КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2016 р. Справа№ 911/5086/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Рудченка С.Г.

секретар судового засідання: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Андрушко Є.Л.(дов.б/н від 13.03.2016);

від відповідача - Полонська Н.М.(дов.№258-1 від 05.11.2015)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2"

на рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2016 року

у справі №911/5086/15 (суддя Ю.В. Цюкало)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ойл груп ЛТД", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2", м. Київ

про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ойл груп ЛТД" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2" про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.11.2015 року у справі № 911/5086/15 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ойл груп ЛТД" до Публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2" про стягнення 79 557,79 грн. Заборгованості передано за встановленою територіальною підсудністю до Господаоського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2016 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ойл груп ЛТД" 79 557, 79 грн. заборгованості та 1 218, 00 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано неналежне виконання умов договору поставки в частині сплати грошових коштів.

Не погодившись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Трест Київпідземшляхбуд-2" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2016 року по справі №911/5086/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Також, до апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2" додано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2016 року у справі №911/5086/15.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 року клопотання Публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2" про відновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2016 року у справі №911/5086/15 задоволено; відновлено пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги; прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2" на рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2016 року у справі №911/5086/15 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Рудченко С.Г. та призначено розгляд справи на 30.03.2016 року.

В судове засідання, призначене на 30.03.2016 року, з'явились представники сторін надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Представник позивача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 01.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Трест Київпідземшляхбуд-2" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ойл Груп ЛТД" (постачальник) було укладено договір поставки № 014012 (далі - договір поставки) (а.с. 22-25).

Пунктом 1.1. вказаного договору встановлено, що в порядку та на умовах, визначених даним договором, постачальник зобов'язується передавати у власність (поставляти), а покупець приймати та оплачувати оливи, мастила та технічні рідини (товар).

Ціна одиниці виміру товару та загальна вартість кожної партії товару визначаються сторонами в рахунках в національній валюті та відображуються у відповідних видаткових накладних (п. 2.1. договору поставки).

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що на виконання умов договору поставки позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 143 885,80 грн., що підтверджується видатковими накладними та виставленими рахунками на оплату (а.с.26-53).

Відповідачем було частково оплачено поставлений товар в розмірі 64 328,01 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку (а.с. 100-110).

Спір у справі, на думку позивача, виник через неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №014012 від 01.07.2014 року в частині сплати грошових коштів, внаслідок чого виникла заборгованість.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що за правовою природою правовідносини, які виникли між сторонами у справі, мають ознаки договору поставки.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

До обов'язків покупця ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України відносить обов'язок оплати товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п.3.1. договору оплата за товар, поставлений згідно даного договору, здійснюється покупцем шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 3.2. договору сторонами погоджено, що розрахунок за фактично одержану партію товару здійснюється покупцем на підставі відповідного рахунку.

Колегія суддів звертає увагу, що оскільки сторонами у договорі не визначено строку оплати поставленої продукції, то строк виконання покупцем грошового зобов'язання у спірних правовідносинах визначається за правилами ст. 692 ЦК України (яка є спеціальною нормою), відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, а тому до правовідносин купівлі-продажу не можуть бути застосовані загальні положення ст. 530 ЦК України. Зазначена позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19.08.2014 року у справі № 925/1332/13 та від 30.09.2014 року у справі № 927/1232/13.

Колегією суддів встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором, поставив відповідачеві товар на суму 143 885,80 грн.

Однак, всупереч умов договору та норм чинного законодавства України, відповідачем було частково оплачено поставлений товар в розмірі 64 328,01 грн.

Зважаючи на викладене, колегія суддів зазначає, що строк оплати вартості поставленого товару за видатковими накладним та виставленими рахунками відповідно до п. 3.2. договору поставки настав.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором поставки №014012 від 01.07.2014 року в розмірі 79 557,79 грн. з розрахунку: 143 885,80 грн. (вартість поставленого товару) - 64 328,01 грн. (оплачено товару).

Посилання апелянта на продовження чи припинення дії договору поставки відхиляються колегією суддів з мотивів необгрунтованості, оскільки вказане питання не є предметом розгляду у даній справі. Крім того, вказаний договір не оскаржувався у судовому порядку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що за загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Інші доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, однак, які не впливають на результат розгляду справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у судовому засіданні 30.03.2016 року, представником відповідача було визнано наявність заборгованості перед позивачем за договором поставки.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2016 року у справі №911/5086/15.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2" на рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2016 року у справі №911/5086/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2016 року у справі №911/5086/15 залишити без змін.

3. Справу №911/5086/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

С.Г. Рудченко