ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.03.2016 Справа № 920/1755/15
Господарський суд Сумської області у складі: головуючого судді Левченка П.І., судді Резніченко О.Ю., судді Зражевського Ю.О. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/1755/15

за позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрСумиліфт», м. Суми,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «СУМИСТРОЙТЕХ», м. Суми,

про стягнення 37534,69 грн.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 18.09.2015 року,

відповідача ОСОБА_2 за довіреністю № 3 від 30.06.2015 року.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача 34287,88 грн. основного боргу за диспетчерське обслуговування, який виник за період з червня по вересень 2015 року за договором на виконання робіт з диспетчерського обслуговування № 54 від 01.06.2015 року, 3043,91 грн. пені, 202,90 грн. 3 % річних та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн.

21.12.2015 року представником позивача на підтвердження факту виконання ним робіт з диспетчерського обслуговування ліфтів за період з червня по вересень 2015 року надано суду копії: переліку будинків, обладнаних ОДС; реєстрів по аварійних зупинках ліфтів за 01.06.2015, за 01.07.2015 та за 31.08.2015; звітів для абонентів по телефонним номерам №№ 793907, 791963, 793230, 793227, 793298; титульного аркушу журналу реєстрації викликів.

У письмових поясненнях (а.с. 52-54) представник відповідача проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що протягом строку дії зазначеного вище договору відповідач не отримував від позивача актів виконаних робіт, а тому був позбавлений можливості перевірити факт надання послуг.

Договір на виконання робіт з диспетчерського обслуговування № 54 від 01.06.2015 року представник відповідача вважає удаваним правочином, що не породжує жодних правових наслідків, так як рішенням Господарського суду Сумської області від 14.12.2015 року у справі № 920/1143/15 визнано недійсним договір № 50 та додаткову угоду № 1 до договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житлового фонду, що перебуває на балансі Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради, укладений 25 травня 2015 року між Комунальним підприємством «Сумижитло» Сумської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «СУМИСТРОЙТЕХ» та застосовано наслідки недійсності правочину, а саме зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «СУМИСТРОЙТЕХ» повернути Комунальному підприємству «Сумижитло» Сумської міської ради паспорти ліфтів в кількості 66 шт., які набуті на підставі недійсного правочину за актом приймання-передачі паспортів ліфтів від 29 травня 2015 року.

Заперечуючи проти позиції відповідача представник позивача у клопотанні б/н від 11.01.2016 року зазначає, що акти виконаних робіт за вказаний період надсилалися ним на адресу відповідача листами № 138 від 25.09.2015 року, № 147 від 05.10.2015 року та № 158 від 03.11.2015 року. Але зазначена кореспонденція, окрім листа № 147 від 05.10.2015 року, повернута відправникові по закінченню терміну зберігання у звязку з відмовою адресата від її отримання, що свідчить про умисне ухилення від виконання умов укладеного між сторонами договору на момент його дії з боку відповідача.

Разом з клопотаннями від 11.01.2016 року представником позивача надано суду для долучення матеріалів даної справи докази надсилання відповідачеві актів виконаних робіт, копії витягу з журналу реєстрації визовів на 15-ти арк. та змінних повідомлень на 40-ка аркушах.

Представник відповідача у своїх письмових поясненнях зазначає, що позивач не мав доступу до систем ОДС, які знаходяться у спеціалізованих приміщеннях, що орендуються Комунальним підприємством «Сумижитло» Сумської міської ради відповідно до договорів оренди №№ УМКВ 0720, УМКВ 0718 від 04.04.2014 року та в суборенду позивачеві не передавалися. Наявність у штатному розкладі позивача посад диспетчерів не надавала йому можливості здійснювати надання послуг з диспетчерського обслуговування, які передбачали доступ до диспетчерських пультів, що забезпечували звязок з ліфтами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за диспетчерське обслуговування ліфтів за договором на виконання робіт з диспетчерського обслуговування № 54 від 01.06.2015 року (далі - договір), укладеного між сторонами у справі, згідно якого, позивач взяв на себе зобовязання по виконанню робіт з диспетчерського обслуговування по житловим будинкам, що обслуговуються відповідачем, згідно з додатком № 1 до договору, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити виконані роботи у відповідності до умов договору.

Періодичність оплати виконаних робіт становить один місяць (пункт 1.2 договору). Розрахункова вартість робіт по договору становить 8571,97 грн. на місяць (пункт 3.1 договору).

