номер провадження справи 35/20/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016 Справа № 908/621/16

Суддя господарського суду Запорізької області Топчій О.А.

при секретарі Осоцькому Д.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 319 від 19.03.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 55 від 31.12.2015р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі філії Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція, Запорізька область, м. Енергодар

до Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя

про стягнення 1328347,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

03.03.2016р. до господарського суду Запорізької області звернулося Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі філії Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція до Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про стягнення 1191200,60 грн.

Позивач, обґрунтовуючи свій позов, посилається на те, що між ним та ВАТ Запоріжжяобленерго 01.01.2013р. укладено договір №12-7 про спільне використання технологічних електричних мереж, за умовами якого позивач зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі/транзиту електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок відповідача та/або інших суб'єктів господарювання - субспоживачів, передачу електричної енергії яким забезпечує відповідач, а відповідач зобов'язується своєчасно сплачувати вартість послуг позивача з утримання технологічних електричних мереж використання та інші послуги, відповідно до умов договору. Позивач зазначає, що ним зобовязання за договором були виконані своєчасно та в повному обсязі, проте відповідач свої зобовязання щодо своєчасної оплати за отримані послуги не виконав, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем за період березень листопад 2015р. в розмірі 1023713,28 грн., на які позивачем, відповідно до умов договору та законодавства нараховано пеню, інфляційні витрати та 3 % річних. Позивач звернувся до суду та просить стягнути 1023713,28 грн. основного боргу; 132059,02 грн. пені; 22853,93 грн. інфляційних втрат та 12574,37 грн. 3 % річних, а також сплачений судовий збір в розмірі 17868 грн.

03.03.2016р. автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл, справу призначено до розгляду судді Топчій О.А.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.03.2016 р. порушено провадження у справі № 908/621/16, присвоєно справі номер провадження № 35/20/16, розгляд якої призначено на 30.03.2016 р. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та обєктивного розгляду і вирішення справи по суті.

29.03.2016р. через канцелярію господарського суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій зазначено, що після звернення позивача до господарського суду відповідач оплатив рахунок на суму 113745,92 грн. за березень 2015р., проте не сплатив рахунки за грудень 2015р. на суму 113745,92 та січень 2016р. на суму 84630,35 грн. Враховуючи викладене, позивач в порядку ст. 22 ГПК України збільшує розмір позовних вимог на: - 84630,35 по стягненню заборгованості за договором, враховуючи оплату рахунку за березень 2015р. та наявності неоплачених відповідачем рахунків за грудень 2015р. та січень 2016р. , - 41752,15 грн. по стягненню пені в розмірі 0,1%; - 5013,82 грн. по стягненню інфляційних витрат; - 5750,22 грн. по стягненню 3 % річних. Просить прийняти заяву про збільшення розміру позовних вимог та стягнути 1108343,63 грн. основного боргу; 173811,17 грн. пені в розмірі 0,1 %; 27867,75 грн. інфляційних витрат; 18324,59 грн. 3 % річних та 19925,20 грн. судового збору.

30.03.2016р. через канцелярію господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній не заперечує проти наявності в нього заборгованості, проте зазначає, що вказана заборгованість утворилася в звязку з скрутним фінансовим становищем відповідача, недофінансування з боку держави по основним бюджетним сферам, незадовільною платіжною дисципліною споживачів та надання реструктуризації боргу за спожиту електричну енергію споживачам. Зазначає, що застосування судом в повному обсязі господарсько - правової відповідальності призведе до відсутності коштів для поточної оплати за купівлю електроенергії. Просить зменшити розмір пені до 10000 грн. та розстрочити виконання рішення рівними частинами на 9 місяців починаючи з квітня 2016р.

В судовому засіданні 30.03.2016р. представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з урахуванням наданих збільшень та заперечив проти зменшення розміру пені до 10000 грн., як того просив відповідач, а також заперечив проти надання відповідачеві розстрочки. Просить суд задовольнити позов та стягнути 1108343,63 грн. основного боргу; 173811,17 грн. пені в розмірі 0,1 %; 27867,75 грн. інфляційних витрат; 18324,59 грн. 3 % річних та 19925,20 грн. судового збору.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову не заперечив, підтримав надані раніше клопотання зменшення пені до 10000 грн. та про надання розстрочки виконання рішення суду на девять місяців починаючи з квітня 2016р.

