РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016Справа №910/2205/16

За позовом Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України

до Публічного акціонерного товариства «Київгаз»

про стягнення пені у розмірі 30 000,00 грн. та зобов'язання вчинити дії

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: Клюсова Т.М. за довіреністю № 2 від 04.01.2016

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київське міське територіальне відділення Антимонопольного комітету України (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київгаз» (відповідач) з вимогами про:

- cтягнення з відповідача пені у розмірі 30 000,00 грн. за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.12.2014 № 120/01-р/к у справі № 101-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу»;

- зобов'язання відповідача виконати пункт 4 резолютивної частини рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.12.2014 № 120/01-р/к у справі № 101-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», а саме припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом приведення вартості послуг з видачі технічних умов на газопостачання об'єктів споживачів до економічно обґрунтованого рівня.

Позов подано на підставі ст. 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.12.2014 № 120/01-р/к у справі № 101-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

В якості додатку до наведеної позовної заяви додано клопотання № 02-08.1/458 від 10.02.2016 про відстрочення сплати судового збору, звільнення від його сплати.

Відповідно до протоколу атоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2016 позовну заяву № 02-08.1/450 від 10.02.2016 Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України разом з доданими до неї документами передано на розгляд судді Гумезі О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2016 задоволене клопотання Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України № 02-08.1/458 від 10.02.2016, звільнено Київське міське територіальне відділення Антимонопольного комітету України від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», порушено провадження у справі № 910/2205/16 та призначено розгляд справи на 14.03.2016 об 11:40 год.

12.03.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшло власне письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору.

В судове засідання, призначене на 14.03.2016, представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 14.03.2016 не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 15.02.2016 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 14.03.2016, судом перевірено виконання сторонами вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 15.02.2016 про порушення провадження у справі № 910/2205/16 та встановлено, що відповідач вимоги зазначеної ухвали не виконав.

Враховуючи нез'явлення представника відповідача в судове засідання, невиконання останнім вимог ухвали суду від 15.02.2016 та положення п. 1, 2 ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 14.03.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 відкладено розгляд справи на 28.03.2016 об 11:00 год.

28.03.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із зайнятістю представника в іншій судовій справи, що розглядатиметься Окружним адміністративним судом міста Києва 28.03.2016 о 10:00 год.

В судове засідання, призначене на 28.03.2016, представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 28.03.2016 не з'явився, вимоги ухвал суду від 15.02.2016 та від 14.03.2016 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Відповідачем подане клопотання (№ 09/2803 від 28.03.2016) про відкладення розгляду справи такого змісту: у зв'язку із зайнятістю представника відповідача в іншій судовій справи, що розглядатиметься Окружним адміністративним судом міста Києва 28.03.2016 о 10:00 год., керуючись ст. ст. 21, 22, 28, 77 ГПК України, прошу відкласти розгляд справи на інший день у межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України.

Розглянувши подане клопотання, суд прийшов до висновку про незадоволення останнього, оскільки:

Ухвала Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 про відкладення розгляду справи № 910/2205/16 на 28.03.2016 відправлена відповідачу 17.03.2016, про що є відмітка на зворотньому боці ухвали, саме клопотання свідчить про отримання відповідачем цієї ухвали, т.т. відповідач мав можливість підготуватись до судового засідання та направити свого повноважного представника для участі в даному судовому засіданні.

