КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р. справа№ 911/383/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Руденко М.А.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю

представників: позивача - Бохан О.Г., Солдатов А.О.;

відповідача - не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

на ухвалу Господарського суду Київської області від 05.02.2016 р.

у справі № 911/383/16 (суддя - Грєхов А.С.)

за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

до VISTA GEORGIA LIMITED

про стягнення 794188,30 грн

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (далі - позивач) звернулося з позовом до VISTA GEORGIA LIMITED (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за надані послуги з аеронавігаційного обслуговування у загальному розмірі 794188,30 грн.

Разом з цим, оскаржуваною ухвалою Господарського суду Київської області від 05.02.2016 р. у справі № 911/383/16 відмовлено у прийнятті позовної заяви Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на підставі п. 1. ч. 1 ст. 62 ГПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, а матеріали справи передати до суду першої інстанції для вирішення питання про порушення провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі скаржник вказує на те, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у випадку, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Таким чином, позивач вважає, що оскільки послуги з аеронавігаційного обслуговування були надані позивачем відповідачу на території України, справа підлягає розгляду в господарських судах України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 25.02.2016 р. справу № 911/383/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий), Шапран В.В., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 р. порушено апеляційне провадження у справі № 911/383/16 та призначено її до розгляду на 15.03.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 р. відкладено розгляд справи на 29.03.2016 р. у зв`язку з неявкою представників відповідача та продовжено строк розгляду спору на п`ятнадцять днів.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/524/16 від 28.03.2016 р. у зв`язку з перебуванням судді Шапрана В.В. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/383/16.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 28.03.2016 р. апеляційна скарга у справі № 911/383/16 передана на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий), Андрієнко В.В., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 р. апеляційну скаргу у справі № 911/383/16 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У засідання суду, призначене на 29.03.2016 р., представники відповідача не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Копії ухвал від 29.02.2016 р. та 15.03.2016 р. у даній справі були надіслані на адресу VISTA GEORGIA LIMITED, зазначену позивачем в позовній заяві та апеляційній скарзі - 0162, Грузія, м. Тбілісі, вул. Мосашвілі, 14. Крім того, вказана адреса також зазначена і в документах, доданих до позовної заяви, зокрема, в копіях рахунків Державного підприємства обслуговування повітряного руху України за аеронавігаційні послуги в Україні та копії реєстру відправлення рахунків.

Відповідно до п. 3.9.2 зазначеної вище постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що з огляду на приписи ст. 102 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження. Таким чином, враховуючи обмеження строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду досить коротким терміном та продовження строку такого розгляду згідно ухвали від 15.03.2016 р., відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України, дана постанова приймається за відсутності представників відповідача, належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання, а також за наявними в матеріалах даної справи документами.

Додатково слід наголосити на тому, що неявка в судове засідання 29.03.2016 р. представників VISTA GEORGIA LIMITED ніяким чином не перешкоджає розгляду по суті апеляційної скарги позивача, оскільки оскаржувана ухвала про відмову у прийнятті позовної заяви винесена виключно з мотивів порушення Державним підприємством обслуговування повітряного руху України вимог процесуального законодавства та не зачіпає інтересів відповідача у даній справі, так як не стосується суті правовідносин між сторонами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, підставою звернення позивача з вимогами до VISTA GEORGIA LIMITED є існування заборгованості за послуги з аеронавігаційного обслуговування, що надавалися відповідачу на території України.

Відмовляючи у прийнятті позовної заяви, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до ст. 36 Повітряного кодексу України плата за послуги з аеронавігаційного обслуговування (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) справляється Євроконтролем та/або провайдером (провайдерами) аеронавігаційного обслуговування відповідно до міжнародних договорів та законодавства України.

При цьому, судом першої інстанції зазначено, що можливість застосування примусового стягнення коштів з боржника передбачена Багатосторонньою угодою про сплату маршрутних зборів від 12.02.1981 р., до якої Україна приєдналася 26.11.2003 р.

Згідно зі ст. 13 Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів процедура стягнення може бути порушена на території Договірної Держави:

(a) де боржник мешкає або має зареєстрований офіс;

(b) де знаходиться компанія боржника, у разі якщо ні місце його проживання, ні зареєстрований офіс не розташовані на території Договірної Держави;

(c) за відсутності засад юрисдикції, зазначених вище у пунктах (a) і (b), там, де боржник має активи;

(d) за відсутності засад юрисдикції, зазначених вище у пунктах (a) і (c), там, де знаходиться штаб-квартира організації "ЄВРОКОНТРОЛЬ".

