ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"22" березня 2016 р. Справа № 925/755/14

Господарський суд Черкаської області в складі колегії суддів: головуючого судді Спаських Н.М., суддів Пащенко А.Д. та Єфіменка В.В., із секретарем судового засідання Волна С.В., за участі представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_2 - за довіреностями;

від ДВС: ОСОБА_3 - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області у м. Черкаси скаргу товариства з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями "Еконія" на незаконні рішення та дії державного виконавця по справі за позовом Приватного підприємства "Про-Пре" до товариства з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями "Еконія" про стягнення 1 140 501,56 грн. та за зустрічним позовом про стягнення збитків

ВСТАНОВИВ:

Рішенням від 16.09.2015 року первісний позов у справі задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 1 117 253,50 грн. основного боргу за корки, 66 875,85 як 3% річних, 133 711,07 грн. інфляційних втрат за прострочення розрахунків та судові витрати. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2015 року та постановою Вищого господарського суду від 08.02.2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

20.01.2016 року господарським судом Черкаської області зареєстровано скаргу ТОВ підприємство з іноземними інвестиціями "Еконія" № 19-7/01-16 від 19.01.2016 на незаконні рішення та дії державного виконавця (а.с. 213 том 3).

Даною скаргою відповідач просить скасувати постанови начальника відділу ДВС Золотоніського МРУЮ ОСОБА_4:

- про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 134 419,77 грн. від 28.12.2015 року;

- про поновлення виконавчого провадження від 11.01.2016 року;

- про арешт коштів боржника від 11.01.2016 року;

- про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчий дій на суму 80,00 грн. від 11.01.2016 року.

Скаргу вмотивовано, зокрема, тим, що у наказі суду, за яким відкрито виконавче провадження № 49683244, вказана дата набрання рішенням законної сили 02.10.2015 року, яка не відповідає дійсності, тому з цих підстав виконавче провадження не повинно було відкриватися взагалі. Також органом ДВС було зупинено виконавче провадження 25.12.2015 року, а потім його поновлено 11.01.2016 року всупереч передбаченим законом підставам для поновлення, що відповідач вважає порушенням своїх прав. Арешт своїх коштів відповідач вважає неправомірним, оскільки з боку ДВС йому не було забезпечено дотримання повного терміну на добровільне виконання судового рішення. Проти стягнення виконавчого збору відповідач заперечує, зокрема, з мотивів, що в період зупинення виконавчого провадження постановою ДВС та виконання судового рішення ухвалою ВГСУ ТОВ підприємство з іноземними інвестиціями "Еконія" мало право не вчиняти дій на виконання судового рішення, а виконавча служба не мала права вчиняти виконавчі дії та приймати будь-які постанови.

Ухвалою від 25.02.2016, після повернення справи з касаційного перегляду, судом прийнято скаргу товариства з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями "Еконія" № 19-7/01-16 від 19.01.2016 на незаконні рішення та дії державного виконавця до провадження.

На розгляд скарги представник позивача не з'явився, що згідно ст. 121-2 ГПК України не перешкоджає провести розгляд скарги по суті.

Представник відповідача скаргу підтримав у повному обсязі та просить її задовольнити.

Представник ДВС проти задоволення скарги заперечив, оскільки в скарзі не наведено достатніх підстав для доведення незаконності дій відділу ДВС та скасування оскаржених постанов.

Заслухавши доводи та пояснення представників відповідача, органу ДВС та дослідивши наявні у справі документи суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

У відповідності до ст. 121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст.ст. 1, 2, 11 ЗУ "Про виконавче провадження" (далі Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стосовно оскарження постанови від 28.12.2015 року про стягнення з відповідача виконавчого збору, судом встановлено таке:

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" (останні зміни до якої внесено Законом від 12.02.2015 року), у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Таким чином, за змістом вказаної статті ( а також і п. 4.16 Інструкції "Про проведення виконавчих дій", зареєстрованої в Мінюсті 15.12.1999 р. за № 865/4158), підставою для прийняття постанови про стягнення з боржника виконавчого збору є настання факту невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений для самостійного його виконання. При цьому виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Спору щодо правильності визначення суми виконавчого збору, як 10% від суми стягнення за виконавчим документом, між відповідачем та відділом ДВС немає.

Як вбачається із матеріалів справи, 18.12.2015 року Золотоніським ВДВС на виконання наказу суду у даній справі прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ( а.с. 216 том 3), якою боржнику встановлено термін для добровільного виконання постанови у строк до 26.12.2015 року.

Оглянувши у судовому засіданні матеріали виконавчого провадження судом встановлено, що вказану постанову від 18.12.2015 року представник ТОВ підприємство з іноземними інвестиціями "Еконія" отримав 18.12.2015 року, що відповідачем не спростовано.

