РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2016Справа №910/1688/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новагріс"

До Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк"

Про визнання недійсними додаткових угод та визнання поруки припиненою

Суддя Головатюк Л. Д.

Представники сторін:

Від позивача: Капустинська Н. П. (дов. № 9 від 17.02.2016)

Кіт О. О. (дов. № 11 від 17.02.2016)

Від відповідача: Мельник Б. О. (дов. від 15.01.2016)

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 29.03.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про визнання недійсними додаткових угод до договору поруки та про визнання поруки припиненою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 порушено провадження у справі № 910/1688/16 та призначено до розгляду на 23.02.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2016 розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України відкладено на 10.03.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України відкладено на 29.03.2016, у зв'язку з необхідністю витребування додаткових документів по справі.

В судове засідання 29.03.2016 представники сторін з'явилися, надали суду усні пояснення по суті справи, в яких позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі.

Позовні вимоги мотивовані порушенням при укладанні додаткових договорів № 4 та № 5 від 16.09.2014 та від 24.09.2014 до договору поруки № 1.12.-43/44/45/П-5 від 29.05.2015 положень ч. 3 ст. 238 ЦК України, що є підставою, на думку позивача, для їх недійсності. Поруку за договором поруки № 1.12.-43/44/45/П-5 від 29.05.2015 позивач просити визнати припиненою на підставі положень ч. 1 ст. 559 ЦК України, у зв'язку зі зміною зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав їх необґрунтованості та недоведеності, та зазначає, що при укладенні додаткових договорів № 4 та № 5 від 16.09.2014 та від 24.09.2014 до договору поруки № 1.12.-43/44/45/П-5 від 29.05.2015 сторонами були дотримані вимоги чинного законодавства.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 29.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Із матеріалів справи вбачається, що 29.05.2012 між позивачем, як поручителем та відповідачем, як кредитором було укладено договір поруки № 1.12-43/44/45/11-5 (далі за текстом - договір поруки).

Згідно з п. 1.1. договору поруки за договором поручитель поручається перед кредитором за виконання боржниками - 1, 2, 3 (Товариством з обмеженою відповідальністю "Мірум Менеджмент", Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрселко", Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрхорс" відповідно) зобов'язань вказаних в ст. 2 договору.

Відповідно до п. 2.1. договору порукою за договором забезпечується виконання наступних зобов'язань боржників перед кредитором:

Зобов'язань, що випливають з кредитного договору № 1.12.43 від 29.05.2012 зі змінами та доповненнями до нього, укладеного боржником - 1, а саме: повертати кредит в розмірі еквівалентному 10 000 000, 00 дол. США не пізніше ніж в останній день закінчення відповідного періоду користування кредиту, встановленого умовами кредитного договору, але в будь - якому разі, повернути кредит не пізніше 28.05.2015; сплачувати проценти щомісячно не пізніше 1 банківського дня, наступного за 10 числом кожного місяця в розмірі встановленого кредитним договором; сплачувати комісію у порядку та розмірі встановленому кредитним договором; сплачувати пеню у порядку та розмірі встановленому кредитним договором; сплачувати/компенсувати кредитору витрати у порядку та розмірі встановленому кредитним договором (п. 2.1.1 договору поруки).

Зобов'язань, що випливають з кредитного договору № 1.12.- 44 від 29.05.2012, із змінами та доповненнями до нього, укладеного з боржником - 2, а саме: повертати кредит у розмірі еквівалентно 10 000 000, 00 дол. США не пізніше ніж в останній день закінчення відповідного періоду користування кредиту, встановленого умовами кредитного договору, але в будь-якому разі, повернути кредит не пізніше 28.05.2015; сплачувати проценти щомісячно не пізніше 1 банківського дня, наступного за 10 числом кожного місяця в розмірі встановленого кредитним договором; сплачувати комісію у порядку та розмірі встановленому кредитним договором; сплачувати пеню у порядку та розмірі встановленому кредитним договором; сплачувати/компенсувати кредитору витрати у порядку та розмірі встановленому кредитним договором (п. 2.1.2. договору поруки).

Зобов'язань, що випливають з кредитного договору № 1.12.- 45 від 29.05.2012, із змінами та доповненнями до нього, укладеного з боржником - 3, а саме: повертати кредит в розмірі еквівалентному 10 000 000, 00 дол. США не пізніше ніж в останній день закінчення відповідного періоду користування кредиту, встановленого умовами кредитного договору, але в будь - якому разі, повернути кредит не пізніше 28.05.2015; сплачувати проценти щомісячно не пізніше 1 банківського дня, наступного за 10 числом кожного місяця в розмірі встановленого кредитним договором; сплачувати комісію у порядку та розмірі встановленому кредитним договором; сплачувати пеню у порядку та розмірі встановленому кредитним договором; сплачувати/компенсувати кредитору витрати у порядку та розмірі встановленому кредитним договором (п. 2.1.3. договору поруки).

