РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2016Справа №910/443/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕОРЕТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лєдовських і партнери"

про визнання договору недійсним

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: Бузинський А.С.

від відповідача: Бекіров С.М.

від відповідача: Блажівська Л.В.

В судовому засіданні 23.03.2016, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.01.2016 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕОРЕТ" (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лєдовських і партнери" (надалі - відповідач) про визнання договору недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача договір № 02/02/15 від 02.02.2015 укладений між сторонами має бути визнаний судом недійсним у зв'язку з тим, що підписанта з боку позивача було введено в оману при підписанні вказаного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2016 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/443/16, розгляд справи призначено на 17.02.2016.

В судове засідання, призначене на 17.02.2016, представник позивача з'явився та надав клопотання про витребування доказів від відповідача.

В судове засідання, призначене на 17.02.2016, представник відповідача не з'явився, однак через канцелярію суду 15.02.2016, подав відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

17.02.2016 ухвалою суду розгляд справи відкладено на 02.03.2016.

В судове засідання, призначене на 02.03.2016, представник позивача з'явився та надав пояснення по справі.

В судове засідання, призначене на 02.03.2016, представник відповідача не з'явився.

Крім того, представник позивача заявив клопотання про продовження строків розгляду справи.

02.03.2016 ухвалою суду продовжено строк розгляду справи та відкладено на 16.03.2016.

16.03.2016 в судовому засіданні оголошувалась перерва до 23.03.2016.

Окрім того на виконання вимог ухвали суду, представником відповідача надано ухвалу Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/6319/16-к від 24.02.2016 та опис речей і документів, які були вилучені на підставі вказаної ухвали, зокрема було вилучено оригінал договору від 02.02.2015 №02/02/15 про надання юридичних послуг, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕОРЕТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лєдовських і партнери", оригінал додаткової угоди до Договору від 14.05.2015, Актів прийому-передачі наданих послуг від 31.07.2015 та 08.09.2015.

В судовому засіданні розглянуто клопотання позивача, щодо призначення судової експертизи та відмовлено в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Суд, враховуючи дійсні обставини справи, характер спірних правовідносин, дійшов висновку, що для вирішення спору у даній справі у суду відсутня потреба у проведенні експертизи у даній справі, а питання які просить поставити позивач на вирішення експертизи не відносяться до предмету спору у даній справі.

З огляду на зазначене, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про призначення у справі експертизи.

Також суд відмовив, в задоволенні клопотання позивача про витребування у слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві оригіналу договору від 02.02.2015 №02/02/15 про надання юридичних послуг, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕОРЕТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лєдовських і партнери", оригінал додаткової угоди до Договору від 14.05.2015, Актів прийому-передачі наданих послуг від 31.07.2015 та 08.09.2015. та відкладення розгляду справи до отримання останнього.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, 02.02.2015 між сторонами було укладено Договір № №02/02/15 про надання юридичних послуг, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕОРЕТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лєдовських і партнери", а також додаткову угоду до Договору від 14.05.2015.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач вважає, що Договір є недійсним, оскільки згідно Договір містить підпис директора позивача ОСОБА_4, а відповідно до пояснень останнього ним такий Договір не підписувався.

Окрім того, позивач зазначає, що він дійсно отримував юридичні послуги від ОСОБА_3, але не як з працівником відповідача на підставі оспорюваного Договору, а як з окремою особою, яка діяла на підставі довіреності виданої позивачем.

Згідно п. 1 ст. 215 ЦК України, Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В відповідності до п. 1. ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Пунктом 1 статті 640 ЦК України чітко визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Договором є погоджена дія двох або більше сторін спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частини 1, 2, 4 статті 202 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Про те, що на момент укладення договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору та бажали настання цивільних прав та обов'язків, свідчать підписи сторін на спірному договорі, а також скріплення його печатками.

Укладаючи Договір сторони були вільними в укладені договору та визначенні (погодженні) його умов, а відтак дія учасників правочину, які реалізували свої права на набуття цивільних прав та обов'язків шляхом укладання (підписання) правочину відповідала внутрішній волі сторін.

Як Позивач, так і Відповідач під час укладення Договору були вільними в його укладенні та могли укласти договір на визначених умовах, запропонувати внести зміни до договору щодо пунктів, з якими сторони не погоджуються, або ж відмовитись від його укладення взагалі та укласти договір з іншим контрагентом, або на інших умовах.

Таким чином судом не приймаються доводи позивача, що оспорюваний Договір було укладено на вкрай невигідних умовах для останнього.

Як було встановлено у ході судового розгляду, відповідач належним чином виконав свої зобов'язання по договору та надав позивачу послуги на виконання договору.

Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст.215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, судом встановлено, що сторонами було дотримано загальні вимоги для чинності Договору.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пленум Вищого господарського суду України в своїй Постанові № 11 від 29.05.2013 (абзац 2 пункту 3.10) роз'яснив, що під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Позивач, просить визнати договір не дійсним саме з підстав введення його в оману під час укладання оспорюваного Договору, стверджуючи що директор Товариства останній не підписував.

Разом з тим, судом встановлено, що на виконання Договору позивачеві відповідачем було надано юридичні послуги, що підтверджується актами прийому-передачі наданих послуг, а також наявними в матеріалах справи копіями судових рішень, позивних заяв, актів взаєморозрахунків, які підписані ОСОБА_3

Позивач заперечуючи обставини, щодо надання відповідачем юридичних послуг зазначає, що він мав господарські стосунки лише з ОСОБА_3, як окремою особою. Разом з тим, не надає жодних доказів, щодо підтвердження господарських відносин з останньою, ані Договору укладено з позивачем та ОСОБА_3, також позивачем не надано доказів, що між ним та ОСОБА_3 існували трудові відносини.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оскаржуваний ним договір в момент його укладення суперечив закону, а також суд встановив, що особи, які його підписали з боку Позивача та Відповідача, мали на це необхідний обсяг цивільної дієздатності, а також оскаржуваний правочин відповідав внутрішній волі сторін.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог із наведених Позивачем обґрунтувань позову, та їх відхиляє.

Судовий збір, відповідно до положень статті 49 ГПК України, покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено 29.03.2016

Суддя М.О. Лиськов