29 березня 2016 року Справа № 913/1136/15
Провадження № 24/913/1136/15
За позовом Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м. Сєвєродонецьк Луганської області
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Сєвєродонецьк Луганської області
про стягнення 8 622 грн. 85 коп.
Колегія суддів господарського суду Луганської області у складі: ОСОБА_2 головуючий, ОСОБА_3, ОСОБА_4
Секретар судового засідання-помічник судді Ногін С.М.
у засіданні брали участь:
від позивача не прибув;
від відповідача не прибув.
Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" 27.11.2015 (згідно поштового штемпеля) звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення основного боргу за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді від 17.10.2005 № 250 в сумі 4 126 грн. 49 коп., пені в сумі 2 603 грн. 14 коп., 3% річних в сумі 136 грн. 00 коп., інфляційних втрат в сумі 1 757 грн. 22 коп., всього 8 622 грн. 85 коп.
На обґрунтування заявленої вимоги позивач вказує, що на виконання умов договору про постачання теплової енергії в гарячій воді від 17.10.2005 № 250 поставив відповідачу теплову енергію в гарячій воді на потреби централізованого опалення нежитлового приміщення за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Єгорова, 19 за період з 16.10.2013 по 06.04.2014 в сумі 2 024 грн. 76 коп. та за період з 26.10.2014 по 06.04.2015 в сумі 3 301 грн. 73 коп., всього на суму 5 326 грн. 49 коп. Відповідач за отримані послуги розрахувався частково на суму 1 200 грн. 00 коп., заборгованість на момент звернення до суду складає 4 126 грн. 49 коп. За прострочення грошового зобовязання відповідачу відповідно до п. 7.2.3 договору нараховано пеню в сумі 2 603 грн. 14 коп., а відповідно до ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних в сумі 136 грн. 00 коп. та інфляційні втрати в сумі 1 757 грн. 22 коп.
Відповідач проти заявлених вимог заперечує, посилаючись на фактичну відсутність опалення в приміщенні за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Єгорова, 19, яке відповідач орендує за договором оренди нежитлового приміщення від 18.08.2005 № 200, укладеним з Фондом комунального майна Сєвєродонецької міської ради. За договором оренди та договором з Комунальним підприємством "Житлосервіс "Ритм" на участь орендаря в спільних витратах на утримання жилого будинку і прибудинкової території орендар вносить орендну плату за користування нежитловим приміщенням, в яку входить і оплата за обслуговування внутрішньобудинкових комунікацій. Договір про постачання теплової енергії, на який посилається позивач, укладений під тиском позивача і є незаконним, термін його дії скінчився. Також відповідач зазначає, що в приміщенні, яке ним орендується, з моменту укладання договору оренди знаходилась одна батарея опалення. Після випробування внутрішньобудинкових мереж при підготовці до зими 2013-2014 років батарея в приміщенні лопнула та була демонтована власником цих комунікацій Комунальним підприємством "Сєвєродонецькі теплові мережі", який не мав можливості відремонтувати своє майно або поставити нову батарею. Після демонтування батареї в приміщенні залишився лише транзитний стояк гарячої води труба висотою 2 метри і діаметром три чверті. Ця труба не може дати ту кількість тепла, яку позивач виставив відповідачу в борги. Ця труба взагалі не обігріває приміщення, але мізерна кількість тепла від неї виходить, тому відповідач вносить позивачеві оплату за тепло за період 2014-2015 роки в розмірі 50 грн. в місяць.
Відповідач на доповнення до відзиву надав 10.02.2016 пояснення щодо суті спірних правовідносин, зазначивши:
- що договір, на підставі якого стягується борг, з огляду на ч. 1 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є неукладеним, оскільки в ньому відсутні домовленості щодо точки передачі послуг;
- позовна заява не містить розрахунку вартості наданих послуг у відповідності до пункту 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, оскільки позивач не є а ні балансоутримувачем будинку, а ні балансоутримувачем теплових мереж, розташованих в будинку, а відтак в договорі між позивачем і відповідачем неможливо встановити точку передачі послуг, оскільки фізично відсутня спільна межа балансової належності.
Неукладений договір не породжує жодних юридичних наслідків для сторін.
Позивач на заперечення доводів відповідача вказує, що згідно чинного законодавства бездоговірне використання теплової енергії заборонено законом. На звернення споживача про розірвання договірних відносин, йому розяснено приписи чинного законодавства про житлово-комунальні послуги і ст. 188 Господарського кодексу України щодо зміни і розірвання господарського договору. Споживач не скористався своїм правом на звернення до суду з позовом про розірвання договору, тому договір є діючим. Розрахунок вартості спожитої теплової енергії здійснювався розрахунковим способом на підставі п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198.
Оцінивши надані докази і доводи сторін, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що позивач Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" зареєстрований в якості юридичної особи 24.06.1998 і має ліцензії на виробництво теплової енергії на теплоцентралях та установках з використанням нетрадиційних джерел енергії, на постачання теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами.
Рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 09.08.2005 № 1314 "Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді міської ради" позивача визначено виконавцем послуг з централізованого опалення у житловому фонді міської ради.

