ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.03.16р. Справа № 904/797/16

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. при секретарі судового засідання Яковлєвій А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

За позовом Державного підприємства "Санаторно-оздоровчий комплекс "Гілея" НТК ІЕЗ ім.Є.О.Патона Національної академії наук України, смт. Лазурне, Херсонська область

до Професійної спілки Міжнародної науково-промислової корпорації "ОСОБА_1 Сонячні Технології Акумулюючи", м. Дніпропетровськ

про стягнення 97675,87грн.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, дов. №б/н від 29.02.2016р.

Від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство "Санаторно оздоровчий комплекс "Гілея" НТК ІЕЗ ім. Є.О.Патона Національної академії наук України звернулось до Професійної спілки міжнародної науково промислової корпорації "Вітроенергетичні Сонячні Технології Акумулюючі" з позовом про стягнення суми основного боргу за договором про надання послуг в розмірі 48120грн.00коп., пені в розмірі 11605грн.53коп., 3% річних в розмірі 4370грн.35коп. та суми інфляційної складової в розмірі 33579грн.99коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №8-к від 21.05.2012р., в частині розрахунків за надані послуги.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2016р. порушено провадження у справі. Справа призначалась до розгляду в судових засіданнях на 02.03.2016р., 15.03.2016р. та 30.03.2016р.

У звязку з невиконанням відповідачем вимог суду, викладених в ухвалах господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2016р., 02.03.2016р., 15.03.2016р. та незявленням у судові засідання, розгляд справи відкладався.

Вказані ухвали суду були направлені відповідачу у справі в установленому порядку на адресу, вказану у спеціальному витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, який наявний в матеріалах справи.

Поштова кореспонденція, направлена судом на адресу відповідача повернулась до суду з відміткою підприємства зв'язку "адресат вибув" та "за закінченням терміну зберігання"

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на приписи статті 75 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу за наявними матеріалами. При цьому, згідно зі статтею 38 Господарського процесуального кодексу України визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив наступне.

21.05.2012р. між Державним підприємством "Санаторно оздоровчий комплекс "Гілея" НТК ІЕЗ ім. Є.О.Патона Національної академії наук України (далі виконавець) та Професійною спілкою міжнародної науково промислової корпорації "Вітроенергетичні Сонячні Технології Акумулюючі" (далі замовник) підписаний договір №8-к (далі договір).

За умовами зазначеного договору сторони зобовязуються спільно діяти для якісного оздоровлення співробітників замовника. Виконавець надає путівки до корпусу на 200 чоловік, а замовник розповсюджує путівки, формує групи та сплачує вартість придбаних путівок.

Відповідно до пункту 3.1 договору розрахунки за надані путівки проводяться в грошовій формі в національній валюті України.

Згідно з пунктом 3.2 договору сума договору складає 524000грн.00коп.

За умовами пункту 3.3 договору замовник у термін до 01 червня 2012 року здійснює передоплату за путівки першого та останнього заїздів згідно рахунку.

Виконавець видає путівки замовнику в термін до 03 червня 2012 року (пункту 3.3 договору).

Пунктом 3.5 договору передбачено, що оплата наступних заїздів проводиться за 10 днів до початку заїзду.

Відповідно до пункту 3.7 договору остаточний розрахунок проводиться на підставі акту звірки до 01.10.2012 року.

На виконання умов договору №8-к від 21.05.2012р., виконавець надав замовнику послуги на загальну суму 524000грн.00коп., що підтверджується актами здачі прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-00055 від 30.06.2012р., №ОУ-00068 від 31.07.2012р., №ОУ-000130 від 31.08.2012р., №ОУ-000175 від 04.09.2012р. (а.с. 63- 66).

З огляду на положення спірного договору, відповідач був зобовязаний повністю розрахуватись за надані послуги з позивачем в строк до 01.10.2012р. Професійна спілка міжнародної науково промислової корпорації "Вітроенергетичні Сонячні Технології Акумулюючі" належним чином своїх зобовязань щодо оплати послуг, наданих за договором №8-к від 21.05.2012р. не виконала.

Як вбачається з акту звірки взаємних розрахунків за путівки на оздоровчий сезон 2012 року станом на 01.10.2012р. (а.с. 22), заборгованість відповідача за договором №8-к від 21.05.2012р. на вказану дату становить 253780грн.00коп. Зазначений акт підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень та заперечень до нього.

За період з 01.10.2012р. по 10.12.2014р. відповідач в рахунок погашення заборгованості за договором №8-к від 21.05.2012р. перерахував позивачу грошові кошти в розмірі 205660грн.00коп.

