Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "28" березня 2016 р. Справа № 906/22/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

при секретарі: Шундрик Т.В.

за участю представників сторін:

- від позивача: Черниш О.М. - представник за договором про надання адвокатських послуг від 04.12.2015

- від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Комунального підприємства "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради (м. Житомир)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (м. Житомир)

про стягнення 9179,99 грн.

Комунальне підприємство "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з ФОП ОСОБА_2 56999,79 грн., з яких: 42707,26 грн. основного боргу, 8159,60 грн пені, 705,94 грн 3% річних, 5426,99 грн інфляційних відповідно до договору оренди нерухомого майна від 01.10.2014 №812.

Ухвалою від 14.01.2016 господарський суд прийняв позовну заяву, порушив провадження у справі, призначив засідання суду; зобов'язав сторони надати необхідні документи.

Ухвалою господарського суду від 28.01.2016 у зв'язку з неявкою представників сторін розгляд справи відкладено.

01.03.2016 через службу діловодства до господарського суду від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 5229,09 грн заборгованості за Договором оренди нерухомого майна №812 від 01.10.2014 за період з жовтня по грудень 2014 року, 1354,41 грн пені, 173,63 грн 3 % річних, 2422,86 грн інфляційних втрат, судовий збір у розмірі 3045,00 грн та 3500,00 грн витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката. До заяви додано копію акта приймання - передачі від 26.12.2014 та акт звірки взаємних розрахунків (а. с. 41- 46).

Ухвалою від 01.03.2016 господарський суд заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог прийняв та ухвалив вважати заявленим до розгляду спір про стягнення з відповідача 9179,99 грн.

Ухвалою господарського суду від 11.03.2016 продовжено строк розгляду спору по 27.03.2016 та відкладено розгляд справи.

Ухвалою господарського суду від 25.03.2016 відкладено розгляд справи у зв"язку з необхідністю надати додаткові докази.

В засіданні суду представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених заяві про зменшення позовних вимог; надав для долучення до матеріалів справи копії заяви ФОП ОСОБА_2 від 19.12.2014, довідки №283 від 25.12.2014, витягу з протоколу №65 засідання робочої групи з питань, використання майна обласної ради від 26.12.2014, витягу з протоколу №68 засідання робочої групи з питань використання майна обласної ради від 20.03.2015 (а. с. 76 - 81).

Представник відповідача в попередніх засіданнях заперечила проти задоволення позову, з підстав викладених у відзиві від 23.03.2016 та зазначала, що приміщення не використовувалося відповідачем за цільовим призначенням- розміщення буфету.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

01.10.2014 між сторонами було укладено Договір оренди нерухомого майна №812 (а. с.12,13) (далі - Договір), згідно з умовами якого позивач (орендодавець) передає, а відповідач (орендар) приймає в строкове платне користування нежиле приміщення на другому поверсі в будівлі за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі Комунальної установи по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради, загальною площею 41,30 кв.м, вартість якого визначена шляхом проведення незалежної оцінки і становить 164041,00 грн. без ПДВ (п. 1.1 Договору); термін дії Договору - з 15.10.2014 по 14.09.2017 (п. 7.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди нерухомого майна .

Згідно з п. 2.1. Договору вступ орендаря у користування приміщенням настає одночасно з підписанням сторонами даного договору та акта приймання - передачі вказаного приміщення. При цьому, передача приміщення в оренду не передбачає передачу орендареві права власності на орендоване майно. Майно залишається у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, а орендар користується ним протягом строку оренди. Приміщення вважається повернутим з моменту підписання сторонами акта приймання - передачі (п.2.2, 2.3 Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Так, сторони погодили, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області, затвердженої рішенням обласної, і становить, без ПДВ, за базовий місяць розрахунку (останній місяць по якому є інформація про індекс інфляції) - серпень 2014, 46.00 грн за 1 кв. м (за результатами конкурсу). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України (п. 3.2 Договору).

Пунктом 5.8 Договору визначено, що орендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з п. 5.19 Договору, орендар зобов'язується щомісяця до 15 числа надавати орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати за попередній місяць (копію платіжного доручення з відміткою обслуговуючого банку орендодавця). На вимогу орендодавця проводити звірку взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідні акти звіряння.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв у строкове користування (оренду) майно, визначене Договором, про що сторони склали акт приймання - передачі майна від 15.10.2014 (а. с.14 зворотня сторона).

Разом з тим, орендоване майно було повернуте, на підтвердження чого складений акт приймання - передачі від 26.12.2014 (а. с. 45).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.3 Договору встановлено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць та перераховується орендарем у розмірі 100% на розрахунковий рахунок орендаря щомісячно не пізніше 10 числа наступного місяця.

