КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р. Справа№ 911/4441/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 21.03.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агроснабсервіс» на рішення господарського суду Київської області від 17.11.2015 (повне рішення складено 23.11.2015)

у справі № 911/4441/15 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Агроснабсервіс»

про стягнення 3 177 468,47 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 17.11.2015 у справі №911/4441/15 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Агроснабсервіс» на користь ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» 2 704 408,47 грн. здійсненої передплати, 236 818,11 грн. пені, 45 541,95 грн. штрафу та 44 801,53 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ТОВ «Агроснабсервіс» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 17.11.2015 у справі №911/4441/15 та прийняти нове рішення суду, яким у позові відмовити.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи та порушено норми матеріального права.

Ухвалою від 22.01.2016 Київським апеляційним господарським судом прийнято до провадження зазначену вище апеляційну скаргу та призначено справу №911/4441/15 до розгляду у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

22.02.2016 Київським апеляційним господарським судом в судовому засіданні оголошено перерву для надання можливості ТОВ «Агроснабсервіс» надати суду докази погашення заборгованості.

Представники позивача брали участь в судових засіданнях, заперечували щодо доводів апеляційної скарги, надавали пояснення та просили апеляційну скаргу ТОВ «Агроснабсервіс» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 17.11.2015 у справі №911/4441/15 - без змін.

Представник відповідача брав участь в судовому засіданні 22.02.2016, в якому підтримував доводи апеляційної скарги, надавав пояснення, просив апеляційну скаргу ТОВ «Агроснабсервіс» задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду, яким у позові відмовити.

Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на підставі ст. 96 Господарського процесуального кодексу України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Агроснабсервіс» відмовити, а рішення господарського суду Київської області від 17.11.2015 у справі №910/4441/15 залишити без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2014 між ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (покупець) та ТОВ «Агроснабсервіс» (постачальник) укладено договір поставки №ВИН013Я-С, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця зерно українського походження врожаю 2014 року, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар відповідно до умов даного договору.

Згідно з п. 3.3. договору кількість, строк та місце поставки, ціна та загальна вартість товару для кожної партії, що поставляється згідно договору, визначаються в специфікаціях до цього договору, які підписуються сторонами щодо кожної партії товару та є невід'ємними частинами (додатками) цього договору.

Пунктом 4.2. договору визначено, що датою поставки товару вважається дата переоформлення товару на ім'я покупця за складським документом на зерновому складі. Дата видаткової накладної співпадає з датою переоформлення товару на ім'я покупця за складським документом на складі.

Відповідно до п. 5.1. договору оплата товару, що поставляється за даним договором, проводиться в національній валюті України шляхом 100% попередньої оплати грошових коштів протягом строку зазначених в специфікаціях.

Згідно з п. 8.5. договору у випадку прострочення зобов'язання по поставці товару визначеного специфікацією більш як на 30 календарних днів, Покупець може частково або в повному обсязі відмовитись від Договору і вимагати від Постачальника повернення оплачених коштів по даному Договору (у випадку їх здійснення). В цьому випадку Постачальник зобовязаний протягом 3 банківських днів з моменту отримання письмової та/або факсової вимоги Покупця про повернення коштів, повернути Покупцю всі оплачені кошти по даному Договору.

Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» сплачено ТОВ «Агроснабсервіс» 12 606 848,45 грн., що підтверджується копією банківської виписки, яка міститься в матеріалах справи.

Однак, відповідачем здійснено поставку товару на загальну суму 1 236 425,72 грн., яка відбувалась протягом липня-серпня 2014 року та у вересні 2014 року, що підтверджується копіями видаткових накладних, які також містяться в матеріалах справи.

Листом №130-2-12/4080 від 12.08.2015 позивач звернувся до відповідача з вимогою виконати зобов'язання щодо поставки товару на суму 11 370 422,73 грн., а у разі неможливості здійснити поставку товару повернути вказану суму грошових коштів у строк до 14.08.2015.

В подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою про припинення зобов'язання зарахуванням (№130-2-12/5000 від 24.09.2014) та повідомив, що частина вищевказаних вимог, зокрема на суму 8 666 014,26 грн. припинена зарахуванням зустрічних однорідних вимог у відповідності до ст. 601 Цивільного кодексу України, а тому фактично ТОВ «Агроснабсервіс» повинно повернути ПАТ «ДПЗКУ» 2 704 408,47 грн.

У вересні 2015 року ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Агроснабсервіс» про стягнення 2 704 408,47 грн. здійсненої передплати, 396 760,00 грн. пені та 76 300,00 грн. штрафу за прострочення поставки товару згідно з специфікацією №6 (на загальну суму 1 090 000,00 грн.).