Пунктом 4 договору сторони погодили, що по фактично виконаним роботам позивач до пятого числа кожного місяця складає та надає відповідачеві для перевірки та підписання акти приймання виконаних робіт. Відповідач протягом пяти робочих днів з моменту отримання від позивача акту приймання виконаних робіт проводить перевірку виконаної роботи згідно з наданим актом та в разі відсутності зауважень, підписує акт виконаних робіт, про що повідомляє позивача.

У відповідності до пункту 5.1 договору, відповідач протягом 20-ти календарних днів після підписання актів виконаних робіт оплачує виконані позивачем роботи шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Пунктом 9.1 договору визначено, що даний договір набирає чинності з 01.06.2015 року та діє до 31.11.2015 року, а у випадку невиконання або неякісного виконання сторонами взятих на себе зобовязань до повного їх виконання незалежно від дати припинення договору.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача умов укладеного між сторонами договору щодо підписання актів прийняття виконаних робіт та оплати їх вартості у відповідності до умов договору.

Позивач зазначає, що по фактично виконаних роботах ним за період з червня по вересень 2015 року складено акти приймання виконаних робіт та направлено їх на адресу відповідача супровідними листами № 138 від 25.09.2015 року, № 147 від 05.10.2015 року та № 158 від 03.11.2015 року, але відповідач ухиляється від їх отримання та здійснення оплати вартості наданих позивачем послуг, мотивуючи це розірванням у червні місяці 2015 року договорів на обслуговування зазначених у додатку № 1 до договору № 54 від 01.06.2015 року будинків з балансоутримувачем - КП «Сумижитло» Сумської міської ради.

Позивач звертає увагу суду на те, що відповідач договір № 54 від 01.06.2015 року із позивачем у встановленому законом порядку не розірвав, письмових повідомлень про розірвання договорів на обслуговування будинків позивачеві не направляв.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на вимоги статей 16, 526, 625, 629, 651, 654, 846, 853 Цивільного кодексу України та вважає, що оскільки відповідачем не надано позивачеві жодних зауважень щодо якості наданих ним послуг, останній повинен сплати їх вартість виконавцю (позивачу).

Відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні, оскільки вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про надання позивачем зазначених послуг.

Господарський суд, дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Частиною першою статті 853 Цивільного кодексу України визначено, замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Частина четверта статті 882 Цивільного кодексу України передбачає, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Пунктом 4 укладеного договору, визначено, що по фактично виконаним роботам позивач до пятого числа кожного місяця складає та надає відповідачеві для перевірки та підписання акти приймання виконаних робіт. Відповідач протягом пяти робочих днів з моменту отримання від позивача акту приймання виконаних робіт проводить перевірку виконаної роботи згідно з наданим актом та в разі відсутності зауважень, підписує акт виконаних робіт, про що повідомляє позивача.

Як вбачається з матеріалів справи позивач не надав відповідачеві для перевірки та підписання акти приймання виконаних робіт, як це передбачено умовами, укладеного між сторонами договору, належних та допустимих доказів надання актів приймання виконаних робіт позивачем суду не надано, що в свою чергу позбавило відповідача можливості перевірити факт надання відповідних послуг з диспетчерcького обслуговування будинків згідно додатку № 1 до договору № 54 від 01.06.2015 року.

Відповідно до умов договору позивач повинен був надати відповідачеві для перевірки та підписання акт приймання виконаних робіт до пятого числа кожного місяця, але позивачем акти приймання виконаних робіт за спірний період надсилалися відповідачеві з супровідними листами № 138 від 25.09.2015 року, № 147 від 05.10.2015 року та № 158 від 03.11.2015 року, тобто з порушенням визначеного у договорі строку надання, а повернення такої кореспонденції відділенням поштового звязку позивачеві свідчить про неотримання відповідачем згаданих актів,

Позивач визнав, що у нього відсутні докази отримання відповідачем актів приймання виконаних робіт, зокрема, що лист № 138 від 25.09.2015 року та лист № 158 від 03.11.2015 року повернулися позивачеві по закінченню терміну їх зберігання. Щодо листа № 147 від 05.10.2015 року позивач зазначає, що цей лист до нього не повернувся, але це не є доказом отримання відповідачем згаданого листа.