Суд не погоджується із доводами представників відповідача про те, що вказівка у постанові від 18.12.2015 року про добровільне виконання рішення до 26.12.2015 року свідчить про те, що боржник мав право виконати зобов'язання і 26.12.2016 року включно. А оскільки цей день є суботою, то кінцевий строк для добровільного виконання переноситься на перший робочий день - 28.12.2016 року.

При цьому суд виходить з такого:

У відповідності до ч. ст. 25 ЗУ "Про виконавче провадження", у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

З цих підстав формулювання про добровільне виконання постанови від 18.12.2015 у строк до 26.12.2015 року означає лише те, що цей строк триває по 25.12.2015 року включно. Державний виконавець у постанові від 18.12.2015 року не вказав, що строк на добровільне виконання триває до 26.12.2015 року включно, а тому цей день до строку не враховується.

З приводу доводів відповідача про те, що орган ДВС відповідачу обмежив строк для добровільного виконання судового рішення, бо не надав повних семи днів, суд зазначає таке.

Ст. 25 ЗУ "Про виконавче провадження" говорить про право державного виконавця надати боржнику термін до 7 днів для добровільного виконання судового рішення. Це не означає, що боржник має право на 7 повних днів, бо до 7 днів означає будь-який термін менше 7 днів, на розсуд державного виконавця. Таким же чином трактує цю норму і представник ДВС, який прийняв участь в судовому засіданні.

Обов'язок для добровільного виконання рішення для відповідача настав не з дати постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.12.2015 року, а раніше, що випливає з наступного:

Якщо відкинути всі суперечки навколо дати набрання рішенням законної сили при наявності факту пропуску відповідачем подання апеляційної скарги на судове рішення (відповідач подав клопотання апеляційній інстанції про поновлення цього строку), то без всякого сумніву відповідач достеменно знав про залишення без змін рішення суду першої інстанції згідно постанови КАГС від 10.12.2015 року, де в засіданні приймав участь представник відповідача ОСОБА_2

З 10.12.2015 року для відповідача безперечно вже настав обов'язок добровільно виконати судове рішення в силу ст. 115 ГПК України про те, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Преамбула ЗУ "Про виконавче провадження" говорить, що цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

З постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.12.2015 року вбачається, що позивач із заявою про примусове виконання рішення звернувся до органу ДВС лише 18.12.2015 року.

Тобто для добровільного виконання судового рішення у відповідача було більше ніж достатньо часу ще до прийняття постанови від 18.12.2015 року про відкриття виконавчого провадження. Твердження відповідача про те, що обмеживши його права скороченням терміну добровільного виконання 25м грудня 2015 року, відповідачу завадили акумулювати кошти для сплати боргу, суд вважає надуманими.

Представники відповідача підтвердили, що жодного перерахування коштів у добровільному порядку на сплату боргу по рішенню суду у даній справі ТОВ ПІІ "Еконія" не вчиняло взагалі (ні до ні після 26.12.2015 року), всі кошти списані з його рахунків примусово відділом ДВС лише у 2016 році.

Законність постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.12.2015 року вже підтверджено ухвалою суду від 09.03.2016 року при розгляді попередньої скарги відповідача на дії ДВС, в межах якої аналізувалися всі доводи відповідача про незаконність дати набрання чинності судовим рішенням, яка вказана у наказі суду від 02.10.2015 року та чи впливає це на правомірність відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, 28.12.2015 року, оскільки боржник не виконав судове рішення у добровільному порядку в установлений строк, Золотоніський ВДВС мав повне право прийняти постанову про стягнення з боржника виконавчого

збору (а.с. 220). Відсутність у цій постанові вказівки на строк до якої дати тривало добровільне виконання, не є підставою для визнання цієї постанови незаконною, оскільки цей строк чітко вказано у постанові від 18.12.2015 року про відкриття виконавчого провадження.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що в період зупинення виконавчого провадження з 25.12.2015 року державний виконавець не має право вчиняти жодних виконавчий дій, в т.ч. і приймати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 28.12.2015 року, виходячи з такого:

Дійсно, 25.12.2015 року державним виконавцем було зупинено виконавче провадження постановою від цієї дати ( а.с. 219) з підстав, що державний виконавець звернувся до суду за роз'ясненням рішення.

Згідно п. 4 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження", протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться.