Стаття 28 ГПК України не визначає представників юридичних осіб, повноваження яких підтверджується довіреністю від імені підприємства, організації, як єдиних представників останніх в суді. Безпосередньо представляти інтереси сторони надано керівникам підприємств та організацій, іншим особам, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами. Однак клопотання відповідача, підписане в.о. голови правління, свідчить про реальну можливість здійснити своє представництво в суді безпосередньо на рівні керівництва.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Подане ж відповідачем клопотання розцінюється судом як свідоме та безпідставне ухилення від розгляду справи, пошук шляхів для затягування судового процесу. Тому справа розглядається по суті.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 28.03.2016 без участі представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 28.03.2016, надав усні пояснення щодо заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Згідно ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем не подано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 28.03.2016 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

04.12.2014 Адміністративна колегія Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України прийняла рішення № 120/01-р/к у справі № 101-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (далі - Рішення), яким постановила:

1. Визнати, що Публічне акціонерне товариство «Київгаз» за результатами діяльності протягом ІІ півріччя 2013 - І кварталу 2014 років займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з видачі технічних умов на газопостачання об'єктів споживачів при нестандартному приєднанні об'єктів споживачів до газових мереж, які знаходяться на балансі (у володінні, користуванні, оперативному управління тощо) Публічного акціонерного товариства «Київгаз», розташованих на території міста Києва в межах розташування газових мереж, з часткою 100%, оскільки на цьому ринку у нього немає жодного конкурента.

2. Визнати дії «Публічного акціонерного товариства «Київгаз», що полягають у встановленні необгрунтовано завищеної вартості послуг з видачі технічних умов на газопостачання об'єктів споживачів у разі скорочення терміну виконання робіт на 50% та 80% шляхом застосування коефіцієнтів 1,5 та 2,0 до затвердженої вартості робіт 1924,33 гри і 548,5 грн відповідно, порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50 та пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з видачі технічних умов на газопостачання об'єктів споживачів при нестандартному приєднанні об'єктів споживачів до газових мереж, які знаходяться на балансі (у володінні, користуванні, оперативному управлінні тощо) Товариства, розташованих на території міста Києва, шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

3. За вчинене порушення, викладене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, відповідно до абзацу другого частини другої статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», накласти на Публічне акціонерне товариство «Київгаз» штраф у розмірі 30 000,00 грн.

4. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Київгаз» припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті 2 резолютивної частини цього рішення, шляхом приведення вартості послуг з видачі технічних умов на газопостачання об'єктів споживачів, до економічно обгрунтованого рівня, про що повідомити Відділення у двомісячний строк з дня отримання рішення.

В резолютивній частині Рішення також було постановлено, що пункт 2 резолютивної частини Рішення підлягає виконанню у двомісячний строк з дня отримання Рішення.

Також в Рішенні було зазначено, що згідно з частиною третьою статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» штраф підлягає сплаті у двомісячний строк з дня отримання Рішення, а відповідно до частини восьмої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» протягом п'яти днів з дня сплати штрафу суб'єкт господарювання зобов'язаний надіслати до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України документ, що підтверджує сплату штрафу, а також про те, що Рішення може бути оскаржене до Господарського суду міста Києва у двомісячний строк з дня його одержання.

Позивач повідомив про те, що відповідач, не погодившись з Рішенням, оскаржив його до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 у справі № 910/3540/15-г, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2015, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 06.10.2015 у справі № 910/3540/15-г, відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Київгаз» до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від № 120/01-р/к у справі № 101-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

Публічне акціонерне товариство «Київгаз» листом від 23.10.2015 № 2439/09 надіслало на адресу Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України платіжне доручення від 21.10.2015 № 5931 про сплату штрафу у розмірі 30 000,00 грн., згідно з пунктом 3 резолютивної частини рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.12.2014 № 120/01-р/к у справі № 101-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

Оскільки станом на час подання позовної заяви до Господарського суду міста Києва відповідач не виконав пункт 4 резолютивної частини Рішення, позивач, керуючись ст. 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» та ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов'язання відповідача виконати Рішення шляхом приведення вартості послуг з видачі технічних умов на газопостачання об'єктів споживачів до економічно обґрунтованого рівня та про про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київгаз» пені у розмірі 30 000,00 грн.

Відповідач не подав та не надіслав на адресу суду письмовий відзив на позов з наданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Правовідносини, пов'язані з обмеженням монополізму та захистом суб'єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України (далі - ГК України), і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розглядаються господарськими судами.