В судовому засіданні 30.03.2016р. судом була розглянута заява позивача про збільшення розміру позовних вимог вих.. № 28-23/6349 від 15.03.2016р.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Заява позивача про збільшення розміру позовних вимог прийнята та задоволена судом, оскільки такі дії позивача не суперечать чинному законодавству та не порушують чиї - небудь права і охоронювані законом інтереси. Спір розглядається з урахуванням наданих збільшень.

Справа розглянута за заявою представників сторін без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 30.03.2016р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, документи, надані сторонами додатково, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

01.01.2013р. між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі філії Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (далі власник мереж) та ВАТ Запоріжжяобленерго (далі - користувач) укладено договір №12-7 про спільне використання технологічних електричних мереж.

Відповідно до п. 1.1 договору власник мереж зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок користувача та/або інших суб'єктів господарювання - субспоживачів, передачу електричної енергії яким забезпечує користувач, а користувач зобов'язується своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж використання та інші послуги, відповідно до умов договору.

Згідно з п. 1.2 договору, передача електричної енергії забезпечується відповідно до додатка № 1 «однолінійна схема», наданого власником мереж, з обовязковим зазначенням місць встановлення, типів, марки обладнання, довжини ліній, які задіяні в передачі електричної енергії.

Власник мереж забезпечує передачу електричної енергії до межі балансової належності належних йому електричних мереж, визначених «Актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін», яка наведена у додатку № 2 «Перелік точок приєднання електроустановок користувача та субспоживачів до технологічних електричних мереж власника мереж».

Відповідно до п. 11.5 договору, цей договір набирає чинності з 01.01.2013 і укладається терміном до 31.12.2013. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією з його сторін про відмову від нього або про його перегляд.

Станом на день розгляду справи договір № 12-7 від 01.01.2013р. є чинним.

Пунктом 7.3 договору сторони домовились, що за підсумками розрахункового періоду власник мереж у термін до пятого числа місяця, наступного за розрахунковим, направляє користувачу рахунок. Сума платежу визначається за «Порядком обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», який викладений в Додатку №4 до договору №12-7, з урахуванням сум платежів, що надійшли від користувача. Разом з рахунком власник мереж направляє користувачу, в тому числі і підписані зі своєї сторони та скріплені печаткою два примірника «Акта прийому-здачі наданих послуг».

Відповідно до п. 7.4 договору, оплата користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого власником мереж рахунка та оформленого «Акта прийому-здачі наданих послуг» до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника мереж.

Як вбачається з матеріалів справи, власником мереж на адресу користувача були направлені акти прийому-здачі наданих послуг: №03-15 від 31.03.2015 на суму 113 745,92 грн.; №04-15 від 30.04.2015 на суму 113 745,92 грн.; №05-15 від 31.05.2015 на суму 113 745,92 грн.; №06-15 від 30.06.2015 на суму 113 745,92 грн.; №07-15 від 31.07.2015 на суму 113 745,92 грн.; №08-15 від 31.08.2015 на суму 113 745,92 грн.; №09-15 від 30.09.2015 на суму 113 745,92 грн.; №10-15 від 31.10.2015 на суму 113 745,92 грн.; №11-15 від 30.11.2015 на суму 113 745,92 грн.; № 12-15 від 31.12.2015р. на суму 113745,92 грн.; № 1-16 від 31.01.2016р. на суму 84630,35 грн. та рахунки: №240 від 31.03.2015 на суму 113 745,92 грн.; №394 від 30.04.2015 на суму 113 745,92 грн.; №499 від 31.05.2015 на суму 113 745,92 грн.; №528 від 30.06.2015 на суму 113 745,92 грн.; №705 від 31.07.2015 на суму 113 745,92 грн.; №802 від 31.08.2015 на суму 113 745,92 грн.; №905 від 30.09.2015 на суму 113 745,92 грн.; №1006 від 31.10.2015 на суму 113 745,92 грн.; №1041 від 30.11.2015 на суму 113 745,92 грн.; № 1162 від 31.12.2015р. на суму 113745,92 грн.; № 80 від 31.01.2016р. на суму 84630,35 грн.

Відповідачем акти прийому-здачі наданих послуг були підписані без зауважень та заперечень та повернуті на адресу позивача.

Одним з обов'язків відповідача є обов'язок здійснювати оплату за використання електричних мереж за розрахунковий період, яким є період з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця. Розрахунок плати за використання електричних мереж здійснюється згідно з «Порядком обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», який викладений в Додатку №4 до договору №12-7 (п. 7.1 та п. 4.1 договору)

Проте, свої зобовязання щодо своєчасної оплати відповідач виконав частково, сплативши лише рахунок за березень 2015р. в розмірі 113745,92 грн.

