ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016р. Справа№ 914/220/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ-ЕКОСВІТ»,

м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Львівське комунальне підприємство «Під Голоском - 410», м. Львів

про: стягнення 3 013,00 грн.,

Суддя Долінська О.З.

При секретарі Вашкевич Н.І.

За участю представників:

позивача: Курилас М.С. - дов. №б/н від 28.01.2016 року,

відповідача: не з'явився.

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: не з'явився.

Учасникам судового процесу роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22, 27 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ-ЕКОСВІТ» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 3 013,00 грн. Ухвалою від 25.01.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 04.02.2016 року.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 17.03.2016 р. до участі у даній справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Львівське комунальне підприємство «Під Голоском - 410» і розгляд справи призначено на 21.03.2016 р.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 21.03.2016 р. за клопотанням представника позивача продовжено строк розгляду справи з 22.03.2016 року на 15 календарних днів і відкладено розгляд справи на 28.03.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення умов договору про надання послуг №Ш410/26 від 01.10.2013 р. не провів оплати в повному обсязі позивачу за надані послуги з 01.07.2014 року по вересень 2015 року включно, внаслідок чого у відповідача виникла основна заборгованість перед позивачем в сумі 1481,43 грн. Крім того, відповідачу позивачем до стягнення нараховано 769,21 грн. - інфляційних втрат, 77,81 грн. - 3% річних, 685,54 грн. - пені та судові витрати, які просить стягнути з відповідача на його користь.

Рух справи відображено в ухвалах суду, що містяться в матеріалах справи.

25.03.2016 р. представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог (вх. №1750/16 від 25.03.2016 р.), в якій просить стягнути з відповідача 3142,47 грн. в тому числі з урахуванням основної заборгованості, 3% річних, інфляційних збитків та пені.

Згідно п.2 ч. 1 ст. 57 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.56 ГПК України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів, відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Згідно з "Правилами надання послуг поштового зв'язку", затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002р. №1155, належним доказом направлення копії позовної заяви у справі є бланк опису вкладення, який згідно частини 2 пункту 28 Правил заповнюється відправником у 2-х примірниках. Працівник об'єкта поштового зв'язку перевіряє відповідність вкладення опису, розписується на обох примірниках і проставляє відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису видається відправникові, другий вкладається до поштового відправлення.

За приписами п. 3.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 року недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК. Так, позовна заява підлягає поверненню без розгляду, якщо позивачем не вказано повне найменування сторін та їх поштових адрес, або позовну заяву підписано не уповноваженою належним чином особою чи особою, посадове становище якої не вказано, або прокурор не зазначив орган, уповноважений здійснювати відповідні функції держави у спірних відносинах, або позовна заява не підписана позивачем.

Наявність на позовній заяві факсимільного підпису означає, що вона не підписана особою, яка має право її підписувати, і підлягає поверненню. Такі ж наслідки настають, коли в позовній заяві відсутні відомості про прізвище та посаду керівника юридичної особи або до позовної заяви не додано належні документи на підтвердження повноважень особи, що підписала цю заяву як представник позивача в господарському суді (частини третя-шоста статті 28 ГПК), і на ці документи немає посилання в заяві.

Якщо у позовній заяві є посилання на докази, що підтверджують викладені обставини, але самі докази до позовної заяви не додані, таку заяву не можна повертати з посиланням на статтю 63 ГПК. У цьому випадку суддя у процесі підготовки справи до розгляду ухвалою витребовує ці докази від позивача чи відповідача.

У разі коли до позовної заяви додано докази надсилання відповідачеві копії лише самої заяви, але відсутні докази надсилання йому копій доданих до неї документів, така заява підлягає поверненню на загальних підставах згідно з пунктом 6 частини першої статті 63 ГПК.

Не може вважатися належним доказом надіслання відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів проставлена на позовній заяві відмітка іншої сторони, якщо у цій відмітці не зазначено, ким саме прийнято копію позовної заяви.

Крім цього суду звертає увагу позивача на те, що відповідно до п. 3.11 та п.3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 року ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

При дослідженні матеріалів заяви про збільшення розміру майнових вимог №б/н (вх. №1750/16 від 25.03.2016 р.) було встановлено, що позивач не направив у встановлених порядку заяву з додатками відповідачу, та що заява про збільшення позовних вимог не відповідає вимогам ст. 54, 57 ГПК України.

Зважаючи на те, що позивачем не подано доказів надсилання відповідачу копії заяви з додатками, а також на те, що заява вх. №1750/16 від 25.03.2016 року не відповідає вимогам ст. 57 ГПК України, то заява та додані до неї документи згідно п.6 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України підлягає поверненню без розгляду.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що заява про збільшення розміру майнових вимог №б/н (вх. №1750/16 від 25.03.2016 р.) підлягає поверненню без розгляду - позивачу.