Як зазначає позивач в позовній заяві, ФОП ОСОБА_2 зобов'язання по сплаті орендної плати згідно з Договором не виконала, в результаті чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 5229,00 грн., а саме:

- жовтень 2014 року - у сумі 1317,32 грн;

- листопад 2014 року - у сумі 2402,18 грн ;

- грудень 2014 року - у сумі 1509,59 грн (за період з 01.12.2014 по 18.12.2014).

Таким чином, у зв"язку з невиконанням основного зобов"язання позивачем серед іншого нараховано пені у розмірі 1354,41 грн., 3% річних 173,63 грн. та 2422,63 грн. інфляційних втрат.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору є господарськими зобов'язаннями, тому згідно зі ст. ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 762 ЦК України на орендаря покладено обов'язок щомісячно сплачувати орендну плату. Водночас, згідно з ч. 6 ст. 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Отже, за приписами цих норм, обов'язок внесення орендної плати безумовно пов'язаний з фактичним отриманням послуги з користування визначеним договором майном.

Так, судом встановлено, що відповідач відповідно до п. 2.1. Договору прийняла за актом приймання - передачі від 15.10.2014 нежиле приміщення на другому поверсі, а саме кімнату в адмінбудинку за адресою: м. Житомир, вул. Черняховського,12а, загальною площею 41,3 кв.м.

Проте, як вбачається з письмових пояснень представника відповідача остання не змогла використовувати приміщення за цільовим призначенням - для розміщення буфету, оскільки дане приміщення не мало окремого водопостачання та каналізації, не було обладнане умивальниками та не було поділено на зони (виробничу, торгівельну та побутову).

Абзацом 2, п.п. 1.1.,1.2. Договору зазначено, що майно передано в оренду з метою розміщення буфету, що не здійснює продаж підакцизної групи товарів. Орендар використовує орендоване приміщення тільки за цільовим призначенням, обумовленим договором.

Частиною 1 статті 767 ЦК України передбачено обов"язок наймодавця передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначення.

В підтвердження своїх доводів щодо не можливості використання орендованого майна за призначенням, відповідач надала до матеріалів справи копію заяви ФОП ОСОБА_2 від 30.10.2014, адресовану директору позивача щодо неможливості використання приміщення, через відсутність необхідного ремонту та з проханням розірвати Договір (а. с. 49).

Однак, в судовому засіданні 23.03.2016 заслухано в порядку ст. 30 ГПК України ОСОБА_3, на яку згідно з посадовою інструкцією покладено обов'язки реєстрації вхідної кореспонденції та прийнято на посаду головного спеціаліста КП "Агенція з питань регіонального розвитку" з 17.06.2011 (а. с. 55, 56), яка повідомила, що вказана заява відповідача від 30.10.2014 до позивача 31.10.2014 (відповідно до відмітки в нижньому куті цієї заяви) не надходила, про що свідчить витяг з журналу вхідної кореспонденції з 29.10.2014 по 04.11.2014 (а. с. 57, 58); кому належить підпис на вищевказаній заяві їй не відомо.

За таких обставин господарський суд не приймає вказане звернення як належний доказ повідомлення відповідачем позивача про не можливість використовувати орендоване майно за цільовим призначенням.

Відповідач в своїх запереченнях посилався також на те, що приміщення не відповідало вимогам його призначення, а тому наймодавець мав здійснити капітальний ремонт, для подальшого використання.

Так, за ч. 2 ст. 776 ЦК України капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначене також кореспондується зі ст. 181 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" капітальний ремонт майна, переданого в оренду, проводиться орендодавцем або іншим балансоутримувачем цього майна за його рахунок, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями Договору не передбачено обов'язку орендаря проводити капітальний ремонт орендованого майна, отже, проведення капітального ремонту об'єкта оренди слід віднести до обов'язків позивача в силу вимог ст. 181 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Крім того, судом береться до уваги довідка Житомирського інституту культури і мистецтв Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв від 23.03.2016, в якій зазначено що ФОП ОСОБА_2 протягом 2014 року дійсно не користувалась приміщенням буфету, що знаходиться у вказаному навчальному закладі та не надавала послуги студентам інституту (а. с. 66) з огляду на таке.

Відповідно до розділу 3 діючих на час спірних відносин Методичних рекомендацій з організації роботи закладів ресторанного господарства при вищих навчальних закладах, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України 05.03.2004 №93 (втратив чинність згідно з наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 16.10.2015 №1307) відповідальність за організацію харчування в державних закладах освіти покладається на місцеві органи виконавчої влади та органи, місцевого самоврядування, міністерства та інші органи виконавчої влади, яким підпорядковані заклади освіти, керівників закладів освіти і здійснюється за рахунок бюджетних асигнувань.