Несплаченою залишилася сума в розмірі 1108343,63 грн.

Згідно зі ст. ст. 11, 509 ЦК України договір є однією із підстав виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) Згідно ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалося раніше, п. 7.4 договору сторони обумовили, що оплата відповідачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача.

Оскільки судом встановлено та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні, що відповідачем за період з березня 2015р. по січень 2016р. оплата за отримані послуги була здійснена лише за березень 2015р. та сума заборгованості станом на день розгляду справи становить 1108343,63 грн., тобто, відповідач свої зобовязання щодо своєчасної та повної оплати за отримані послуги виконав неналежним чином, то вимоги позивача щодо стягнення несплаченої суми основної заборгованості в розмірі 1108343,63 грн. є законними, обґрунтованими, документально підтвердженими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Як встановлено ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 5510570/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Пунктом 9.2.1 договору передбачено, що в за порушення строків оплати, передбачених п. 4.1, користувач сплачує власнику мереж пеню у розмірі 0,1% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені.

В пункті 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року, то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну, в даному прикладі - 31 липня 2014 року. Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено - по 1 серпня 2014 року або включно до 1 серпня 2014 року, то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року. День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Таким чином, останніми днями оплати рахунків №240 від 31.03.2015 на суму 113 745,92 грн.; №394 від 30.04.2015 на суму 113 745,92 грн.; №499 від 31.05.2015 на суму 113 745,92 грн.; №528 від 30.06.2015 на суму 113 745,92 грн.; №705 від 31.07.2015 на суму 113 745,92 грн.; №802 від 31.08.2015 на суму 113 745,92 грн.; №905 від 30.09.2015 на суму 113 745,92 грн.; №1006 від 31.10.2015 на суму 113 745,92 грн.; №1041 від 30.11.2015 на суму 113 745,92 грн., № 1162 від 31.12.2015р. на суму 113745,92 грн.; № 80 від 31.01.2016р. на суму 84630,35 грн. є: 29.04.2015р., 30.05.2015р., 29.06.2015р., 30.07.2015р., 30.08.2015р., 29.09.2015р., 30.10.2015р., 29.11.2015р., 30.12.2015р., 30.01.2016р., 28.02.2016р. відповідно.

За порушення строків оплати послуг за договором № 12-7 від 01.01.2013р. позивачем нарахована пеня в розмірі 0,1 % по кожному рахунку окремо, з урахуванням вимог п. 6 ст. 232 ГК України:

Рахунок №240 від 31.03.2015 на суму 113 745,92 грн.; 0,1% - розмір пені, передбачений договором; період прострочення: з 30.04.2015 по 26.10.2015 - 180 днів; розрахунок: 113 745,92 грн. х0,1 х 180/100 = 20 474,27 грн.

Рахунок №394 від 30.04.2015 на суму 113 745,92 грн.; 0,1% - розмір пені, передбачений договором; період прострочення: з 31.05.2015 по 26.11.2015 - 180 днів; розрахунок: 113 745,92 грн. х 0,1 х 180 / 100 = 20 474,27 грн.

Рахунок №499 від 31.05.2015 на суму 113 745,92 грн.; 0,1% - розмір пені, передбачений договором; період прострочення: з 30.06.2015 по 26.12.2015 - 180 днів; розрахунок: 113 745,92 грн. х0,1 х 180 /100 = 20 474,27 грн.

Рахунок №528 від 30.06.2015 на суму 113 745,92 грн.; 0,1% - розмір пені, передбачений договором; період прострочення: з 31.07.2015 по 26.01.2015 - 180 днів; розрахунок: 113 745,92 грн. х 0,1 х 180 / 100 = 20 474,27 грн.

Рахунок №705 від 31.07.2015 на суму 113 745,92 грн.; 0,1% - розмір пені, передбачений договором; період прострочення: з 31.08.2015 по 26.02.2016 - 180 днів; розрахунок: 113 745,92 грн. х 0,1 х 180 / 100 = 20 474,27 грн.

Рахунок №802 від 31.08.2015 на суму 113 745,92 грн.; 0,1% - розмір пені, передбачений договором; період прострочення: з 30.09.2015 по 27.03.2016 - 180 днів; розрахунок: 113 745,92 грн. х0,1 х 180 / 100 = 20 474,27 грн.