З листом № 138 від 25.09.2015 року, який було повернуто позивачеві відділенням звязку УДППЗ «Укрпошта», позивач надсилав відповідачеві акти надання послуг за червень, липень та серпень 2015 року, тобто з грубим порушенням умов пункту 4.1 договору щодо строку щомісячного надання актів приймання виконаних робіт для перевірки та підписання.

Твердження позивача про ухилення відповідача від отримання та підписання актів приймання виконаних робіт суд вважає безпідставним, оскільки позивач не позбавлений права повторно надати (вручити, надіслати) відповідачеві зазначені акти приймання виконаних робіт для перевірки факту надання послуг та підписання, відповідно до умов договору.

Згідно пункту 2.3.2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій (далі - Правила), затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 для централізованого управління і контролю за технічним станом житлового фонду створюються обєднані диспетчерські служби (далі - ОДС) або районні диспетчерські служби (далі - РДС) на мікрорайони або групи будинків. Для кожної ОДС установлюється перелік обєктів диспетчеризації і контрольованих параметрів інженерного обладнання.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів наявності у нього обєднаних диспетчерських служб, які закріплені за мікрорайонами або групами будинків.

Пунктом 2.9.6 Правил передбачено, що керівник ОДС (старший диспетчер) забезпечує:

- проведення щоденного огляду диспетчерської системи, звертаючи особливу увагу на справність реле часу, ламп сигналізації на пульті, сигналізаторів загазованості, електричних вимикачів;

- проведення щотижневої профілактики апаратури, приладів і ліній звязку без розкривання внутрішньої частини апаратури;

- заміну згорілих ламп на диспетчерському пульті;

- заправку стрічок у прилади для креслення діаграм, проведення змазування, заправку приладів чорнилом та ін.;

- у разі несправності приладів, апаратури або ліній звязку передавання заявки на ремонт у відповідну спеціалізовану організацію;

- аналіз характеру заявок, які надходять, і причини їх не виконання;

- оцінку щомісяця роботи виконавця послуг в частині в частині виконання заявочного ремонту.

Позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог надано суду копії витягу з власного журналу реєстрації викликів зупинених та введених в експлуатацію ліфтів, змінних повідомлень та роздруківку звіту для абонента ТОВ «УкрСумиліфт» про надходження телефонних дзвінків з 01.06.2015 року по 31.08.2015 року на номер 542793907, які не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази виконання позивачем робіт саме з диспетчерського обслуговування обєктів згідно додатку № 1 до договору № 54 від 01.06.2015 року, оскільки вищезгадані копії витягів з журналу та змінних повідомлень містять лише ніким не перевірену інформацію про технічне обслуговування ліфтів, а не про виконання позивачем робіт саме з диспетчерського обслуговування по житловим будинкам, що обслуговувалися відповідачем, згідно з додатком № 1 до договору № 54 від 01.06.2015 року.

Надання послуг з диспетчерського обслуговування передбачає наявність у користуванні необхідного інженерного обладнання, яке дозволяє забезпечити справну роботу диспетчерської системи, звертаючи особливу увагу на справність реле часу, ламп сигналізації на пульті, сигналізаторів загазованості, електричних вимикачів.

Відповідно до інформації Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради (а.с. 138-190) всі приміщення ОДС, в тому числі приміщення, в яких знаходяться пульти, за допомогою яких забезпечується диспетчеризація ліфтів за період з 01.06.2015 року до 31.08.2015 року знаходилися в оренді Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради. Зокрема, відповідно до договорів оренди нерухомого майна № УМКВ-0720 та № УМКВ-0718 від 04.04.2015 року в оренді Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради перебували приміщення ОДС, які забезпечували диспетчеризацію ліфтів з провідниковим звязком за адресами: м. Суми, вул. Харківська, 58-г та м. Суми, вул. Д. Коротченка, 19/1.

Зважаючи на перебування в оренді Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради приміщень ОДС, забезпечення контролювання параметрів інженерного обладнання могло здійснюватися виключно організацією, яка мала доступ до диспетчерських систем.

Позивачем не надано суду доказів наявності у нього обєднаних диспетчерських служб, які закріплені за мікрорайонами або групами будинків та контрольованих параметрів інженерного обладнання. Позивачем також не надано суду договору суборенди на приміщення ОДС, укладеного у відповідності до вимог законодавства між ним та Комунальним підприємством «Сумижитло» Сумської міської ради.