За змістом ст. 1 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавчі дії, що складають виконавче провадження, є діями органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Виходячи з цього, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору не може бути доказом вчинення виконавчих дій, оскільки за своїм змістом ця постанова жодним чином не може забезпечувати примусове виконання судового рішення і є обов'язковою до прийняття відразу при настанні обставини невиконання боржником рішення у добровільному порядку у встановлений термін. Зупинення виконавчого провадження не є перешкодою для прийняття цієї постанови, яка повинна бути прийнята в обов'язковому порядку в силу вимог закону.

Представник відділу ДВС також пояснив, що після прийняття постанови від 28.12.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору, ця постанова була врахована в подальшому при накладенні арешту на грошові кошти боржника для її реального виконання. Інших дій по виконанню цієї постанови в період чинності виконавчого провадження не вчиняється.

Таким чином, підстав для скасування постанови від 28.12.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору суд не вбачає.

З приводу оскарження постанови про поновлення виконавчого провадження від 11.01.2016 року судом встановлено таке:

25.12.2015 постановою начальника відділу ДВС Золотоніського МРУЮ ОСОБА_4 зупинено виконавче провадження в зв'язку зі зверненням державного виконавця до суду із заявою про роз'яснення рішення суду (а.с.219). Дану постанову відповідач не оскаржував, вважає її законною та такою, що забезпечувала права відповідача провести переговори із позивачем від відстрочення сплати боргу і не платити цей борг.

Право на зупинення виконавчого провадження з підстави звернення до суду за роз'ясненням рішення передбачено п. 1 ч. 1 ст. 38 ЗУ "Про виконавче провадження".

Як вказав представник відділу ДВС, виконавча служба розраховувала, що питання про роз'яснення рішення у відповідності до вимог ст. 89 ГПК України судом буде вирішено у термін 10 днів.

Однак всіх учасників процесу судом було попереджено, що це питання може бути вирішено лише після повернення справи з касаційного перегляду.

З матеріалів справи вбачається, що 28.12.2015 року судом було зареєстровано заяву державного виконавця про роз'яснення виконання виконавчого документа ( а.с. 206 том 3), якою він просив суду роз'яснити, чи підлягає виконанню наказ господарського суду у даній справі, якщо дата набрання законної сили судовим рішенням (02.10.2015 року) вказана невірно (без врахування факту оскарження рішення в апеляційному порядку та прийняття постанови КАГС лише 10.12.2015 року).

Ухвалою від 25.02.2016 року (а.с. 240 том 3) про прийняття заяви до провадження увагу державного виконавця було звернуто на невідповідність поставленого питання про роз'яснення виконання виконавчого документа компетенції суду роз'яснити рішення у відповідності до вимог ст. 89 ГПК України.

В подальшому, ухвалою від 09.03.2016 року ( а.с. 30 том 4) суд прийняв відмову Золотоніського відділу ДВС від заяви про роз'яснення виконавчого документа та залишив цю заяву без розгляду.

За доводами представника відділу ДВС, не дочекавшись розгляду судом протягом 10 днів (з 28.12.2015 року) заяви про роз'яснення рішення, постановою від 11.01.2016 року (а.с. 223 том 3) Золотоніський ВДВС поновив виконавче провадження.

Відповідач вважає цю постанову незаконною, оскільки поновлення виконавчого провадження у відповідності до ч. 5 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження" проводиться після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження. Тоді державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк.

Оскільки станом на 11.01.2016 року суд ще не приймав до розгляду заяву державного виконавця про роз'яснення виконавчого документа через відсутність у суді справи, то відповідач вважає, що підстави для поновлення виконавчого провадження ще не настали.

Суд вважає, що оскільки постанова про зупинення виконавчого провадження від 25.12.2015 року про зупинення на підставі звернення держвиконавця до суду за роз'ясненням рішення не відповідала дійсності, бо державний виконавець насправді подав заяву про роз'яснення виконавчого документа, яка не підлягає розгляду господарським судом за правилами ГПК України, то поновлення виконавчого провадження є єдиною правильною дією державного виконавця у такому випадку, для недопущення порушення прав стягувача у виконавчому провадженні.

Суд вважає упередженими доводи відповідача про те, що державний виконавець повинен був тримати виконавче провадження зупиненим аж до часу вирішення по суті його заяви про роз'яснення виконання рішення, хоч вона і не відповідає вимогам ГПК України, бо під час зупинення виконання відповідач міг законно розраховувати на не вчинення відносно себе ніяких виконавчий дій і тому відповідач зацікавлений у якомога більшій тривалості такого стану.

Представник відповідача у своїх поясненнях жодним чином не враховує права стягувача у виконавчому провадженні, який сплати боргу очікує 2012 з року, а відповідач, турбуючись про не доведення свого підприємства до банкрутства, жодних дій по сплаті боргу з цього часу на користь позивача не вчинив.