В судове засідання 28.03.2016 р. представник позивача з'явився. позов підтримав із підстав викладених у позовній заяві. Подав заяву, в якій просить не приймати до розгляду заяви про збільшення позовних вимог вх. №1750/16 від 25.03.2016 р. і не розглядати її. Просить задоволити позов із врахуванням поданої позивачем 21.01.2016 р. позовної заяви . А відтак, суд розглядає справу в межах заявленого позову 21.01.2016 року.

В судове засідання 28.03.2016 року представник відповідача не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи судом (докази містяться в матеріалах справи). Причини неявки в судове засідання не повідомив, вимоги ухвал суду не виконав.

В судове засідання 28.03.2016 р. представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача не з'явився, причини неявки в судове засідання не повідомив, вимоги ухвал суду від 17.03.2016 року та від 21.03.2016 року не виконав.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Господарським судом Львівської області встановлено, що як ухвала про порушення провадження у даній справі так і ухвали про відкладення розгляду справи надсилалися місцевим господарським судом на адресу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1», яка зазначена у позовній заяві та у спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 28.03.2016 р., а саме за адресою: АДРЕСА_1, а також за адресою здійснення відповідачем підприємницької діяльності: АДРЕСА_2.

Таким чином, судом вжито усі передбачені дії і дотримано встановлені вимоги щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду даної справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 Постанови Пленуму ВГС України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

надавалась можливість сторонам подати суду належні і допустимі письмові докази в обґрунтування позовних вимог і заперечень на позов. Однак відповідач своїм правом не скористався, відзиву не подав, проти позову не заперечив у визначеному законом порядку.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 28.03.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши оригінали документів, суд встановив таке.

ТзОВ «ДВ-ЕКОСВІТ» визначено виконавцем послуг зі збирання і перевезення твердих побутових відходів у м. Львів на підставі Рішення №683 від 09.08.2013 р. виконавчого комітету Львівської міської ради.

Між ТзОВ «ДВ-ЕКОСВІТ», відповідачем та ЛКП «Під Голоском - 410» укладено Договір про надання послуг з вивезення побутових відходів № Ш410/26 від 01.10.2013 р. р. (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1 цього Договору, виконавець (позивач у справі) зобов'язується, згідно з графіком надавати послуги з вивезення побутових відходів, а замовник зобов'язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором (далі послуги). Пунктом 3 Договору визначено, що послуги з вивезення побутових відходів надаються за контейнерною схемою за якою контейнери знаходиться на території ЛКП.

Згідно п. 10. Договору, у разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше до 10 числа періоду, що настає за розрахунковим.

Відповідно п. 4. Договору, для вивезення побутових відходів споживач зобов'язаний накопичувати побутові відходи у найближче розташовані спеціальні контейнери, що знаходиться на території ЛКП «Під Голоском - 410» або виставити у місцях, погоджених з виконавцем.

Обсяг надання послуг розраховується виконавцем на підставі норм, затверджених органом місцевого самоврядування (п. 7 Договору). Розрахунок обсягу і вартості послуг здійснюється згідно з Додатком 1 до Договору про надання послуг з вивезення побутових відходів (п. 8 Договору).

Розділом оплата послуг (п. 9-13) в Договорі, сторони Договору визначили наступне.

Розрахунковим періодом є календарний місяць.

У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше до 10 числа періоду, що настає за розрахунковим.

Послуги оплачується шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок Виконавця, що зазначений у реквізитах договору.

У разі потреби виконавець здійснює місячний перерахунок вартості фактично наданих послуг та повідомляє.

У разі зміни вартості послуг Виконавець повідомляє не пізніше ніж за 30 днів про це Споживачу із зазначенням причин і відповідних обґрунтувань.

Термін дії Договору з 01.10.2013 року до 31.12.2015 року.

За час дії договору сторони проводили нарахування і розрахунки за тарифами встановленими рішенням виконавчого комітету ЛМР №780 від 27.09.2013 року та рішенням №656 від 05.09.2014 року виконавчого комітету ЛМР «Про встановлення тарифів на послуги з вивезення побутових відходів».

Згідно п. 17 Договору сторони Договору визначили, що Споживач несе відповідальність згідно із законом і цим договором за:

1) несвоєчасне внесення плати за послуги;

2) невиконання зобов'язань, визначених цим договором і законом.

На виконання умов Договору позивачем надано відповідачу послуги, на загальну суму 1860,17 грн. за період з 01.10.2013 року по 30.09.2015 року.

Однак відповідачем частково оплачено за надані послуги в сумі 378,74 грн. (докази містяться в матеріалах справи).

Таким чином основна заборгованість відповідача перед позивачем на час подачі позовної заяви в суд становить 1481,43,00 грн. за надані відповідачу послуги з 01.07.2014 року по 30.09.2015 року.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 769,21 грн. - інфляційних втрат, 77,81 грн. - 3% річних, згідно проведених розрахунків та витрати, понесені по сплаті судового збору.

Станом на день розгляду справи, відповідач заборгованість по договору про надання послуг № Ш410/26 від 01.10.2013 р. не сплатив, доказів зворотнього суду не представив і не заперечив проти позову у визначеному законом порядку.