Зі змісту абз. 2, 3 п. 1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» (надалі - Постанова Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 15) вбачається, що справи за позовами органів Антимонопольного комітету України про стягнення з суб'єктів господарювання сум штрафів та пені у зв'язку з порушенням конкурентного законодавства підвідомчі господарським судам і підлягають розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України, оскільки таке стягнення здійснюється згідно саме з рішеннями відповідних органів, прийнятими на підставі приписів Закону України «Про захист економічної конкуренції». Водночас і пунктом 3 частини першої статті 12 ГПК встановлено, що справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції, підвідомчі господарським судам.

Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Приписами статті 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Відповідно до частини 1 статті 22 цього Закону розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність (частина 2 статті 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»).

Згідно статті 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб'єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв'язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про зобов'язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Частиною 1 статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про:

визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;

накладення штрафу.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання.

Відповідно до частини 3 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Згідно частини 8 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» протягом п'яти днів з дня сплати штрафу суб'єкт господарювання зобов'язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

Отже, відповідно до вищевказаних норм позивач має право приймати рішення про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, про накладення штрафу. Останній повинен бути сплачений відповідачем у двомісячний строк з дня отримання відповідного рішення, при цьому протягом п'яти днів з дня сплати штрафу відповідач зобов'язаний надіслати позивачу документи, що підтверджують сплату штрафу, рішення позивача є обов'язковим для виконання.

Як передбачено частиною 7 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.12.2014 № 120/01-р/к у справі № 101-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» на відповідача накладено штраф у розмірі 30 000,00 грн. за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з видачі технічних умов на газопостачання об'єктів споживачів при нестандартному приєднанні об'єктів споживачів до газових мереж, які знаходяться на балансі (у володінні, користуванні, оперативному управлінні тощо) Товариства, розташованих на території міста Києва, шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» відповідач має право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

По матеріалам справи судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Київгаз» (відповідач), не погодившись з Рішенням та відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.12.2014 № 120/01-р/к у справі № 101-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (Рішення).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2015 порушено провадження у справі № 910/3540/15-г за позовом Публічного акціонерного товариства «Київгаз» до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним Рішення.

За змістом частини 4 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»; а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

Оскільки оскаржуване Рішення приймалось відповідно до вимог статті 48 цього Закону України «Про захист економічної конкуренції», порушення господарським судом провадження у справі № 910/3540/15-г про визнання недійсним цього рішення, за відсутності обставин, передбачених частиною третьої статті 48 цього Закону, зупинило його виконання.

Таким чином, з 18.02.2015 виконання Рішення було зупинено на підставі імперативних положень ч. 4 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

02.04.2015 Господарським судом міста Києва було прийнято рішення у справі № 910/3540/15-г, яким в задоволенні позовних вимог Публічному акціонерному товариству «Київгаз» до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним Рішення відмовлено.

Отже, розгляд справи № 910/3540/15-г у Господарському суді міста Києва тривав з 18.02.2015 по 02.04.2015.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 у справі № 910/3540/15-г, Публічне акціонерне товариство «Київгаз» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказане рішення Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.04.2015 у справі № 910/3540/15-г прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгаз» до провадження.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2015 у справі № 910/3540/15-г, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгаз» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 у справі № 910/3540/15-г - без змін.

Отже, розгляд справи № 910/3540/15-г Київським апеляційним господарським судом тривав з 29.04.2015 по 25.06.2015.

Не погодившись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2015 у справі № 910/3540/15-г, Публічне акціонерне товариство «Київгаз» звернулось до Вищого господарського суду України з відповідною касаційною скаргою.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 16.09.2015 у справі № 910/3540/15-г прийнято до провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгаз» на постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2015 у справі № 910/3540/15-г.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.10.2015 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгаз» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 у справі № 910/3540/15-г та постанову Київського апеляційного господарського від 25.06.2015 залишено без змін.