Таким чином, на теперішній час залишається несплаченою заборгованість за договором №8-к від 21.05.2012р. в розмірі 48120грн.00коп.

З огляду на викладене, строк виконання Професійною спілкою міжнародної науково промислової корпорації "Вітроенергетичні Сонячні Технології Акумулюючі" своїх грошових зобовязань за договором №8-к від 21.05.2012р. є таким, що настав.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідачем не були виконані грошові зобовязання, доказів припинення відповідних зобовязань перед позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Згідно із положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 48120грн.00коп., підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем. Тому суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача в цій частині.

Пунктом 3.8 договору передбачено, що за порушення термінів оплати виконавець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Позивач на підставі пункту 3.8 договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за період з 01.10.2012р. по 01.04.2013р. в розмірі 11605грн.53коп.

За результатами зробленого судом розрахунку, пеня через несплату суми боргу за період з 01.10.2012р. по 01.04.2013р. становила суму в більшому розмірі, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Разом з тим, суд не наділений правом збільшувати розмір позовних вимог, це виключне право позивача. При цьому, стягнення суми в меншому розмірі є правом позивача. З огляду на викладене, суд задовольняє вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 11605грн.53коп.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено до стягнення суму інфляційних витрат в розмірі 33579грн.99коп. за період з жовтня 2012р. по жовтень 2015р. та 3% річних в розмірі 4370грн.35коп. за період з 10.10.2012р. по 20.10.2015р.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що він зроблений вірно та відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 4370грн.35коп.

При перевірці розрахунку суми інфляційної складової судом встановлено, що позивач невірно визначив період нарахування суми інфляційної складової.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи викладене, вірний період нарахування суми інфляційної складової становить листопад 2012р. жовтень 2015р.

За результатами зробленого судом розрахунку, інфляційні витрати через несплату суми боргу за період листопад 2012р. жовтень 2015р. становили суму в більшому розмірі, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Разом з тим, суд не наділений правом збільшувати розмір позовних вимог, це виключне право позивача. При цьому, стягнення суми в меншому розмірі є правом позивача. З огляду на викладене, суд задовольняє вимоги позивача про стягнення 33579грн.99коп. інфляційних витрат.

Позивач також просить стягнути з відповідача суму витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 4800грн.00коп, понесених підприємством під час провадження у справі.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Витрати позивача з оплати послуг адвоката підтверджуються договором про надання правової допомоги №27 від 14.07.2015р.; актом виконаних робіт від 17.11.2015р.; свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №235 від 24.04.2002р.; квитанцією до прибуткового касового ордера №03/16 від 29.02.2016р.

Заявлена позивачем до стягнення на його користь сума сплачених ним витрат за надані послуги адвоката відповідає критеріям розумності та об'єктивності з урахуванням характеру та складності спору між сторонами.

Враховуючи викладене, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 1465грн.13коп. та щодо оплати послуг адвоката в сумі 4800грн.00коп. покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись нормами статей Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4, 21, 22, 33, 34, 36, 49, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Державного підприємства "Санаторно оздоровчий комплекс "Гілея" НТК ІЕЗ ім. Є.О.Патона Національної академії наук України до Професійної спілки міжнародної науково промислової корпорації "Вітроенергетичні Сонячні Технології Акумулюючі" про стягнення суми основного боргу за договором про надання послуг в розмірі 48120грн.00коп., пені в розмірі 11605грн.53коп., 3% річних в розмірі 4370грн.35коп. та суми інфляційної складової в розмірі 33579грн.99коп.

Стягнути з Професійної спілки міжнародної науково промислової корпорації "Вітроенергетичні Сонячні Технології Акумулюючі" (ідентифікаційний код: 34499495; місцезнаходження: 49005, м. Дніпропетровськ, вул. Писаржевського, буд. 5) на користь Державного підприємства "Санаторно оздоровчий комплекс "Гілея" НТК ІЕЗ ім. Є.О.Патона Національної академії наук України (ідентифікаційний код: 21301993; місцезнаходження: 75722, Херсонська обл., Скадовський район, селище міського типу Лазурне) суму основного боргу за договором про надання послуг в розмірі 48120грн.00коп., пеню в розмірі 11605грн.53коп., 3% річних в розмірі 4370грн.35коп., суму інфляційної складової в розмірі 33579грн.99коп., суму витрат, повязаних зі сплатою судового збору в розмірі 1465грн.13коп. та витрати на оплату послуг адвоката в сумі 4800грн.00коп.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

В судовому засіданні від 30.03.2016р. проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст підписаний 04.04.2016р.

Суддя ОСОБА_3