Дані факти матеріалами справи підтверджується, сторонами не заперечувались та документально не спростовувались.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного :

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Виходячи з норм ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до п. 1 ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України вказує на те, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Обсяг надання послуг розраховується виконавцем на підставі норм, затверджених органом місцевого самоврядування (п. 7 Договору). Розрахунок обсягу і вартості послуг здійснюється згідно з Додатком 1 до Договору про надання послуг з вивезення побутових відходів (п. 8 Договору).

Розділом оплата послуг (п. 9-13) в Договорі, сторони Договору визначили наступне.

Розрахунковим періодом є календарний місяць.

У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше до 10 числа періоду, що настає за розрахунковим.

Послуги оплачується шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок Виконавця, що зазначений у реквізитах договору.

У разі потреби виконавець здійснює місячний перерахунок вартості фактично наданих послуг та повідомляє.

У разі зміни вартості послуг Виконавець повідомляє не пізніше ніж за 30 днів про це Споживачу із зазначенням причин і відповідних обґрунтувань.

Термін дії Договору з 01.10.2013 року до 31.12.2015 року.

За час дії договору сторони проводили нарахування і розрахунки за тарифами встановленими рішенням виконавчого комітету ЛМР №780 від 27.09.2013 року та рішенням №656 від 05.09.2014 року виконавчого комітету ЛМР «Про встановлення тарифів на послуги з вивезення побутових відходів».

Згідно п. 17 Договору сторони Договору визначили, що Споживач несе відповідальність згідно із законом і цим договором за:

3) несвоєчасне внесення плати за послуги;

4) невиконання зобов'язань, визначених цим договором і законом.

Як підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, позивач належним чином виконав свої зобов'язання по договору № Ш410/26 від 01.10.2013 р. про надання послуг зі збирання і перевезення твердих побутових відходів в тому числі за спірний період надавши відповідачу послуги за період з 01.10.2013 року по 30.09.2015 року на загальну суму 1 860,17 грн. (докази містяться в матеріалах справи).

Однак відповідач виконав взяті на себе зобов'язання по договору по оплаті виконав тільки частково, оплативши позивачу суму 378,74 грн. (докази оплати містяться в матеріалах справи) Відтак, невиконаними залишились зобов'язання по оплаті наданих послуг в сумі 1481,43 грн. за період з 01.07.2014 року по 30.09.2015 року.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 481,43 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прстроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За несвоєчасне виконання договірних зобов'язань позивачем до стягнення з відповідача нараховані інфляційні втрати в розмірі 769,21 грн. за період з 30.09.2014 р. по 30.09.2015 р. та три відсотки річник за період з 30.12.2013 р. по 30.09.2015 р. в розмірі 77,81грн.

Згідно п. 10. Договору, у разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше до 10 числа періоду, що настає за розрахунковим.

Враховуючи вищенаведене, суд здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3 % річних, прийшов до висновку, що інфляційні втрати підлягають до стягнення в розмірі 769,21 грн. в межах заявлених позовних вимог. А щодо 3 % річних, то позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення частково, в сумі 24,41 грн. (розрахунки здійснені судом додані до матеріалів справи), а в задоволенні решти позовних вимог в цій частині суд відмовляє, як у безпідставно нарахованій сумі.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ст.546 Цивільного кодексу України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пеня, за визначенням ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

З ч.1 ст.547 Цивільного кодексу України вбачається, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

За змістом ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно п.2.1 постанови №14 від 17.12.13 пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вбачається, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Тобто, пеня стягується тільки у тому разі, коли її розмір визначено в договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами спірного договору про надання послуг з вивезення побутових відходів №Ш410/26 від 01.10.2013 р. не визначено розміру пені, що підлягає оплаті у разі порушення строку оплати товару. Будь-яких додаткових угод та додатків до даних договорів, матеріали справи не містять.

Посилання позивача на доказ на підставі якого необхідно стягнути з відповідача пеню, оцінюється судом критично, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, сторони у договорі погодили істотні умови, разом з тим виду та розміру відповідальності не визначили.

Частиною другою ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов"язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За змістом статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки сторонами не було визначено відповідальність відповідача у формі пені у разі несвоєчасного виконання грошового зобов'язання (порядок її сплати та розмір), господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені в сумі 685,54 грн., а тому суд відмовляє позивачу в її стягненні з відповідача.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18, у випадку, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, суд покладає на відповідача, так як спір виник внаслідок неправильних дій відповідача у справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 22, 27, 33, 34, 36, 43, 49, 75, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце здійснення підприємницької діяльності: АДРЕСА_2, юридична адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ-ЕКОСВІТ» (адреса: 79035, м. Львів, вул. Пасічна, 127, ідентифікаційний ) 1481,43 грн. основної заборгованості 769,21 грн. - інфляційних втрат та 24,41 грн. - 3% річних та 1 378,00 грн. - понесених витрат на сплату судового збору.

3. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати відповідно до вимог ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.03.2016 р.

Суддя Долінська О.З.