Відповідно до частини другої статті 111-11 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) постанова Вищого господарського суду України від 06.10.2015, набрала законної сили 06.10.2015.

Отже, розгляд справи № 910/3540/15-г Вищим господарським судом України тривав з 16.09.2015 по 06.10.2015.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 ГПК України постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. За наведених обставин, рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/3540/15-г набрало законної сили 25.06.2015 (дата винесення постанови Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/3540/15-г).

В свою чергу, рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.12.2014 № 120/01-р/к у справі № 101-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» станом на час розгляду даної справи є чинним, не скасовано та не визнано судом недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 17.04.2014 № 1226-VII) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, оскільки у рішенні Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 у справі № 910/3540/15-г, яке набрало законної сили, було встановлено та належним чином доведено обставини, на підставі яких суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість рішення адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.12.2014 № 120/01-р/к у справі № 101-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», то зазначені обставини не потребують доказування при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Зібрані у даній справі докази, підтверджується, що відповідач 21.10.2015 сплатив штраф у розмірі 30 000,00 грн., накладений на нього пунктом 3 резолютивної частини рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.12.2014 № 120/01-р/к у справі № 101-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», що підтверджується матеріалами справи, а саме копією платіжного доручення № 5931 від 21.10.2015.

Судом встановлено, що відповідач не сплатив штраф у двомісячний строк з дня одержання ним рішення про накладення штрафу, визначений частиною 3 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», з урахуванням при цьому зупинення виконання даного рішення на підставі імперативних положень ч. 4 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Станом на час розгляду спору по суті, штраф в розмірі 30 000,00 грн., накладений Рішенням, сплачений відповідачем, докази чого наявні в матеріалах справи.

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати відповідачем штрафу за періоди з 03.04.2015 по 28.04.2015, з 26.06.2015 по 15.09.2015, з 07.10.2015 по 21.10.2015 в розмірі 55 350,00 грн., враховуючи при цьому обмеження щодо розміру пені, встановлені ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання у ГК України визнаються штрафними санкціями (частина 1 статті 230 ГК України).

Відповідно до п. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до абзацу першого частини п'ятої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Абзацами третім-п'ятим частини п'ятої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Згідно підпункту 20.2 пункту 20 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.

Судом вище було встановлено наступне:

- 18.02.2015 виконання Рішення було зупинено на підставі імперативних положень ч. 4 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції»;

- з 18.02.2015 по 02.04.2015 тривав розгляд справи № 910/3540/15-г у Господарському суді міста Києва;

- з 29.04.2015 по 25.06.2015 тривав розгляд справи № 910/3540/15-г Київським апеляційним господарським судом;

- з 16.09.2015 по 06.10.2015 тривав розгляд справи № 910/3540/15-г Вищим господарським судом України.

Враховуючи наведене, а також приписи частини другої, абзаців першого, третього - п'ятого частини п'ятої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», роз'яснення підпункту 20.2 пункту 20 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», суд прийшов до висновку про те, що періоди, за які можливе нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного на відповідача Рішенням АМК, є наступними:

- з 03.04.2015 по 28.04.2015 включно (26 днів);

- з 26.06.2015 по 15.09.2015 включно (82 дні);

- з 07.10.2015 по 21.10.2015 (дата сплати штрафу) включно (15 днів).

Так, сума штрафу, накладеного на відповідача Рішенням, становить 30 000,00 грн.

Розмір пені за один день прострочення штрафу відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» складає 450,00 грн. (30 000,00 грн. : 100 х 1,5 = 450,00 грн.), а за 123 дні - 55 350 грн. (450,00 грн. х 123 днів = 55 350,00 грн.).

