передбачений цим договором обовязок відповідача-2 перед позивачем обмежується сплатою заборгованості відповідача-1 перед позивачем за основним зобовязання в сумі 1000,00грн.

20 листопада 2015 року позивач повідомив відповідача-2 про невиконання відповідачем-1 свого обов'язку щодо повернення коштів і просив виконати умови Договору поруки від 15.10.2015р. Однак, на день подання цієї позовної' заяви зобов'язання Відповідача2 за Договором поруки від 28 вересня 2015року залишилися невиконаними.

Докази надання відповіді на отриманий лист чи виконання вимог позивача у матеріалах справи відсутні.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не повернув кошти позивачу. ТзОВ ОСОБА_1 Інтернешнл звернулося до господарського суду Львівської області із позовною заявою про стягнення з відповідача-1 заборгованості в розмірі 93 000,00грн., 1880,00грн. інфляційних втрат, 463,56грн. 3% річних, а також стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 солідарно 1000,00грн.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

У відповідності до приписів ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Судом встановлено, що відповідач-1 безпідставно отримав від позивача кошти, в зв'язку з чим станом на період звернення позивача до господарського суду Львівської області, утворилась заборгованість в сумі 94 000,00грн., яка ТзОВ СТР Україна на вимогу ТзОВ ОСОБА_1 Інтернешнл не була повернута.

Зазначені обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 11703 від 23 вересня 2015 року. Відповідач-1 обставин справи не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом не встановлено, а матеріали справи не містять доказів повернення ТзОВ СТР Україна спірних грошових коштів позивачу. Про зобовязання повернути кошти відповідач-1 повідомляв позивача листом від 12.10.2015р. за №41, визнавши себе боржником перед позивачем й повідомивши про свою згоду повернути кошти в сумі 94000,00грн. у строк до 23.10.2015р.

Отже, отримані відповідачем грошові кошти в сумі 94 000,00грн. є такими, що отримані ним без достатніх правових підстав та підлягають поверненню позивачу.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 463,56грн. 3% річних суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 82 Господарського процесуального кодексу, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.03.2016р. по справі № 6-2491цс15 викладена наступна правова позиція.

Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання, її дія поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина пята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобовязальних правовідносин. З рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Як встановлено судом у даній справі, зобовязальні відносини між позивачем та відповідачем-1 відсутні.

У звязку із цим застосуванню підлягає стаття 1212 ЦК України, згідно з якою особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Це положення застосовується і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів.

У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог ТзОВ ОСОБА_1 Інтернешнл в частині стягнення 463,56грн. 3% річних слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 1880,00грн. інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Як зазначено у п. 5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках, зокрема, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог ТзОВ ОСОБА_1 Інтернешнл в частині стягнення 1880,00грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Стосовно позовних вимог, заявлених до відповідача-2: ОСОБА_2 Технології, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України).

Договором поруки сторони визначили, що передбачений цим договором обовязок відповідача-2 перед позивачем обмежується сплатою заборгованості відповідача-1 перед позивачем за основним зобовязання в сумі 1000,00грн.

Матеріалами справи підтверджено вручення позивачем поручителю вимоги про сплату заборгованості від 20 листопада 2015 року, однак, докази виконання такої вимоги у матеріалах справи відсутні.

Відтак, суд приходить до висновку про невиконання поручителем взятих на себе зобовязань, а відповідно і підставою для задоволення позовних вимог позивача до відповідача-2 у повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги та розподіляючи витрати зі сплати судового збору, суд також враховує положення п. 4.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 21 лютого 2013 року N 7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України. Так, у разі, коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Відтак, судовий збір за позовну вимогу про стягнення коштів з відповідача-1, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та наведених вище положень, суд покладає на відповідача-1, а в частині стягнення за договором поруки на відповідача-2 порівну.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст.ст. 1212 ЦК України, ст.ст. 28, 33, 34, 44, 48, 49, 82-84, 116 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю СТР Україна (44700, Волинська область, м. Володимир-Волинський, вул. Ковельська, 181, ідентифікаційний код 37602549) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Інтернешнл (03039 м. Київ, вул. Саперно-Слобідська, буд. 22, літ. А, нежитлове приміщення з №1 по №14 групи приміщень №309, ідентифікаційний код 32851616) 93000,00грн. та 1410,00 грн. судового збору.

3.Стягнути солідарно з Приватного підприємства ОСОБА_2 Технології (79040, м. Львів, вул. Авіаційна, 7, ідентифікаційний код 32625493) та Товариства з обмеженою відповідальністю СТР Україна (44700, Волинська область, м. Володимир-Волинський, вул. Ковельська, 181, ідентифікаційний код 37602549) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Інтернешнл (03039 м. Київ, вул. Саперно-Слобідська, буд. 22, літ. А, нежитлове приміщення з №1 по №14 групи приміщень №309, ідентифікаційний код 32851616) 1000,00грн.

4.В решті позовних вимог відмовити.

5.Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 01.04.2016р.

Суддя Ділай У.І.