В пункті 2.2. договору поруки сторони погодили, що у разі внесення змін до договору, з якого випливає зобов'язання, що мають наслідком збільшення обсягу відповідальності поручителя, поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов'язання в розрізі таких змін за умови, якщо поручитель письмово погодився із такими змінами у зобов'язанні.

В пункті 5.1.6. договору поруки сторони зазначили, що рішення про укладання договору прийняте відповідними органами управління згідно їх компетенції, визначеної установчими документами.

Із преамбули договору поруки вбачається, що з боку позивача договір підписаний ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності № 1 від 23.05.2012 та рішення Загальних зборів учасників поручителя (протокол № 23/05/12 від 23.0.2012), та засвідчений круглою печаткою позивача.

В подальшому сторонами укладалися додаткові угоди до договору поруки:

- додаткова угода № 1 від 19.02.2013 до договору поруки про викладення п. 2.1.1.1. - 2.1.1.4., 2.1.2.1. - 2.1.2.4, 2.1.3.1 - 2.1.3.4. договору в іншій редакції, підписана з боку поручителя ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності № 1 від 23.05.2012 та рішення Загальних зборів учасників поручителя (протокол № 28/01/13 від 28.01.2013);

- додаткова угода № 2 від 25.07.2013 до договору поруки про викладення розділу "визначення термінів", п. 2.1. та п. 6.1. договору поруки в іншій редакції, підписана з боку поручителя ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності № 1 від 01.07.2013 та рішення Загальних зборів учасників поручителя (протокол № 01/07/13 від 01.07.2013);

- додаткова угода № 3 від 12.06.2014 до договору поруки про викладення п. 2.1.1.1. - 2.1.1.2. договору в іншій редакції, підписана з боку поручителя ОСОБА_6, який діяв на підставі статуту та рішення Загальних зборів учасників поручителя (протокол № 10-06-Н від 10.0.2014;

- додаткова угода № 4 від 16.09.2014 до договору поруки про викладення п. 2.1.1.1. - 2.1.1.2. договору в іншій редакції, підписана з боку поручителя ОСОБА_7, яка діяла на підставі довіреності № 1 від 07.07.2014 та рішення Загальних зборів учасників поручителя (протокол № 09-09-Н від 09.09.2014);

- додаткова угода № 5 від 24.09.2014 до договору поруки про викладення п. 2.1.1.1. договору поруки в іншій редакції, підписана з боку поручителя ОСОБА_7, яка діяла на підставі довіреності № 1 від 07.07.2014 та рішення Загальних зборів учасників поручителя (протокол № 09-09-Н від 19.09.2014).

В додатковій угоді № 4 від 16.09.2014 поручитель зобов'язався, зокрема: повертати кредит в розмірі еквівалентному 43 487 232, 34 грн наступним чином: частину кредиту у розмірі еквівалентному 188 938 461, 09 грн не пізніше 20.09.2014, частину кредиту у розмірі еквівалентному 354 548 771, 24 грн не пізніше ніж в день закінчення відповідного періоду користування кредитом, встановленого умовами кредитного договору; сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно не пізніше одного банківського дня, наступного за 10 числом кожного місяця, за ставкою 13, 0 %, а у випадках передбачених кредитним договором у розмірі 15, 25 %, якщо кредитні кошти надані у валюті долари США та за ставкою 18% або 18, 5 %, якщо кредитні кошти надані у валюті гривня.

В п. 1.2. додаткової угоди № 4 до договору поруки сторони зазначили, що поручитель гарантує повне ознайомлення з кредитним договором № 1.12.- 45 від 29.05.2012 із всіма змінами та доповненнями до нього та погоджується забезпечувати його виконання солідарно з боржником.

В додатковій угоді № 5 від 24.09.2014 поручитель зобов'язався, зокрема: повертати кредит в розмірі еквівалентному 585 473 557, 03 грн наступним чином: частину кредиту у розмірі еквівалентному 209 931 623, 44 грн не пізніше 01.10.2014, частину кредиту у розмірі еквівалентному 375 541 933, 59 грн не пізніше ніж в день закінчення відповідного періоду користування кредитом, встановленого умовами кредитного договору, але в будь - якому разі, повернути кредит не пізніше 28.05.2015.

В п. 1.2. додаткової угоди № 5 до договору поруки сторони зазначили, що поручитель гарантує повне ознайомлення з кредитним договором № 1.12.- 45 від 29.05.2012 із всіма змінами та доповненнями до нього та погоджується забезпечувати його виконання солідарно з боржником.

Додаткові угоди № 4, 5 від 16.09.2014 та 24.09.2014 підписані пані ОСОБА_7 від імені позивача та скріплені круглою печаткою позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Новагріс".