Рахунок №902 від 30.09.2015р. на суму 113 745,92 грн.; 0,1% - розмір пені, передбачений договором; період прострочення з 31.10.2015 по 30.03.2016 - 152 дні: розрахунок: 113 745,92 грн. х0,1 х152 / 100 = 17 289,38 грн.

Рахунок №1006 від 31.10.2015 на суму 113745,92 грн.; 0,1% - розмір пені, передбачений договором; період прострочення: з 30.11.2015 по 30.03.2016р. - 122 дні; розрахунок: 113 745,92 грн. х0,1 х122 / 100 = 13 877,00 грн.

Рахунок №1041 від 30.11.2015 на суму 113745,92 грн.; 0,1% - розмір пені, передбачений договором; період прострочення: з 31.12.2015 по 28.03.2016 - 91 день; розрахунок: 113 745,92 грн. х 0,1 х 91 / 100 = 10 350,88 грн.

Загальна сума пені, що заявлена до стягнення становить 173811,17 грн.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені та встановлено, що нараховані суми пені не перевищують подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, розрахунок зроблений вірно, а тому заявлені вимоги щодо стягнення пені в розмірі 173811,17 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позивачем нараховані 3 % річних:

Рахунок №240 від 31.03.2015 на суму 113 745,92 грн.; період прострочення: з 30.04.2015 по 15.02.2016 - 292 дні = 2 729,90 грн.

Рахунок №394 від 30.04.2015 на суму 113 745,92 грн.; період прострочення: з 31.05.2015 по 30.03.2016 - 305 днів; = 2 851,44 грн.

Рахунок №499 від 31.05.2015 на суму 113 745,92 грн.; період прострочення з 30.06.2015 по 28.03.2016 275 дні = 2 570,97 грн.

Рахунок №528 від 30.06.2015 на суму 113 745,92 грн.; період прострочення з 31.07.2015 по 30.03.2016 - 244 дні = 2 281,15 грн.

Рахунок №705 від 31.07.2015 на суму 113 745,92 грн.; період прострочення: з 31.08.2015 по 28.03.2016 - 213 днів = 1 991,33 грн.

Рахунок №802 від 31.08.2015 на суму 113 745,92 грн.; період прострочення: з 30.09.2015 по 30.03.2016 - 183 дні = 1 710,86 грн.

Рахунок №902 від 30.09.2015 на суму 113 745,92 грн. з 31.10.2015 по 30.03.2016 - 152 дні = 1 421,04 грн.

Рахунок №1006 від 31.10.2015 на суму 113 745,92 грн.; з 30.11.2015 по 30.03.2016 - 122 дні = 1 140,57 грн.

Рахунок №1041 від 30.11.2015 на суму 113 745,92 грн.; з 31.12.2015 по 30.03.2016р. - 91 день = 850,76 грн.

Рахунок №1162 від 31.12.2015 на суму 113 745,92 грн.; з 31.01.2016 по 30.03.2016р. - 60 днів = 560,94 грн.

Рахунок №80 від 31.01.2016 на суму 84 630,35 грн. за період прострочення: з 29.02.2016 по 30.03.2016 - 31 день = 215,63 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних витрат за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», судом встановлено, що:

По рахунку № 240 від 31.03.2015р. на суму 113745,92 грн., сума 3 % річних становить 2728,73 грн.

По рахунку № 394 від 30.04.2015р. на суму 113745,92 грн., сума 3 % річних становить 2849,14 грн.

По рахунку №499 від 31.05.2015 на суму 113 745,92 грн. сума 3 % річних становить 2568, 67 грн.

По рахунку №528 від 30.06.2015 на суму 113 745,92 грн. сума 3 % річних становить 2278,85 грн.

По рахунку №705 від 31.07.2015 на суму 113 745,92 грн. сума 3 % річних становить 1989,03 грн.

По рахунку №802 від 31.08.2015 на суму 113 745,92 грн. сума 3 % річних становить 1708,56 грн.

По рахунку №902 від 30.09.2015 на суму 113 745,92 грн. сума 3 % річних становить 1418,75 грн.

По рахунку №1006 від 31.10.2015 на суму 113 745,92 грн. сума 3 % річних становить 1138,28 грн.

По рахунку №1041 від 30.11.2015 на суму 113 745,92 грн. сума 3 % річних становить 848,46 грн.

По рахунку №1162 від 31.12.2015 на суму 113 745,92 грн. сума 3 % річних становить 559,41 грн.

