ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.03.16р. Справа № 904/1120/16

За позовом державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м.Жовті Води, Дніпропетровська область

до комунального підприємства "Жовтоводське міжміське бюро технічної інвентаризації", м.Жовті Води, Дніпропетровська область

про розірвання договору

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання - помічник судді Лисаченко В.С.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність від 04.02.2016р. за вих.№18/804;

представник ОСОБА_2, довіреність від 04.02.2016р. за вих.№18/807;

від відповідача: виконуючий обов'язки начальника ОСОБА_3

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м.Жовті Води, Дніпропетровська область (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до комунального підприємства "Жовтоводське міжміське бюро технічної інвентаризації", м.Жовті Води, Дніпропетровська область (далі по тексту - відповідач) в якій позивач просить суд розірвати договір від 01.07.2015р. №14, укладений між позивачем та відповідачем по виконанню інвентаризаційних робіт.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви від 22.02.2016р. за вих.№18/1321 ухвалою суду від 25.02.2016р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 17.03.2016р.

Суд оголошував перерву з 17.03.2016р. до 24.03.2016р.; з 24.03.2016р. 12год. 45хв. до 24.03.2016р. 14год 15хв.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 24.03.2016р.

Відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 24.03.2016р.

24.03.2016р. повноважні представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задоволенні в повному обсязі.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити частково; зобов'язати позивача розрахуватися з відповідачем в повному обсязі згідно рахунку; зобов'язати позивача та відповідача підписати угоду про розірвання договору; не стягувати з відповідача судовий збір.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 24.03.2016р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2015р. між державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі по тексту - позивач) та комунальним підприємством "Жовтоводське міжміське бюро технічної інвентаризації" (далі по тексту - відповідач) укладено договір №14 по виконанню інвентаризаційних робіт (послуг) (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати наступні роботи (послуги): технічна інвентаризація та виготовлення технічної документації на комплекс нежитлових будівель гідрометалургійного заводу ДП "СхідГЗК" за адресою: м.Жовті Води, вул.Залізнична, 13.

Пунктом 2.2 договору визначено, оплата проводиться після підписання акту виконаних робіт та виставлених рахунків з відстрочкою платежу не менше 5 днів. Авансовий платіж складає 30000,00грн.

Термін виконання замовлення 180 календарних днів з моменту оплати авансу (пункт 2.3 договору).

Договір вступає в силу з моменту підписання його представниками сторін та діє до закінчення взаєморозрахунків сторін (пункт 4.1 договору).

На виконання вимог пункту 2.2 договору позивач здійснив оплату у сумі 30000,00грн. згідно актів приймання-передачі виконаних робіт від 03.08.2015р. та від 30.09.2015р.

Як зазначає сам позивач, проти чого не виступає відповідач 03.08.2015р. позивачем відповідачу перераховано 10000,00грн. та 16.09.2015р. перераховано 20000,00грн.

Отже, позивач звертає увагу суду, що термін здачі робіт за договором є 14.03.2016р.

19.10.2015р. Міністерством енергетики та вугільної промисловості України видано ОСОБА_4 №660 "Про проведення робіт з технічної інвентаризації нерухомого майна (будівель та споруд) та земельних ділянок, оформлення права власності на об'єкти нерухомості та право користування земельними ділянками" (далі по тексту - ОСОБА_4).

Пунктом 1.1 ОСОБА_4 визначено, у термін до 30.10.2015р. надати до Управління відносин власності перелік об'єктів нерухомого майна державної власності, що обліковуються на балансах, та земельних ділянок, що використовуються для забезпечення статутної діяльності у письмовому та електронному вигляді з формою згідно із додатком 1 цього договору.

Пунктом 1.2.1 ОСОБА_4 визначено, що при формуванні фінансових планів на 2016 рік включити до пропозицій кошти на фінансування заходів з технічної інвентаризації будівель та споруд та інвентаризації земельних ділянок, оформлення права власності на об'єкти нерухомості та права користування земельними ділянками, що використовуються для забезпечення статутної діяльності, окремою статтею витрат.

Пунктом 1.2.2 ОСОБА_4 визначено, здійснити до 20.12.2015р. заходи з підготовки до проведення конкурсних торгів на 2016 рік щодо закупівлі послуг з технічної інвентаризації будівель та споруд і інвентаризації земельних ділянок, та оформлення права власності на об'єкти нерухомості та права користування земельними ділянками, що використовуються для забезпечення статутної діяльності.

ОСОБА_4 позивач визначає, як істотну обставину для розірвання укладеного з відповідачем договору.

Керуючись статтею 188 Господарського процесуального кодексу України та статтею 652 Цивільного кодексу України позивач направив на адресу відповідача пропозицію про розірвання договору.

Відповідач відхилив пропозицію позивача, що і стало підставою звернення позивача до господарського суду з даною позовною заявою.

В свою чергу, відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист та повідомив наступне.

Відповідач вважає, що вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Укладений між сторонами договір з умовою виконання у 2015 році, а ОСОБА_4 стосується наступного 2016 року і не розповсюджується на вже діючий договір.

Відповідач звертає увагу, що з моменту підписання спірного договору і до моменту отримання першого листа з пропозицією розірвати договір проведено певний обсяг робіт на загальну суму 88250,39грн.