Відповідач ОСОБА_5 зареєстрована в якості субєкта підприємницької діяльності 29.07.2005.

17.01.2015 відповідач змінила прізвище на ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про шлюб І-ВЛ № 239585.

18.08.2005 між відповідачем і Фондом комунального майна Сєвєродонецької міської ради укладено договір № 200 на оренду нежилого приміщення, за умовами якого відповідачем одержано в оренду нежиле приміщення за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Єгорова, 19, інвентарний № 10300250 загальною площею 9,8 кв.м. для надання побутових послуг населенню (ремонт взуття). Договір оренди укладено з 18.08.2005 по 31.12.2005, який у разі відсутності заяв про припинення дії договору вважається продовженим на той самий термін. На час розгляду спору договір оренди є діючим.

17.10.2005 між Державним підприємством "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 укладено договір № 250 про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Згідно розділу 1 договору Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" позивач у справі, енергопостачальна організація за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді, взяла на себе зобовязання постачати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 відповідачу у справі, споживачу за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді, теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором.

В розділі 2 договору сторони домовились, що теплова енергія постачається споживачу у вигляді гарячої води на опалення в період опалювального сезону у приміщення за адресою: вул. Єгорова, 19 загальною прощею 9,8 кв.м. Енергопостачальна організація постачає споживачу в період з 17.10.2005 до 17.10.2006 теплову енергія в гарячій воді в межах Q рік = 2 Гкал/рік з максимальним тепловим навантаженням EQ = 0, 0010 Гкал/годину.

Договірні навантаження і кількість теплової енергії можуть корегуватися протягом строку дії договору.

Відповідно до п. 3.2.1 договору енергопостачальна організація зобовязалася постачати теплову енергію споживачу в обсягах згідно з договором.

Згідно п. 4.1.1 договору споживач має право на отримання інформації щодо якості теплової енергії, тарифів, умов та режимів споживання.

За умовами п. 4.2.2 споживач зобовязався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Пункт 4.2.4 договору встановлює обовязок споживача підтримувати в належному технічному стані теплоспоживальне обладнання (системи опалення та гарячого водопостачання, ізоляцію трубопроводів та інше обладнання), яке перебуває у межах його експлуатаційної відповідальності.

За змістом п. 5.1 договору облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку, у разі їх відсутності розрахунковим способом.

Розділ 6 договору встановлює порядок розрахунків, за змістом якого розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться за рахунками, виписаними на підставі показань приладів обліку або розрахунковим способом, виключно в грошовій формі відповідно до діючих тарифів за розрахунковий період (місяць), встановлених відділом цін Луганської облдержадміністрації.