При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що під час укладення договору сторонами не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, в тому числі щодо нарахування і сплати пені та штрафу. Крім того, відповідач зазначає, що у зв'язку з вилученням слідчим відділом Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві документів фінансово-господарської діяльності товариства не має змоги визначити та довести фактичні обсяги поставок за договором та скласти акт взаємозвірки розрахунків.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ «Агроснабсервіс» задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом встановлено, що позивачем на рахунок відповідача сплачено 12 606 848,45 грн., однак останнім не було поставлено товару на вказану суму, внаслідок чого у ТОВ «Агроснабсервіс», після проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, виникла заборгованість у розмірі 2 704 408,47 грн.

Зі змісту п. 8.5. договору вбачається, що у разі прострочення зобов'язання з поставки товару, покупець може частково або в повному обсязі відмовитись від договору і вимагати від постачальника повернення оплачених коштів по даному договору (у випадку їх здійснення). В цьому випадку постачальник зобов'язаний протягом 3 банківських днів з моменту отримання письмової та/або факсової вимоги покупця про повернення коштів, повернути покупцю всі оплачені кошти по даному договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з вимогою повернути вказані кошти, проте докази повернення коштів у розмірі 2 704 408,47 грн. відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи положення ст. 693 ЦК України, п. 8.5. договору здійснена ПАТ «ДПЗКУ» передплата в сумі 2 704 408,47 грн. підлягає поверненню позивачу.

Отже, враховуючи вищевикладене, позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 704 408,47 грн. здійсненої передплати підлягає задоволенню.

Посилання скаржника на те, що документи фінансово-господарської діяльності ТОВ «Агроснабсервіс» вилучено правоохоронними органами і відповідач не може провести перевірку наявності чи відсутності заборгованості перед позивачем і суд першої інстанції не витребував необхідні докази в правоохоронних органах та не призначив проведення судової експертизи, судова колегія не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст. 33 ГПК України обов'язок доказування покладено саме на учасників судового процесу.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що під час розгляду справи в господарському суді Київської області та в суді апеляційної інстанції, відповідач заявляв клопотання про відкладення розгляду справи для надання доказів щодо погашення заборгованості і судами такі клопотання було задоволено.

Однак, представник відповідача в судове засідання не з'явився та відповідні докази суду не надав. Клопотання щодо витребування доказів та щодо призначення експертизи ТОВ «Агроснабсервіс» не заявлено ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 396 760,00 грн. пені та 76 300,00 грн. 7% штрафу за прострочення поставки товару на суму 1 090 000,00 грн.

Відповідно до ст. ст. 611, 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 2 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, зокрема, за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Зі специфікації №6 до укладеного між сторонами договору поставки вбачається, що поставка товару здійснюється у період з 17.09.2014 по 24.09.2014 включно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем, при визначенні суми прострочення поставки товару за специфікацією №6, помилково не враховано поставку за видатковою накладною № РН-0000018 від 24.09.2014 на суму 439 400,80 грн., оскільки поставка за вказаною накладною відбулась в останній день строку поставки - 24.09.2014.

У зв'язку з цим, сума прострочення поставки товару згідно зі специфікацією №6 становить 650 599,20 грн. (1 090 000,00 грн. - 439 400,80 грн.).

Відповідно до п. п. 8.4., 8.5. договору у випадку не поставки або несвоєчасної поставки товару згідно з умовами даного договору, постачальник сплачує покупцеві на вимогу останнього пеню у розмірі 0,1 % загальної вартості непоставленої партії товару за кожен день прострочення. У випадку прострочення зобов'язання по поставці товару визначеного специфікацією більш як на 30 календарних днів, постачальник сплачує покупцю також штраф в розмірі 7% від загальної вартості непоставленого товару.

Згідно з п. 8.10. договору нарахування штрафних санкцій за прострочення поставки товару припиняється через дванадцять місяців від дати коли товар мав бути поставлений.

Київський апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок 7% штрафу та пені за період з 25.09.2014 по 23.09.2015, який здійснено господарським судом міста Києва виходячи із суми, на яку прострочено поставку товару, дійшов висновку, що він є арифметично вірним.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 236 818,11 грн. пені та 45 541,95 грн. штрафу.

Твердження скаржника про те, що сторонами під час укладення договору не було досягнуто згоди щодо нарахування, сплати пені та штрафу, враховуючи вищевикладене, на переконання колегії суддів є безпідставним.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду Київської області від 17.11.2015 у справі №911/4441/15 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи відповідача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду Київської області від 17.11.2015 у справі №911/4441/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Агроснабсервіс» - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агроснабсервіс» на рішення господарського суду Київської області від 17.11.2015 у справі №911/4441/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 17.11.2015 у справі №911/4441/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/4441/15 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.І. Лобань

Р.В. Федорчук