Харчування в закладах освіти інших форм власності організовують засновник і керівник закладу.

За таких обставин, директору Житомирського інституту культури і мистецтв Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв було достеменно відомо, чи надавались відповідачем послуги з харчування студентам у вказаному навчальному закладі.

Одночасно, на думку суду, договір оренди приміщення буфету, який знаходиться в Житомирському інституті культури і мистецтв Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв мав би укладатись за погодженням з керівником вказаного навчального закладу.

У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що якщо наймач тимчасово позбавляється можливості користуватися найнятим майном через обставини, за які він не відповідає, він звільняється від плати за весь час неможливості такого користування. Обставини, що є причиною неможливості використовувати найняте майно наймачем, можуть бути пов'язані як з діяльністю наймодавця, так і з певними об'єктивними обставинами.

В підтвердження факту не користування об'єктом оренди в матеріалах справи є також копія витягу з протоколу №68 засідання робочої групи з питань використання майна обласної ради від 20.03.2015, де зазначено, що на розгляд робочої групи надійшло звернення ФОП ОСОБА_2, щодо дострокового розірвання договору оренди нерухомого майна, де вирішено надати дозвіл КП "Агенція з питань регіонального розвитку" на дострокове розірвання договору оренди нерухомого майна; рекомендовано позивачу звільнити відповідача від орендної плати на час зимових канікул з 19.12.2014 по 01.03.2015, посилаючись на п. 6 ст. 762 ЦК України та не зазначено про наявність заборгованості відповідача по сплаті орендної плати щодо об'єкту оренди (а. с. 80, 81).

Також суд бере до уваги що у вказаному протоколі №68 від 20.03.2015 зазначено, що актів на приймання приміщення після зимових канікул орендар не підписав, майно фактично не використовував (а. с. 80).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач не використовувала спірне приміщення за цільовим призначенням через обставини, за які вона не відповідає і які не залежать від її дій.

Крім того, судом береться до уваги, що відповідачем вживались заходи для повернення орендованого приміщення, через відсутність можливості використовувати його за цільовим призначенням з об"єктивних причин.

У зв"язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ч. 1 ст.2 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 6 даного Закону, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Конституційний Суд України у п.п. 4.1. п. 4 Рішення у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 КК України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) у справі № 1-33/2004 від 02.11.2004, відмітив таке:

"Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай, справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у Рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави."

Принцип верховенства права та справедливості є універсальним, як для кримінального, так і для господарського, адміністративного та цивільного судочинства.

На дане власне рішення Конституційний Суд України посилається і в рішеннях по справах №1-10/2004 від 01.12.2004 та №1-9/2005 від 24.03.2005.

Таким чином, не використання відповідачем орендного приміщення для цілей, передбачених в договорі оренди - розміщення буфету, через обставини, за які не відповідає орендар, є підставою для звільнення його від орендної плати за це приміщення у відповідності до ч. 6 ст. 762 ЦК України.

Відповідно до вимог передбачених пунктом 4 частини 3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є - змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами, передбаченими ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

Відповідно до приписів ст.36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Позивач належними та допустимим доказами не спростував доводи відповідача, що в орендованому приміщенні є водопостачання і каналізація та не довів, що приміщення є функціонально придатне або належної якості для використання за цільовим призначенням..

Приведені обставини, на думку суду, вказують на те, що у позивача не виникли правові підстави для стягнення з ФОП ОСОБА_2 протягом спірного періоду з 15 жовтня 2014 року по 18 грудня 2014 року заборгованості за орендну плату у сумі 5229,09 грн, пені 1354,41 грн, три відсотки річних 173,63 грн та інфляційних втрат на загальну суму 2422,86 грн.

Щодо оцінки судом Акту звірки станом на 01.03.2016, підписаного зі сторони позивача головним бухгалтером ОСОБА_4 та зі сторони позивача ФОП ОСОБА_2, долученим позивачем до заяви про зменшення позовних вимог від 01.03.2016, вих. №27 (а. с. 46), суд зазначає, що в засіданні суду 11.03.2016 відповідач повідомила про обставини його підписання та просила суд не брати його до уваги.

У зв' язку з цим господарський суд вважає за необхідне зазначити, що вказаний Акт звірки не може використовуватися як письмова форма визнання відповідачем боргу, оскільки він не містить посилань на умови Договору.

За викладених обставин суд не розцінює не внесення ФОП ОСОБА_2 орендної плати за вказаний позивачем період, як порушення умов Договору оренди нерухомого майна від 01.10.2014 №812, тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 31.03.2016.

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1- в справу

2,3 - сторонам