Відповідно до п. 6.2 договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно п. 6.6 договору споживачі, що не мають приладів обліку, різницю між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачують не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Договором передбачена відповідальність споживача у разі несвоєчасного виконання розрахунків, зокрема, згідно п. 7.2.3 договору споживачу за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію нараховується пеня за 1 рік в розмірі 1% належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 8.1 договору розбіжності та спори між сторонами, повязані з виконанням, зміною та розірванням договору, вирішуються шляхом проведення переговорів, обміном листами (телефонограмами, факсами), укладанням додаткових угод. Пропозиції щодо зміни договірних величин надаються сторонами не пізніше ніж за 30 днів до початку кварталу.

Відповідно до розділу 10 договір набуває чинності з 17.10.2005 та діє до 17.10.2006. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Припинення дії договору не звільняє споживача від обовязку повної сплати спожитої теплової енергії.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не мав приладів обліку, у звязку з чим кількість спожитої теплової енергії визначається розрахунковим способом.

Розрахунок максимальних погодинних і річних навантажень з опалення до договору визначено згідно "ОСОБА_3 та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94 і визначаються за формулами СНіП 2.04.07-86.

Судом перевірено доводи відповідача і встановлено, що між відповідачем і Комунальним підприємством "Житлосервіс "Ритм" укладено договір від 18.08.2005 № 27 на участь "орендаря" або "власника" в спільних витратах КП "Житлосервіс "Ритм" на утримання житлового будинку і прибудинкової території і додаткові угоди до нього від 01.10.2008 № 1 і від 01.12.2008 № 2, за умовами яких відповідач у цій справі взяв зобовязання нести витрати на технічне обслуговування внутрішньобудинкових мереж, у тому числі опалення.

Згідно пояснень КП "Житлосервіс "Ритм", наданих суду 15.03.2016 відповідно до ст. 65 ГПК України, вартість опалення не входить у вартість витрат, повязаних з обслуговування внутрішньобудинкової мережі опалення.

Також в ході розгляду справи зясовано, що на підставі рішення сесії Сєвєродонецької міської ради від 06.05.2008 № 2110 та відповідно до акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 06.05.2008, на баланс КП "Сєвєродонецькі теплові мережі" від КП "Житлосервіс "Ритм" передано внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення будинку № 19 по вул. Єгорова м. Сєвєродонецька.

Між позивачем у справі і КП "Сєвєродонецькі теплові мережі" 18.02.2010 укладено договір № 16/252 про співпрацю, за яким сторони домовились шляхом обєднання зусиль співпрацювати в межах цього договору з метою надійного і якісного надання населенню послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання. Для цього позивач зобовязався, зокрема, здійснювати безперебійну (за винятком нормативно встановлених перерв) подачу теплової енергії у житловий фонд згідно з Правилами технічної експлуатації теплопостачальних установок і теплових мереж, ДНАО 0.00-1.11-98 та відповідної якості на підставі будівельних норм 2.04.07-86 "Теплові мережі", КТМ 204 України 244-94.

Відповідно КП "Сєвєродонецькі теплові мережі" зобовязалось забезпечувати своєчасну підготовку внутрішньобудинкових систем централізованого опалення і гарячого водопостачання, устаткування, запірної арматури та контрольно-вимірювальних приладів до роботи в осінньо-зимовий період, здійснювати технічне обслуговування внутрішньобудинкових мереж опалення та гарячого водопостачання, а також виконувати інші роботи, направлені на підвищення надійності експлуатації обладнання та мереж, ефективності використання відпущеного тепла, зменшення витрат тепла та мережевої води.