Статтею 35 Міжнародної конвенції щодо співробітництва у галузі безпеки аеронавігації "Євроконтроль" від 13.12.1960 р., до якої Україна приєдналася 26.11.2003 р., передбачено, що без шкоди для застосування положень Додатка IV щодо примусового стягнення маршрутних зборів справа порушується у державі Договірної Сторони:

(a) де відповідач мешкає або має зареєстрований офіс;

(b) де знаходиться компанія відповідача у разі, якщо ні місце його проживання, ні зареєстрований офіс не розташовані на території держави Договірної Сторони;

(c) за відсутності засад юрисдикції, зазначених вище у підпунктах (a) і (b), там, де відповідач має активи;

(d) за відсутності засад юрисдикції, зазначених вище у підпунктах (a) - (c), там, де знаходиться штаб-квартира організації "ЄВРОКОНТРОЛЬ".

Таким чином, оскільки нормами міжнародних договорів визначено порушення процедури стягнення коштів з боржника на території договірної держави, де перебуває боржник (його активи) або де знаходиться штаб-квартира організації "Євроконтроль", то даний спір не підлягає розгляду в господарських судах України.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Як вбачається з позовної заяви Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, позивач, як провайдер аеронавігаційного обслуговування, звернувся до господарського суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача - VISTA GEORGIA LIMITED, який є іноземною юридичною особою, плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування на підставі рахунків за аеронавігаційні послуги в Україні № 4970/144578/8 від 17.10.2014 р., № 4970/144304/9 від 14.10.2014 р. та № 4970/144859/10 від 14.11.2014 р.

Статтею 124 ГПК України передбачено, що підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Правовідносини, пов'язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

Так, для визначення підсудності у даній справі, суд першої інстанції послався на Багатосторонню угоду про сплату маршрутних зборів від 12.02.1981 р., згідно якої договірні держави домовились запровадити спільну політику стосовно сплати зборів за користування засобами та послугами організації повітряного руху на маршрутах, у повітряному просторі районів польотної інформації у межах їхньої відповідної компетенції. Також, вони домовились про створення спільної системи визначення та стягнення маршрутних зборів і використання з цією метою послуг організації "Євроконтроль".

Також, місцевий господарський суд вказує на вимоги ст. 35 Міжнародної конвенції щодо співробітництва у галузі безпеки аеронавігації "Євроконтроль" від 13.12.1960 р., положеннями якої передбачено механізм стягнення маршрутних зборів. При цьому, вказані міжнародні угоди діють між державами-членами організації "Євроконтроль", яка координує і планує управління повітряним рухом для всієї Європи.

Разом з цим, судом першої інстанції не враховано, що Грузія не є членом міжнародної організації "Євроконтроль" та не ратифікувала ні Багатосторонню угоду про сплату маршрутних зборів від 12.02.1981 р., ні Міжнародну конвенцію щодо співробітництва у галузі безпеки аеронавігації "Євроконтроль" від 13.12.1960 р. Таким чином, застосування зазначених міжнародних договорів є безпідставним.

Крім цього, зі змісту доданого до позовної заяви листа-підтвердження за підписом директора Центрального офісу маршрутних зборів Єдиного Пан`європейського Неба вбачається, що з 01.01.2014 р. "Євроконтроль" не провадить претензійної роботи і не стягує боргів за аеронавігаційні послуги від імені Державного підприємства обслуговування повітряного руху України. Тобто, положення Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів від 12.02.1981 р. та Міжнародної конвенції щодо співробітництва у галузі безпеки аеронавігації "Євроконтроль" від 13.12.1960 р. в частині стягнення заборгованості за аеронавігаційні послуги до держави Україна не застосовуються.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку до врегулювання відносин сторін даного спору слід застосовувати положення Закону України "Про міжнародне приватне право».

Відповідно до ст. 43 вказаного Закону, сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

До недоговірних зобов'язань застосовуються положення статті 48 Закону України "Про міжнародне приватне право", відповідно до якої до зобов'язань, що виникають з дії однієї сторони, застосовується право держави, у якій мала місце така дія.

Крім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову мала місце та території України.

Оскільки відносини між сторонами даного спору носять недоговірний характер, згода сторін про вибір права відсутня. При цьому, в силу того, що подія, яка стала підставою для подання позову, відбулась на території України, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір повинен розглядатися в господарських судах України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції передчасно та помилково було встановлено, що спір у даній справі не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Згідно зі ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Частиною 5 ст. 106 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Таким чином, ґрунтуючись на матеріалах справи, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги Державного підприємства обслуговування повітряного руху України є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, а оскаржувана ухвала Господарського суду Київської області від 05.02.2016 р. у справі № 911/383/16 підлягає скасуванню з передачею вказаної справи на розгляд до суду першої інстанції, як така, що прийнята за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм процесуального права.

Стосовно витрат скаржника по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 ГПК (п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Відтак, підстави для розподілу суми судового збору за подання даної апеляційної скарги на даний момент відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 05.02.2016 р. у справі № 911/383/16 скасувати та передати вказану справу на розгляд Господарського суду Київської області.

3. Матеріали справи № 911/383/16 повернути до Господарського суду Київської області.

4. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді М.А. Руденко

В.В. Андрієнко