РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2016Справа №910/29450/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська торгівельно-інвестиційна компанія»

про стягнення 23849,20 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Павлунько В.М. (представник за довіреністю);

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до Господарського суду міста Києва з указаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 16.06.2014 у м. Києві, внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_2, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

У подальшому, позивач, відповідно до умов укладеного між ним (страховик) та власником автомобіля «Фольксваген» - ТОВ «Українська торгівельно-інвестиційна компанія» (страхувальник) договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8350020 від 06.11.2013, виплатив на користь особи, під керуванням якої перебував автомобіля НОМЕР_2, страхове відшкодування в розмірі 23849,20 грн.

Оскільки в порушення вимог пп. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач не повідомив позивача у триденний строк з дати настання ДТП про вказану ДТП позивач просить стягнути в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування.

При цьому вказав, що у зв'язку з тим, що на час скоєння ДТП, особа, з вини якої сталася ДТП, перебувала у трудових відносинах із відповідачем, позивач, на підставі ст.ст. 1172, 1188 Цивільного кодексу України, звернувся до відповідача, як до роботодавця із вимогами про відшкодування виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Представником позивача надіслано заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов, зокрема зазначив, що положеннями законодавства, на які посилається позивач, не встановлено обов'язку особи, винної у скоєнні ДТП, у триденний термін повідомити страховика, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про настання ДТП.

Крім того, відповідач зазначив, що факт неповідомлення винною особою страховика про настання ДТП не є самодостатньою підставою для стягнення з такої особи збитків на користь страховика.

Додатково відповідач зауважив на той факт, що між позивачем та відповідачем не укладався договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8350020 від 06.11.2013, а сторонами за вказаним договором є ПрАТ «СК «Українська страхова група» (позивач) та ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 16.06.2014, у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого пошкоджено вказані транспортні засоби.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 28.07.2014 по справі № 754/11766/14-п, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На виконання договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8350020 від 06.11.2013, ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - позивач), за заявою особи, уповноваженої діяти в інтересах власника пошкодженого автомобіля НОМЕР_2, ОСОБА_4, виплатив на користь останнього 23849,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 23186 від 19.09.2014.

У подальшому, позивач, на підставі положень ст.ст. 1172, 1188 ЦК України, звернувся до ТОВ «Українська торгівельно-інвестиційна компанія», як роботодавця особи, винної у настанні ДТП, ОСОБА_2, із вимогою про відшкодування виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Пунктом 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Вина водія автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_2, у скоєнні вказаної ДТП належним чином доведена доказами, наявними у матеріалах справи.

Згідно ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завданих їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Факт перебування ОСОБА_2 у трудових правовідносинах із позивачем, на момент скоєння ДТП, підтверджується, зокрема, копією наказу № 74-к від 23.06.2014 про звільнення ОСОБА_2 з посади водія ТОВ «Українська торгівельно-інвестиційна компанія» за згодою сторін, копія якого наявна у матеріалах справи.

Підпунктом «ґ» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, чинній на момент ДТП, визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону.

Пунктом 33.1.2 Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

Відтак, зазначеним положенням не передбачено ні строки, ні умови, за яких страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу має повідомити страховика про настання страхового випадку.

У свою чергу, п. 33.1.4 Закону визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Таким чином, незважаючи на неузгодженість положень пп. 33.1.2 Закону, на який посилається законодавець у тексті пп. «ґ» п. 38.1.1 статті 33 зазначеного Закону, за своїм змістом із диспозицією пп. «ґ» п. 38.1.1. Закону, норми вказаного Закону встановлюють обов'язок страхувальника чи водія транспортного засобу, причетного до ДТП щодо повідомлення страховика про ДТП, відтак вказана неузгодженість не звільняє вказаних осіб від необхідності повідомлення страхової компанії про ДТП.

В той же час, Законом передбачено право страховика на звернення з регресним позовом до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Отже, окільки, як вбачається з полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8350020 від 06.11.2013, копія якого надана відповідачем, сторонами зазначеного договору є позивач, як страховик, та ТОВ «Порше Лізинг Україна», як страхувальник, посилання позивача на зазначений страховий поліс, як підставу для звернення до відповідача із вимогою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу, позбавлене правових підстав.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими, доказами, наявними у матеріалах справи, не підтверджені, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 04.04.2016

Суддя Я.В. Маринченко