КП "Сєвєродонецькі теплові мережі" надало суду пояснення і документальне підтвердження, що 05.07.2013 в приміщенні майстерні, що орендується відповідачем, знаходився радіатор опалення, на якому під час гідравлічного іспиту внутрішньобудинкової системи централізованого опалення будинку було виявлено дефект, через який він почав протікати. За проханням відповідача, з метою недопущення нанесення шкоди майну та здоровю громадян, даний радіатор опалення було демонтовано. У листопаді 2013 року відповідач звернувся до КП "Сєвєродонецькі теплові мережі" з письмовою заявою щодо надання акту про наявність у даному приміщенні приладів опалення. Відсутність приладу було зафіксовано в акті від 04.12.2013, у приміщенні майстерні залишився один стояк централізованого опалення діаметром ?, що проходить транзитом. Спеціалісти КП "Сєвєродонецькі теплові мережі" рекомендували відповідачу відновити повноцінну роботу радіатору опалення шляхом встановлення нового. Радіатор опалення, що знаходиться в приміщення майстерні не відноситься до внутрішньобудинкової системи опалення, тому і відповідальність за його технічний стан, забезпечення збереження орендованого майна та своєчасне здійснення за власний рахунок його ремонту несе орендар.

Відповідач після демонтування радіатора 12.11.2013 звернувся до позивача з заявою про розірвання договору, оскільки його виконання є неможливим.

Позивач на цю заяву надав відповідь від 26.11.2013 про необґрунтованість його пропозиції.

Відповідач 17.12.2013 надіслав позивачу повідомлення і акт, складений уповноваженими представниками КП "Сєвєродонецькі теплові мережі", про демонтаж опалювального пристрою, а 25.12.2013 позивач надіслав споживачу листа про неправомірність його дій.

Відповідач вдруге 14.01.2014 звернувся до позивача з заявою про розірвання договору, додавши акт, складений КП "Сєвєродонецькі теплові мережі", про демонтаж опалювального пристрою від 04.12.2013.

Позивачем надано відповідь від 17.01.2014 про відхилення пропозиції про розірвання договору, оскільки при відключенні приміщення від централізованого теплопостачання не було дотримано вимог Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, та Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури і житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4. Такі дії слід вважати самочинними. У цьому випадку нарахування плати за централізоване опалення є правомірним та підстави для розірвання договору від 07.10.2005 № 250 відсутні. Запропоновано споживачу відновити систему опалення. Також зазначено, що порядок зміни і розірвання договору врегульований ст. 188 ГК України.

У звязку зі зміною прізвища споживача, позивач направив йому проект додаткової угоди від 22.10.2015 до спірного договору, а відповідач у відповідь надіслав заяву, за змістом якої вважає договір від 17.10.2005 № 250 про постачання теплової енергії розірваним на підставі своєї заяви від 12.11.2013.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за відпущену за договором теплову енергію за опалювальні сезони 2013-2014 і 2014-2015 років.

Судом встановлено, що спірні відносини між сторонами у справі врегульовані договором від 17.10.2005 № 250, який з урахуванням приписів п. 10.2 договору є діючим до 17.10.2016. Відповідач жодного разу не звертався до позивача з письмовою заявою про припинення дії договору згідно умов вказаного пункту.

Відповідач звертався з заявами про розірвання договору, однак подані заяви не свідчать про фактичне розірвання договору.

Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Договір відповідно до вказаної норми і п. 8.1 договору не розірвано.

З урахуванням зазначених обставин протягом опалювальних сезонів 2013-2014 років, який тривав з 16.10.2013 по 06.04.2014, та 2014-2015 років, який тривав з 26.10.2014 по 06.04.2015, позивач надавав споживачу послуги з централізованого опалення приміщення за договором № 250 і виставляв рахунки на оплату цих послуг:

- за жовтень 2013 року на суму 104 грн. 76 коп.;

- за листопад 2013 року на суму 267 грн. 72 коп.;

- за грудень 2013 року на суму 430 грн. 69 коп.;

- за січень 2014 року на суму 507 грн. 97 коп.;

- за лютий 2014 року на суму 378 грн. 28 коп.;

- за березень 2014 року на суму 270 грн. 20 коп.;

- за квітень 2014 року на суму 65 грн. 14 коп.;

- за жовтень 2014 року на суму 95 грн. 75 коп.;

- за листопад 2014 року на суму 457 грн. 90 коп.;

- за грудень 2014 року на суму 669 грн. 19 коп.;

- за січень 2015 року на суму 691 грн. 93 коп.;

- за лютий 2015 року на суму 598 грн. 56 коп.;

- за березень 2015 року на суму 685 грн. 55 коп.;

- за квітень 2015 року на суму 102 грн. 85 коп.