Відповідач у листах адресованих позивачу зазначив, що передумовою для розірвання договору є розрахунок за отримані послуги.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем та відповідачем на вимогу суду в судове засідання та заслухавши повноважних представників позивача та відповідача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, слід визнати необґрунтованими, документально недоведеними, такими, що суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що не підлягають задоволенню.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Статтею 652 Цивільного кодекс України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Зміна обставин має бути дійсно "істотною". За "неістотної зміни обставин" статті 652 Цивільного кодексу України застосуванню не підлягає.

Частина 1 статті 652 Цивільного кодексу України дає визначення свого розуміння "істотності зміни обставин", а саме передбачається, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачати, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Навіть за істотної зміни обставин, коли за суттю зобов'язання договір не може бути змінений або розірваний, сторони не можуть, керуючись власним розсудом (наприклад, як це можливо відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України), прийти до згоди про розірвання договору.

Розсуд сторін у даному випадку обмежений не лише необхідністю встановлення оціночного факту - "істотності зміни обставин", а і суттю зобов'язання.

Слід зазначити, що істотна зміна обставин не ускладнює виконання зобов'язань настільки і таким чином, що це призводить до неможливості виконання зобов'язання у зв'язку з обставинами за яку жодна із сторін не відповідає.

Істотна зміна обставин, які були наявними при укладенні договору, має приводити до фундаментальної зміни рівноваги договору і не лише у правовій площині. За відсутності суттєвості зміни обставин, тобто за незначної зміни обставин або/та за виникнення ускладнень у виконанні, які не призводять до фундаментальної зміни рівноваги договору, договір відповідно до положень частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України розірванню за згодою сторін не підлягає.

У даному випадку спрацьовує та має перевагу загальне право, положення якого відображені у статті 629 Цивільного кодексу України, відповідно до якого договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Можливість зміни та розірвання договору на підставі частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України може мати місце лише за виключних обставин, у разі "істотної зміни обставин".

Договір у разі істотної зміни обставин може бути розірваним або зміненим не лише за згодою сторін, а і на підставі рішення суду.

Господарський не визнає ОСОБА_4 істотною зміною обставин, отже підстави для застосування статті 652 Цивільного кодексу України відсутні.

Частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України визначаються правила розірвання або зміни договору за рішенням суду, за умови, що сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінилися, або щодо його розірвання.

Змістом частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України передбачається розірвання, а, у виняткових випадках (частина 4 статті 652 Цивільного кодексу України), його зміна, лише за рішенням суду.

У разі розірвання та зміни договору за рішенням суду, тобто у судовому порядку, законодавець не встановлює більш жорсткий підхід до можливості розірвання договору у порівнянні із частиною 1 статті 652 Цивільного кодексу України.

Якщо здійснювати порівняння можливостей розірвання договору за згодою сторін і за рішенням суду, у останньому випадку, вимоги законодавця до можливості розірвання не є більш широкими за змістом.

У разі розірвання або зміни договору на підставі частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України, суд при вирішенні питання на предмет можливості задоволення вимоги заінтересованої сторони, має встановити існування одночасно чотирьох умов, які є додатковими критеріями визначення ускладнень у виконанні договору, саме:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміст названих вимог, що встановлюють вимоги до визначення укладень у виконанні, є не ширшим у порівняні із вимогами частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України.

Існування одночасно умов, що відповідно до частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України є необхідним для встановлення ускладнень у виконанні, достатніх для розірвання або зміни договору вимагає з'ясування змісту кожної окремо взятої умови.

Господарським судом не встановлено наявність одночасно чотирьох вищевказаних умов.

Слід зазначити, що поняття "істотні зміни обставин" або іншими словами "ускладнення" виконанні договору мають значення лише у відношенні ще не здійсненного виконання і не мають правового значення для виконання, яке вже відбулося.

В даному випадку відповідач стверджує, що договір є виконаним на загальну суму 88250,39грн., позивач розрахувався лише на суму 30000,00грн., які були авансом.

Позивач фактично заперечує факт виконання робіт за договором.

Отже, господарський суд вбачає між сторонами спір в частині несплати за виконані роботи та належного їх виконання.

Істотної зміни обставин господарський суд не вбачає.

Фактично саме позивач визнав, що укладений між сторонами договір повинен був бути виконаним відповідачем до 14.03.2016р., однак судове рішення прийнято 24.03.2016р., тобто по суті питання не в істотній зміні обставин.

Істотна зміна обставин як правило має правове значення для договорів коли їх укладення не збігається з виконанням, а дія договору та виконання має бути довго триваючою у порівняні із договорами, які виконуються у момент їх укладення.

Змістом статті 652 Цивільного кодексу України не передбачено строк відповідно до якого сторона (сторони) мають діяти у разі істотної зміни обставин. Невиправдана затримка у часі, з моменту "істотної зміни обставин", подання заяви заінтересованої сторони щодо розірвання договору, у зв'язку із істотною зміною обставин, звичайно не тягне за собою втрату такого права, проте може вплинути на встановлення факту "істотної зміни обставин" або на встановлення впливу названого факту на договір.

Відповідно до змісту частини 4 статті 652 Цивільного кодексу України зміна договору за рішенням суду у зв'язку із істотною зміною обставин допускається лише у виняткових випадках.

У разі істотної зміни обставин сторони без будь-яких обмежень можуть вирішити питання за взаємною згодою щодо зміни договору або його розірвання.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 1378,00грн. покласти на позивача.

До уваги. Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановами Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, від 23.11.2015р. по справі №904/2640/15, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Згідно пунктом 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Керуючись ст. 652 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

29.03.2016 року

Суддя ОСОБА_5