Згідно пункту 2.3.3 Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, засоби автоматизації і диспетчеризації інженерного обладнання, засоби обліку встановлюються відповідно до документів заводу-виготовлювача за проектами, виконаними спеціалізованою організацією, і повинні забезпечувати підтримання заданих режимів роботи інженерного обладнання, своєчасне подання сигналів про порушення режимів роботи або аварій, проводити вимірювання параметрів роботи обладнання для візуального або автоматичного контролю його роботи, надійний звязок наймачів, орендарів і власників жилих приміщень і диспетчерської, а також диспетчерської зі службами з технічного та аварійного обслуговування.

Тобто, виходячи з нормативно-правових документів, які регулюють процедуру надання послуг з диспетчерського обслуговування можна дійти висновку, що базою та необхідною умовою надання послуг з диспетчерського обслуговування є наявність доступу до приміщень ОДС, в яких знаходяться інженерне обладнання: диспетчерський пульт, засоби автоматизації і диспетчеризації інженерного обладнання для візуального або автоматичного контролю його роботи.

Належних та допустимих доказів, в розумінні положень статті 32 Господарського процесуального кодексу України, щодо можливості доступу працівників позивача до диспетчерських пультів та приміщень ОДС позивачем до суду не подано.

Наявність роздруківки прийнятих позивачем дзвінків з невідомих номерів не є доказом факту надання позивачем послуг з диспетчерського обслуговування та можливості їх надання безпосередньо його працівниками. Сама лише наявність у штатному розкладі позивача посад диспетчерів не дає йому можливості здійснювати надання послуг з диспетчерського обслуговування, які передбачають доступ до диспетчерських пультів, що забезпечували звязок з ліфтами.

У письмовому клопотанні б/н від 05.02.2016 року позивач просить суд залучити до матеріалів справи копії заяв про вчинення злочину, ухвал суду та витягу з ЄРДР, які свідчать про незаконне вилучення диспетчерських пунктів з користування позивача 18 та 21 вересня 2015 року.

Це клопотання та додані до нього копії заяв та ухвал свідчать про те, що з 18.09.2015 року позивач не мав доступу до спеціального приміщення диспетчерського пульту, розміщеного на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку по вул. Харківській, 22 в м. Суми, а відтак у будь-якому разі безпідставною та необґрунтованою є вимога позивача щодо стягнення з відповідача 8571,97 грн. за надання послуг з диспетчеризації ліфтів у вересні 2015 року на підставі акту надання послуг № 192 від 30 вересня 2015 року.

При цьому позивач не надав суду доказів того, коли саме, від кого та на підставі якого договору він отримав право доступу до того спеціального приміщення диспетчерського пульту (право користування приміщенням та обладнанням диспетчерського пункту), не надав доказів того, що саме з цього диспетчерського пункту він мав можливість виконувати та виконував роботи з диспетчерського обслуговування по 33-м житловим будинкам, що обслуговувались відповідачем згідно додатку № 1 до договору № 54 від 01.06.2015 року.

Таким чином позивач не довів суду належними та допустимими доказами технічної можливості для виконання робіт з диспетчерського обслуговування по житловим будинкам, зазначеним у додатку № 1 до договору № 54 від 01.06.2015 року, у весь період з 01.06.2015 року по 30.09.2015 року, за який він просить суд стягнути з відповідача розрахункову вартість робіт з диспетчерського обслуговування в загальній сумі 34287,88 грн. (8571,97 грн. х 4 місяці). Не довів суду факту виконання належним чином та у повному обсязі згаданих робіт у відповідності до умов договору на протязі червня вересня 2015 року. Не довів суду факту отримання відповідачем актів приймання виконаних робіт, після отримання яких відповідач мав би провести перевірку виконаної роботи згідно з наданими актами та у разі відсутності зауважень підписати ті акти, як це обумовлено пунктом 4.2 договору № 54 від 01.06.2015 року.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За вищевикладених обставин позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у звязку з їх неправомірністю, безпідставністю та необґрунтованістю.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по судовому збору покладаються на позивача у звязку з відмовою в задоволенні його позову повністю.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 04.04.2016 року.

Головуючий суддя П.І. Левченко

Суддя О.Ю. Резніченко

Суддя Ю.О. Зражевський