Зазначені рахунки були направлені відповідачу поштою.

Відповідач зобовязання по оплаті послуг виконав частково на суму 1200 грн. 00 коп. Залишок заборгованості складає 4 126 грн. 49 коп.

У звязку з частковим виконанням відповідачем умов договору від 17.10.2005 № 250 позивачем були сформовані та направлені поштою претензії про стягнення боргу за спожиту теплову енергію в гарячій воді:

- від 24.02.2014 № 08-14-612, в якій позивач вимагав до 24.03.2014 сплатити борг за спожиту теплову енергію в сумі 2 106 грн. 47 коп., яка була поставлена у грудні 2013 року, з січня по березень 2013 року, з жовтня по грудень 2013 року та у січні 2014 року;

- від 22.05.2014 № 08-14-706, в якій позивач вимагав до 22.06.2014 сплатити борг у сумі 713 грн. 62 коп. за спожиту теплову енергію у лютому, березні та квітні 2014 року;

- від 23.12.2014 № 08-14-998, в якій позивач вимагав до 23.01.2015 сплатити борг у сумі 453 грн. 65 коп. за спожиту теплову енергію у жовтні та листопаді 2014 року;

- від 26.01.2015 № 08-14-27, в якій позивач вимагав до 26.02.2015 сплатити борг у сумі 619 грн. 19 коп. за спожиту теплову енергію у грудні 2014 року;

- від 24.02.2015 № 08-14-177, в якій позивач вимагав до 24.03.2015 сплатити борг у сумі 641 грн. 93 коп. за спожиту теплову енергію у січні 2015 року;

- від 28.05.2015 № 08-14-614, в якій позивач вимагав сплатити борг в сумі 1086 грн. 96 коп. за спожиту теплову енергію з лютого по квітень 2015 року.

Претензії залишені відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду про стягнення 8 622 грн. 85 коп., з яких: 4 126 грн. 49 коп. основний борг, 2 603 грн. 14 коп. пеня, 136 грн. 00 коп. 3% річних, 1 757 грн. 22 коп. інфляційні втрати.

Вказані вимоги визнаються судом обґрунтованими з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законом України від 02.06.2005 № 2633-IV "Про теплопостачання" (далі Закон № 2633), Законом України від 24.06.2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" (далі Закон № 1875), Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (далі Правила № 1198), Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі Правила № 630).

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є зокрема договори та інші правочини.

Згідно ст. 173 ГК України господарським визначається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботи, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматись від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до приписів ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Стаття 629 ЦК України зазначає що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1875 комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведення газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 2 ст. 275 ГК України, ст. 1, п. 4 ст. 19 Закону № 2633 споживання теплової енергії допускається тільки на підставі договору, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем.

Згідно зі ст. 19 Закону № 2633 споживач зобовязаний щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Основним обовязком споживача теплової енергії, відповідно до ст. 24 зазначеного Закону, визначено додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

Доводи відповідача про неукладеність договору судом відхиляються, оскільки відповідно до п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України в постановах від 25.06.2011 у справі № 3-58гс11 та від 23.09.2015 № 3-502гс15, які згідно ст. 111-28 ГПК України мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

Судом встановлено, що відповідач перед початком опалювального періоду 2013-2014 років демонтував опалювальний пристрій з порушенням порядку, визначеного пунктами 25, 26 Правил № 630.

Умовами договору і п. 29 Правил № 630 передбачена можливість внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги.

Відповідно до положень п. 23 Правил № 1198, у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. А в п. 25 вказано, що у договорі зазначається максимальне теплове годинне навантаження за кожним видом і параметром теплоносія на опалення, вентиляцію, кондиціювання, максимальне, середньогодинне і середньодобове теплове навантаження на гаряче водопостачання, а також місячний, квартальний та річний обсяг постачання теплової енергії.