По рахунку №80 від 31.01.2016 на суму 84 630,35 грн. сума 3 % річних становить 215,63 грн.

Загальна сума 3% річних дорівнює 18302,92 грн. та в цій частині підлягає стягненню. В іншій частині стягнення 3 % річних суд відмовляє.

Також позивачем заявлені до стягнення інфляційні витрати в розмірі 27867,75 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних витрат за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», судом встановлено, що в межах заявлених вимог, розрахунок здійснений вірно, а тому інфляційні витрати підлягають задоволенню в межах заявлених вимог, в розмірі 27867,75 грн.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач свої зобовязання за договором № 12-7 від 31.03.2013р. щодо своєчасної та повної оплати за отримані послуги виконав неналежним чином, то вимоги позивача про стягнення основного боргу в розмірі 1108343 грн.. 63 коп.; 173811 грн.. 17 коп. пені; інфляційні витрати в розмірі 27867 грн. 75 коп.; 18302 грн.. 92 коп. 3 % річних суд вважає законними, обґрунтованими, документально підтвердженими, в звязку з чим позов підлягає задоволенню частково, з урахуванням викладеного вище.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду на девять місяців відмовляє в його задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 ст. 83 Господарсько процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

При вирішенні питання про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення, суд виходить з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів).

При цьому, при прийнятті рішення про надання розстрочки та відстрочки суд має враховувати приписи статті 121 ГПК про те, що відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається лише у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, має бути підтверджена відповідними засобами доказування, а до заяви повинні бути додані докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Відповідач, як на підставу надання розстрочки виконання рішення посилається на те, що заборгованість утворилася в звязку зі скрутним фінансовим становищем відповідача та незадовільною платіжною дисципліною споживачів. Також відповідач зазначає, що Кабінетом Міністрів України 4 березня 2015 року постановою №83, затверджено Перелік об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, до якого включено ВАТ «Запоріжжяобленерго». Прийняття рішення про стягнення заборгованості без врахування обставин, що ускладнюють його виконання, ставить під сумнів стабільність фінансового стану енергопостачальника, та як наслідок може відобразитись на безпеці експлуатації об'єктів електроенергетики, на безперервності передачі та поставки енергії, на екологічній безпеці об'єктів електроенергетики, на збережені цілісності та забезпечені надійного і ефективного функціонування ОЕС України тощо. Просить розстрочити виконання рішення строком на девять місяців.

Посилання відповідача на тяжке фінансове становище, не може бути підставою для надання розстрочки виконання рішення, оскільки ВАТ «Запоріжжяобленерго» не надано до суду доказів в підтвердження його тяжкого фінансового стану, зокрема, відсутності грошових коштів на рахунках підприємства, доказів того, що відповідач не отримує прибуток від діяльності тощо.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, саме лише посилання відповідача на те, що він опинився в тяжкому фінансовому стані не є підставою для надання розстрочки виконання рішення згідно з п. 6 ст. 83 Господарсько процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ВАТ «Запоріжжяобленерго», посилаючись на конкретні обставини не довів суду їх винятковість та не надав належних та допустимих доказів, на підтвердження наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Також відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 10000 грн. Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Оскільки відповідачем не доведена винятковість обставин, що призвели до виникнення порушення зобовязань за договором № 12-7 від 31.01.2013р., а тому суд відмовляє в задоволенні вказаного клопотання.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір стягується з відповідача на користь позивача частково, пропорційно задоволеним вимогам, в розмірі 19924,88 грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» 69035 м. Запоріжжя вул. Сталеварів, 14 на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», (71504 м. Енергодар, Запорізька область вул. Промислова, 133 , ) основний борг в розмірі 1108343 (один мільйон сто вісім тисяч триста сорок три) грн.. 63 коп.; 173811 (сто сімдесят три тисячі вісімсот одинадцять) грн.. 17 коп. пені; інфляційні витрати в розмірі 27867 (двадцять сім тисяч вісімсот шістдесят сім) грн. 75 коп.; 18302 (вісімнадцять тисяч триста дві) грн.. 92 коп. 3 % річних та 19924,88 грн. судового збору. Видати наказ.

Відмовити в задоволенні клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду на девять місяців.

Відмовити в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 10000 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для подання апеляційної скарги з моменту оформлення та підписання повного тексту рішення.

Повне рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 04.04.2016р.

Суддя О.А. Топчій