Довіреністю № 1 від 07.07.2014, як вбачається із її тексту (копія наявна в матеріалах справи), Товариство з обмеженою відповідальністю "Новагріс", в особі директора ОСОБА_6 уповноважило ОСОБА_7 представляти інтереси товариства при укладенні договорів поруки з Публічним акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" на умовах визначених на її розсуд, яким забезпечується виконання зобов'язання, в тому числі, Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхорс". Для виконання вказаних в довіреності функцій ОСОБА_7 надано було право на укладання та підписання відповідних договорів поруки та усіх додатків, додаткових правочинів, тощо.

Відповідно до п. 6.2.12 статуту позивача в редакції зареєстрованій 18.08.2011 за № 2000120 до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства належить вирішення питання щодо надання попередньої згоди на укладання договорів, вчинення правочинів та інших дій директором у випадках, передбачених статутом. Згідно з п. 7.10 статуту директор вважається зацікавленим в укладанні відповідного правочину у разі, якщо він/вона: (1) є однією із сторін такого правочину; чи (2) бере участь у правочині як представник або посередник; чи (3) отримує комісійну винагороду від товариства або однієї із сторін правочину; чи (4) внаслідок такого правочину придбає майно; чи (5) є пов'язаною стороною юридичної особи, яка є стороною правочину або бере участь у правочині як представник чи посередник або отримує комісійну винагороду від товариства чи від особи, що є стороною правочину, або внаслідок такого правочину придбає майно. Рішення про укладання товариством правочину, щодо якого є зацікавленість директора, приймається зборами учасників (п. 7.11. статуту).

Як встановлено судом, до кредитного договору № 1.12.- 45 від 29.05.2012 (зобов'язання по якому Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхорс" забезпечені вищевказаним договором поруки) його сторонами неодноразово вносилися зміни, в тому числі: 16.09.2014 була укладена додаткова угода № 12 до згаданого кредитного договору; 24.09.2014 була укладена додаткова угода № 13 до згаданого кредитного договору; 26.09.2014 була укладена додаткова угода № 14 до згаданого кредитного договору. Зазначені додаткові угоди були підписані з боку позичальника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхорс" пані ОСОБА_7, яка діяла на підставі довіреності № 1 від 07.07.2014 та рішення загальних зборів учасників позичальника (протокол № 09-09-УХ від 09.09.2014, протокол № 19/09-УХ від 19.09.2014, протокол № 09-09-УХ від 09.09.2014 відповідно), та скріплені круглою печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхорс". Додатковими угодами № № 12, 13, 14 до кредитного договору № 1.12.- 45 від 29.05.2012 були змінені умови кредитного договору в частині збільшення розміру кредиту, строків його повернення та відсоткової ставки за кредитом.

Довіреністю № 1 від 07.07.2014, як вбачається із її тексту (копія наявна в матеріалах справи), Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрхорс", в особі директора ОСОБА_8 уповноважило ОСОБА_7 представляти інтереси товариства при укладенні договорів про надання фінансування з Публічним акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" на умовах визначених на її розсуд. Для виконання вказаних в довіреності функцій ОСОБА_7 надано було право на укладання та підписання договорів про надання фінансування та усіх додатків, додаткових правочинів, тощо.

Судом також встановлено, що згідно "Переліку підприємств (юридичних осіб) групи позичальника" зазначеного в розділі "Терміни" кредитного договору № 1.12.-45 від 29.05.2012 Товариство з обмеженою відповідальністю "Новагріс" (поручитель за договором поруки) входить до групи позичальника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхорс".

За твердженням позивача, підписання уповноваженою особою ОСОБА_7, в з боку позичальника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхорс" та одночасно поручителя - Товариства з обмеженою відповідальністю "Новагріс" додаткових угод №№ 12, 13, 14 до кредитного договору № 1.12.- 45 від 29.05.2012 та додаткових угод №№ 4, 5 до договору поруки, в частині збільшення зобов'язань за такими договорами, свідчить про укладання представником юридичної особи договорів в інтересах іншої юридичної особи, в даному випадку в інтересах позичальника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхорс", що суперечить положенням ч. 3 ст. 238 ЦК України.

Предметом позову є правова вимога позивача про визнання недійсними додаткової угоди № 4 від 16.09.2014 до договору поруки № 1.12-43/44/45/П - 5 від 29.05.2012, додаткової угоди № 5 від 24.09.2014 до договору поруки № 1.12-43/44/45/П - 5 від 29.05.2012 та про визнання припиненою поруки, визначеної договором поруки № 1.12-43/44/45/П - 5 від 29.05.2012.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, цивільно-правовий договір. Правочин - це дія особи, спрямована на виникнення, зміну, або припинення цивільних прав і обов'язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 4 статті 179 ГК України при укладанні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечить законодавству.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

За приписами ч. 1 ст. 203 ЦК України угода визнається недійсною у разі коли вона суперечить цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Частино 3 ст. 92 ЦК України внормовано, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

За приписами ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Таким чином, частина 3 статті 238 Цивільного кодексу України встановлює заборону на вчинення правочину, в якому один представник одночасно виступає від імені кількох контрагентів (вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 16.05.2011 у справі N 3-31гс11).