За змістом п. 8-9 цих Правил теплове навантаження обєкта теплоспоживання (максимальне проектне з опалення) в разі реконструкції повинно бути визначено під час розроблення технічних умов.

Тобто після укладення сторонами спірного договору було прийнято нормативний акт, який передбачає, що теплові навантаження обєкта теплоспоживання визначаються під час розроблення технічних умов і узгоджуються сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії. Вказані обставини можуть бути підставою для внесення змін до договору.

Проте відповідач не надавав пропозицій позивачу (виконавцю послуг) про внесення змін до умов договору стосовно зменшення кількості постачання теплової енергії. На власний розсуд відповідач вносив плату в сумі 50 грн. 00 коп. в місяць.

Таким чином, позивач при поданні позову керувався умовами договору і чинним законодавством, у звязку з чим його вимоги про стягнення основного боргу в сумі 4 126 грн. 49 коп. є обґрунтованими.

Відповідно до п. 7.2.3 договору і ст. 1 Закону України від 20.05.1999 № 686 "Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги з утримання прибудинкових територій" з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 2 603 грн. 14 коп. за загальний період з 22.12.2014 по 31.10.2015.

Відповідачу відповідно до ст. 625 ЦК України за зобовязаннями з жовтня 2013 року по квітень 2014 року включно та з жовтня 2014 року по квітень 2015 року включно нараховано 3% річних в сумі 136 грн. 00 коп. за загальний період з 29.11.2013 по 31.10.2015 та інфляційні втрати за вказаними зобовязаннями в сумі 1 757 грн. 22 коп. за період з грудня 2013 року по жовтень 2015 року включно.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

В ч. 3 ст. 551 ЦК України вказано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України також передбачено, що в разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

В п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначається, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Суд враховує, що відповідач фактично менше спожив у спірному періоді теплової енергії, ніж передбачено договором, і позивач не навів будь-яких доказів, що демонтаж опалювального пристрою завдав будь-якої шкоди. Отримавши повідомлення споживача про демонтаж радіатора не вжив заходів до застосування відповідальності за умовами пунктів 7.2.6 і 7.2.7 договору і Кодексу України про адміністративні правопорушення (ст. 150 КУпАП).

Негативні наслідки несвоєчасної оплати отриманої теплової енергії, додатково до нарахованої пені, компенсуються стягненням 3% річних в сумі 136 грн. 00 коп. та інфляційних втрат в сумі 1 757 грн. 22 коп.

З урахуванням викладеного судова колегія вважає можливим зменшити розмір пені на 50 відсотків.

Згідно п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі зменшення санкцій, у резолютивній частині рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Всього підлягає стягненню 7 321 грн. 28 коп., у тому числі: заборгованість в сумі 4 126 грн. 49 коп., пеня в сумі 1 301 грн. 57 коп., 3% річних в сумі 136 грн. 00 коп., інфляційні втрати в сумі 1 757 грн. 22 коп.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за подання позову покладається на відповідача в сумі 1 218 грн. 00 коп.

У судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 49, 82, п. 3 ст. 83, ст.ст. 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1.Позовні вимоги Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 8 622 грн. 85 коп. задоволити частково.

2.Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, 1/65, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", Луганська область, м. Сєвєродонецьк, ідентифікаційний код 00131050 заборгованість в сумі 4 126 грн. 49 коп., пеню в сумі 1 301 грн. 57 коп., 3% річних в сумі 136 грн. 00 коп., інфляційні втрати в сумі 1 757 грн. 22 коп., судовий збір в сумі 1 218 грн. 00 коп., видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення пені в сумі 1 301 грн. 57 коп., зменшеної в порядку п. 3 ст. 83 ГПК України, відмовити.

4.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

5.Повне рішення складено і підписано - 04.04.2016.

Головуючий суддя О.В. Рябцева

Суддя Н.М. Зюбанова

Суддя Т.В. Косенко