РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2016 р. Справа № 903/52/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Огороднік К.М.

суддів Саврій В.А.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" на ухвалу господарського суду Волинської області від 08.02.16 р.

у справі № 903/52/16 (суддя Бондарєв Сергій Васильович )

позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія"

відповідач ОСОБА_2 підприємство "Волинська софтова компанія ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанія "Біо-Радіо"

про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання на нього права власності

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 (довіреність №238 від 09.11.2015р.);

відповідача - не з'явився.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

Судове засідання за клопотанням позивача (апелянта) проводилось у режимі відеоконференції, проведення якої доручено Солом'янському районному суду міста Києва.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 08.02.2016 року у справі № 903/52/16 позовну заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" до Дочірнього підприємства "Волинська софтова компанія" ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанія "Біо-Радіо" про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання на нього права власності повернуто позивачу без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.63 ГПК України.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу місцевого господарського суду скасувати, справу направити на розгляд до господарського суду Волинської області.

Розпорядженням керівника апарату від 25.03.2016 року у справі №903/52/16 в зв'язку з перебуванням у відпустці судді Тимошенка О.М. призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів у справі №903/52/16 визначено склад колегії суддів: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Огороднік К.М., суддя Саврій В.А.

Враховуючи викладене, справа №903/52/16 розглянута у складі колегії суддів: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Огороднік К.М., суддя Саврій В.А.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, витребуваного ухвалою апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Враховуючи положення ст.102 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника відповідача у відповідності до вимог ст.101 ГПК України.

Безпосередньо в судовому засіданні представник позивача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" звернулося до господарського суду з позовом до Дочірнього підприємства "Волинська софтова компанія" ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія "Біо-радіо" про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вже зазначалося вище, ухвалою господарського суду Волинської області від 08.05.2016 у справі №903/52/16 позовну заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" повернуто без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.63 ГПК України.

При цьому, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що оскільки спір про визнання права власності відноситься до категорії майнових спорів, позивач повинен був сплатити судовий збір за даною вимогою як за спір майнового характеру, тоді як позивачем згідно платіжного доручення №3640 від 29.01.2016р. сплачено судовий збір в розмірі 1 378,00 грн., тобто як за вимогу немайнового характеру.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення зв'язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення.

Статтею 55 ГПК України передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок за їх подання до господарського суду визначається за приписами пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір".

Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з пп.2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір".

Судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах ч.5 ст.216, ст.1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом п.3 ч.2 ст.54 і ст.55 ГПК України такий обов'язок покладається на позивача (постанова пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Як вбачається, предметом спору у даній справі є вимога майнового характеру - про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом визнання права власності на нежилі приміщення.

Спір про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом визнання права власності на нежилі приміщення є спором майнового характеру, оскільки предмет іпотеки має вартісну оцінку, за рахунок якого буде погашатись кредиторська заборгованість, отже у позовах про звернення стягнення на предмет іпотеки ціна позову визначається вартістю предмета іпотеки.

Оскільки у разі позитивного рішення у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки заявник одержує нерухоме майно, що має вартісну оцінку, розмір судового збору повинен визначатись, виходячи із вартості цього майна.

Відповідно до пп.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Тобто, при зверненні до суду першої інстанції з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" повинно сплатити судовий збір як з вимоги майнового характеру.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України в постановах від 06.11.2013 року у справі №910/12039/13 та від 22.05.2015 року у справі №5023/6099/12.

Як встановлено судами обох інстанцій, позивачем до позовної заяви додано платіжне доручення №3640 від 29.01.2016 року на суму 1378,00 грн., що в свою чергу свідчить про сплату судового збору за вимогою немайнового характеру, тобто в сумі меншій, ніж встановлено Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до п.4 ч.1 ст.63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо, зокрема, не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про повернення позовної заяви ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" на підставі п.4 ч.1 ст.63 ГПК України.

При цьому, посилання скаржника на те, що з огляду на п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" спір про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності є немайновим спором вказуючи на рішення Луцького міськрайонного суд Волинської області від 19.07.2010 року у справі №2-5054/10 колегією суддів до уваги не беруться, оскільки рекомендації пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та судова практика у цивільних справах не розповсюджуються на норми процесуального права у господарському процесі, так як Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ розглядає справи цивільної та кримінальної юрисдикції в касаційному порядку (Закон України "Про судоустрій та статус суддів").

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду Волинської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Волинської області від 08.02.2016 року у справі №903/52/16 - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Саврій В.А.