Відповідно ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Отже, як вірно визначив позивач, розмір пені в спірному випадку не може перевищувати 30 000,00 грн.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 30 000,00 грн. за періоди з 03.04.2015 по 28.04.2015, з 26.06.2015 по 15.09.2015, з 07.10.2015 по 21.10.2015 є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Також позивачем заявлена вимога про зобов'язання відповідача виконати пункт 4 резолютивної частини рішенням Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.12.2014 № 120/01-р/к у справі № 101-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у двомісячний строк з дня одержання ним рішення про накладення штрафу, визначений частиною 3 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», з урахуванням при цьому зупинення виконання даного рішення на підставі імперативних положень ч. 4 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Зазначеним пунктом Публічне акціонерне товариство «Київгаз» зобов'язано припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті 2 резолютивної частини цього рішення, шляхом приведення вартості послуг з видачі технічних умов на газопостачання об'єктів споживачів до економічно обгрунтованого рівня.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України є обов'язковими до виконання.

В резолютивній частині Рішення було постановлено, що пункт 4 резолютивної частини Рішення підлягає виконанню у двомісячний строк з дня отримання Рішення.

Станом на час розгляду спору по суті позивач не отримав від відповідача документи, що підтверджують виконання останнім зобов'язання, вказаного у пункті 4 Рішення, а також відповідач не подав відповідні докази для залучення до матеріалів справи.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб'єктів господарювання Комітет, територіальні відділення Комітету у зв'язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про зобов'язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Таким чином, враховуючи, що рішенням Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 у справі № 910/2540/15-г, яке набрало законної сили, встановлено законність та обґрунтованість рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.12.2014 № 120/01-р/к у справі № 101-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», то вимоги позивача про зобов'язання відповідача виконати рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.12.2014 № 120/01-р/к у справі № 101-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» шляхом приведення вартості послуг з видачі технічних умов на газопостачання об'єктів споживачів до економічно обґрунтованого рівня, обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України від 22.05.2015 № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинності 01.09.2015, було внесено ряд змін у Закон України «Про судовий збір», зокрема, щодо ставок судового збору.

Згідно з п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції Закону України від 22.05.2015 № 484-VIII) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1 378,00 грн.) та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати (206 700,00 грн.), а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру встановлена ставка судового збору - 1 розмір мінімальної заробітної плати (1 378,00 грн.).

Отже, звертаючись до господарського суду з даним позовом про стягнення 30 000,00 грн. пені за прострочення сплати штрафу та зобов'язання виконати пункт 4 резолютивної частини рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.12.2014 № 120/01-р/к у справі № 101-01/08.14, позивач відповідно до п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» мав сплатити судовий збір в сумі 2756,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору (ч. 2 ст. 49 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2016 задоволене клопотання Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України № 02-08.1/458 від 10.02.2016, звільнено Київське міське територіальне відділення Антимонопольного комітету України від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи наведені норми ст. 49 ГПК України, з відповідача стягується судовий збір в доход Державного бюджету України в сумі 2 756,00 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київгаз» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 4-Б; ідентифікаційний код 03346331) пеню у розмірі 30 000,00 грн. (тридцять тисяч гривень 00 коп.) за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.12.2014 № 120/01-р/к у справі № 101-01/08.14, зарахувавши вказану суму в дохід загального фонду Державного бюджету України за кодом бюджетної класифікації: 21081100 на р/р 0007, код за , МФО 820019 в УДК у Печерському районі міста Києва.

3. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Київгаз» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 4-Б; ідентифікаційний код 03346331) виконати пункт 4 резолютивної частини рішенням Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.12.2014 № 120/01-р/к у справі № 101-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», а саме припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом приведення вартості послуг з видачі технічних умов на газопостачання об'єктів споживачів до економічно обґрунтованого рівня.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київгаз» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 4-Б; ідентифікаційний код 03346331) судовий збір в розмірі 2 756,00 грн. (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість гривень 00 коп.), який підлягає зарахуванню за реквізитами, передбаченими для справляння судового збору за подачу позовної заяви до Господарського суду міста Києва.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.03.2016.

Суддя Гумега О.В.