При цьому, згідно положень ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Як встановлено судом, додаткові угоди №№ 12, 13, 14 до кредитного договору № 1.12.- 45 від 29.05.2012 з боку позичальника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхорс" та додаткові угоди № 4, 5 до договору поруки, яким забезпечуються зобов'язання позичальника за вказаним кредитним договором, з боку поручителя - Товариства з обмеженою відповідальністю "Новагріс" підписані одним і тим самим уповноваженим представником - ОСОБА_7, який діяв на підставі довіреностей від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхорс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Новагріс", а також на підставі рішень загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхорс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Новагріс".

Статутом позивача питання щодо укладання правочинів, в яких директор вважається зацікавленим, віднесено до компетенції загальних зборів учасників. Із текстів додаткових угод № 4, 4 до договору поруки вбачається, що відповідні угоди укладалися, в тому числі, на підставі рішень загальних зборів позивача.

Укладені представником додаткові угоди №№ 12, 13, 14 до кредитного договору № 1.12.- 45 від 29.05.2012 з боку позичальника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхорс" скріплені круглою печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхорс". Укладені представником додаткові угоди № 4, 5 до договору поруки з боку поручителя - Товариства з обмеженою відповідальністю "Новагріс" скріплені круглою печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "Новагріс". При цьому, жодних доказів і з яких би вбачалося, що в період укладання спірних додаткових угод мали місце крадіжка та/або втрату круглої печатки позивача матеріали справи не містять.

Також, із тексту кредитного договору № 1.12.- 45 від 29.05.2012 вбачається, що поручитель входить до групи підприємств позичальника, тобто поручитель (позивач) та позичальник (відповідач) є пов'язаними особами, і відповідно мають одних і тих самих кінцевих бенефіціарів.

Зазначене свідчить, за переконанням суду, що при укладанні спірних додаткових угод представник позивача (поручителя) не діяв ні в своїх інтересах, ні в інтересах іншої особи, а просто виконував рішення загальних зборів учасників позивача - вищого органу управління товариства.

Суд, також, погоджується з доводами відповідача, що ч. 3 ст. 238 ЦК України встановлена заборона саме на вчинення правочину, в якому один представник одночасно (з обох сторін одного правочину) виступає від імені контрагентів. В даному ж випадку, були укладені різні правочини. Така позиція суду, узгоджується із зазначеним у п. 4 розділу Зобов'язання, що виникають із договорів та інших правочинів листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 08.06.2011 "Про обов'язкові для усіх суддів України правові позиції". Згідно викладеного у вказаному пункті: у випадку підписання особою з банком іпотечного договору від імені товариства як головою правління, за умови, що така особа одночасно є генеральним директором концерну і уклала із банком кредитний договір, суд неправильно дійшов висновку про порушення положень ч. 3 ст. 238 ЦК України. Указана норма права встановлює заборону на укладання правочину, в якому один представник виступає від імені декількох контрагентів. Незважаючи на те, що договір був укладений в інтересах концерну, сторонами в ньому є банк і товариство (постанова від 16.05.2011 № 3-31гс11).

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що при укладанні додаткових угод №№ 4, 5 до договору поруки не були порушені приписи ч. 3 ст. 238 ЦК України та що такі угоди укладені із дотриманням діючого законодавства України, відповідно у суду відсутні підстави для визнання таких додаткових угод недійсними. Відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

За своєю правовою природою договір поруки № 1.12-43/44/45/П - 5 від 29.05.2012 є договором поруки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 49 ЦК України.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 ЦК України), при цьому сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначення умов договору (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Статтею 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як встановлено судом, обставини справи викладені позивачем в позовній заяві, щодо зміни зобов'язання визначеного кредитним договором без згоди позивача, не підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, а навпаки спростовані ними.

В матеріалах справи наявні копії додаткових угод №№ 4, 5 до договору поруки, які свідчать про згоду позивача на зміну зобов'язань позичальника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхорс", визначених кредитним договором № 1.12.- 45 від 29.05.2012 зі змінами та доповненнями. Відповідно у суду відсутні підстави для задоволення вимог щодо визнання поруки припиненою.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 38 ГПК України сторонами доказів.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору, з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, покладаються судом на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Новагріс" відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 04.04.2016.

Суддя Л. Д. Головатюк