На підставі викладеного, поновлення виконавчого провадження відповідало обов'язкам державної виконавчої служби по належному та своєчасному виконанню судового рішення, а тому і підстав для скасування постанови від 11.01.2016 року про поновлення виконавчого провадження - немає.

Відповідність дати набрання рішенням законної сили у наказі суду від 02.10.2015 року (за умови неподання на цей час апеляційної скарги відповідачем) підтверджена ухвалою суду від 09.03.2016 року при розгляді попередньої скарги відповідача на дії ДВС.

В частині постанов про арешт коштів боржника та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 11.01.2016 року судом встановлено наступне:

Вказані постанови Золотоніським ВДВС прийнято 11.01.2016 року і накладено арешт на кошти відповідача в банківських установах для забезпечення виконання судового рішення та стягнення виконавчого збору.

Накладення арешту на кошти боржника є обов'язком державного виконавця у відповідності до ЗУ "Про виконавче провадження" для забезпечення примусового виконання судового рішення.

Відповідачі вказують, що доведення незаконності постанови органу ДВС від 11.01.2016 року про поновлення виконавчого провадження автоматично доводило б незаконність обох постанов про арешт коштів боржника та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчий дій, бо в такому випадку була б чинною постанова про зупинення виконавчого провадження, під час дії якої не можна вчиняти жодних виконавчих дій.

Оскільки поновлення виконавчого провадження державним виконавцем, на думку суду, є повністю правомірним, то підстав для скасування постанов про арешт коштів боржника та про стягнення боржника витрат на проведення виконавчий дій від 11.01.2016 року суд не вбачає.

В частині правильності визначення та доведеності розміру витрат на проведення виконавчих дій у сумі 80,00 грн. представники відповідача повідомили в засіданні, що вони в цьому питанні не мають ніяких заперечень.

Суд вважає, що при розгляді скарги на дії ДВС відповідач не довів свого порушеного права прийняттям оскаржених ним постанов Золотоніського ВДВС, оскільки за матеріалами справи суд не вбачає добросовісності поведінки відповідача, як боржника, який намагався погасити борг перед позивачем.

Зазначаючи про ніби неправильну дату набрання законної сили судовим рішенням, яка вказана у наказі суду і вказуючи на те, що ця обставина повинна була б бути підставою для відмови у відкритті виконавччого провадження, відповідач у той же час умисно не звертався до суду у порядку ст. 117 ГПК України за виправленням описки у наказі суду, що вчиняється лише за заявою стягувача чи боржника.

З матеріалів виконавчого провадження представник відділу ДВС надав суду докази про те, що борг за судовим рішенням у справі з відповідача примусово було стягнуто лише у березні 2016 року. Відповідач не вчинив жодних дій по добровільному виконанню судового рішення на користь позивача, борг не сплачувався з 2012 по 2016 роки, що відповідач підтверджує.

Суд вважає упередженими доводи представників відповідача про те, що допущені державним виконавцем порушення та вчинені дії перешкоджали відповідачу обґрунтовано сподіватися на не вчинення щодо нього виконавчих дій для спокійного акумулювання коштів на сплату боргу та забезпечувати уникнення підприємства-відповідача від банкрутства.

Як вказано вище, відповідач не надав жодного доказу про те, що він вживав хоч якихось дій для забезпечення та відновлення майнових прав позивача, як свого кредитора. Усі терміни, надані державним виконавцем відповідачу для добровільного виконання рішення, відповідачем були пропущені, що тягне за собою обов'язок державного виконавця розпочати примусове виконання, накладати арешти, стягувати борг та виконавчий збір. При цьому виконавчий збір сплачується боржником незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання по ЗУ "Про виконавче провадження".

Необґрунтованими також є доводи відповідача про те, що з 25.12.2015 року відділ ДВС позбавив його права розпоряджатися коштами по рахунках і платити борги, оскільки арешт на кошти було накладено лише постановою про арешт коштів боржника у січні та в лютому 2016 року, а 25.12.2015 року приймалася постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, яка не має стосунку до арешту коштів боржника, як вбачається із цієї постанови, наданої з матеріалів виконавчого провадження.

На підставі викладеного, правомірність доводів скарги на дії ДВС відповідачем не доведена, факт порушеного права боржника оскаржуваними постановами і діями державного виконавця судом не встановлено, а тому у задоволенні скарги слід відмовити повністю.

Керуючись ст. 121-2 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги товариства з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями "Еконія" від 19.01.2016 року № 19-7/01-16 на незаконні рішення та дії державного виконавця відмовити повністю.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Повний текст ухвали складено 25 березня 2016 року

Головуючий суддя Н.М. Спаських

Судді В.В. Єфіменко

ОСОБА_5