ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2016 р.Справа № 910/29486/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.,

суддів: Бєляновського В.В., Поліщук Л.В.

(Склад колегії сформовано на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями)

при секретарі: Альошиній Г.М.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Кондитерський магазин"

на рішення господарського суду Херсонської області від 14.01.2016р.

по справі №910/29486/15

за позовом Приватного підприємства "Кондитерський магазин"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про визнання договору дійсним,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2015р. Приватне підприємство "Кондитерський магазин" звернулося до господарського суду м. Києва з позовними вимогами до ФОП ОСОБА_2 про визнання дійсним договору оренди №2 від 07.09.2012р. нежитлового приміщення кафе, загальною площею 143,7 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1

Позовні вимоги обгрунтовані ухиленням відповідача від нотаріального посвідчення договору оренди №2 від 07.09.2012р., укладеного між сторонами, в зв'язку з чим позивач просить суд відповідно до ст. 220 ЦК України визнати дійсним вказаний договір оренди.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.11.2015р. позовну заяву Приватного підприємства "Кондитерський магазин" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди №2 від 07.09.2012р., укладеного між позивачем та відповідачем, передано за територіальною підсудністю до господарського суду Херсонської області на підставі ст.ст. 15,17 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 08.12.2015р. порушено провадження по справі за даним позовом з призначенням до розгляду в судовому засіданні.

У відзиві на позовну заяву від 13.01.2016р. відповідач просив суд відмовити позивачеві в задоволені позовну з огляду на його безпідставність та необґрунтованість, також відповідач просив суд визнати договір оренди №2 від 07.09.2012р. недійсним відповідно до ст. 83 ГПК України.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 14.01.2016р. (суддя Ярошенко В.П.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Визнано недійсним договір оренди № 2 від 07.09.2012 р., укладений між приватним підприємством "Кондитерський магазин" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2.

Судове рішення мотивоване фактичними обставинами справи, а також письмовими доказами, які повністю спростовують позовні вимоги позивача та вказують на їх абсолютну безпідставність та необґрунтованість. Матеріали справи свідчать про те, що за договором оренди № 2 від 07.09.12 р. відповідачеві приміщення не передавалося, акт приймання-передачі приміщення не підписувався, а тому договір № 2 від 07.09.12р. підлягає визнанню недійсним у судовому порядку на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України, як такий, що суперечить діючому законодавству.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, ПП "Кондитерський магазин" звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким визнати дійсним договір оренди №2 від 07.09.2012р.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на допущених судом порушеннях норм процесуального та матеріального права, а саме:

- позивачем було подано клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п.5 ст. 81 ГПК України, яке судом не прийнято до уваги;

- в матеріалах справи були відсутні докази для розгляду справи по суті;

- рішення винесено без пояснень позивача та без врахування існуючих справ між позивачем та відповідачем, а саме №910/28383/15 та 910/28745/15.

В процесі апеляційного перегляду, 15.03.2016р. від ПП "Кондитерський магазин" надійшло клопотання про припинення провадження по справі №910/29486/15 на підставі п.1-1 ст. 80 ГПК України. В обґрунтування зазначеного клопотання скаржник зазначає, що на даний час відповідачем проводяться протиправні дії щодо рейдерського захвату орендованого приміщення кафе, а також посилається на справи №910/28383/15, №910/28745/15 та справа №910/1197/16 - про виселення ФОП ОСОБА_2 з орендованого приміщення. Тому, на думку скаржника, відсутній предмет спору по справі №910/29486/15 про визнання договору №2 від 07.09.2012р. дійсним.

Надане клопотання відхиляється колегією суддів, з огляду на те, що в прохальній частині зазначеного клопотання позивачем не визначено позиції щодо рішення господарського суду Херсонської області від 14.01.2016р., а апеляційна інстанція не може на власний розсуд вирішити це питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія апеляційного господарського суду не вбачає підстав для припинення провадження по даній справі.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали справи (фактичні обставини справи) на предмет правильності їх юридичної оцінки господарським судом та заслухавши пояснення присутнього в засіданні представника відповідача, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено господарським судом, 07.09.2012р. між ПП "Кондитерський магазин" та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір оренди № 2, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендарі приймають в рівних частках у строкове платне користування нерухоме майно, нежилі приміщення кафе загальною площею 143,7 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 Майно передається в оренду з метою здійснення господарської діяльності.

Відповідно до п. 2.1. договору, орендарі вступають у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 3.1. даного договору, місячна орендна плата складає 40 000 грн. еквівалент 5 000 дол. США на місяць.

Згідно з п.11.1. вказаного договору, договір оренди нежитлового приміщення укладається строком на 5р.

Позивач зазначає, що між сторонами 07.10.2012 р. був підписаний акт приймання-передачі об'єкту оренди та з посиланням на положення п.6 ст. 283 ГК України, ст. 204, ч.3 ст. 218, ч. 2 ст. 220 ЦК України вважає, що договір оренди № 2 має всі істотні умови притаманні договору оренди, а часткова оплата здійснена відповідачем, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків, свідчать про його укладення, а відтак, є підстави для визнання його дійсним.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог ПП "Кондитерський магазин", а також визнанню недійсним договору оренди № 2 від 07.09.2012 р., укладеного між Приватним підприємством "Кондитерський магазин" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та вважає, що доводи і вимоги, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Статтею 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ч. 2 ст. 220 ЦК України).

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Отже, правила ст. 220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обов'язки.

Як встановлено матеріалами справи, орендні правовідносини щодо користування нежитловим приміщенням загальною площею 143,7 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, врегульовано між позивачем та відповідачем договором оренди №1 від 07.09.12 р.

Відповідно до умов п.2.1. договору № 1 орендарі вступають у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна.

Згідно п. 2.6. договору № 1 обов'язок по складанню акту приймання-передачі приміщення покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору.

Відповідно до умов п. 6.1 договору оренди орендодавець зобов'язаний передати орендарям в оренду майно згідно з цим договором по акту приймання-передачі майна, який підписується одночасно з цим договором.

Пунктом п. 5.2. договору №1 сторони визначили, що орендар, за умови письмової згоди позивача, має право обладнати та оформити приміщення, що орендується, а також проводити в ньому за власний рахунок роботи і з переоснащення майна, ремонтні та дизайнерські роботи.

З огляду на вказані умови договору оренди між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 до договору оренди, за умовами якої сторони погодили перелік ремонтних та дизайнерських робіт та встановлення рекламних засобів.

На виконання вимог ч. 1 ст. 795 ЦК України та умов п. 5.2 договору № 1 між сторонами 07.10.2012 р. було підписано акт приймання-передачі приміщення.

Факт того, що акт приймання-передачі приміщення від 07.10.2012р. підписувався саме на виконання договору оренди №1 від 07.09.2012р., а не договору оренди № 2, підтверджується наявними в матеріалах справи документами, такими як: додаткова угода № 1 щодо надання дозволу на проведення ремонтних робіт в якій вказується на те, що її укладено саме на виконання умов п. 5.2 та п. 5.3 договору оренди №1 від 07.09.12р., додаток № 3 до договору оренди № 1 в якому прямо вказано на те, що договір оренди № 1 діє на підставі акту прийому-передачі від 07.10.12 р., лист-повідомлення позивача від 06.07.15 р. про відмову від автоматичної пролонгації договору оренди № 1 від 07.09.12 р., лист позивача від 07.09.15 р., яким останній повідомив відповідача про припинення договірних правовідносин за договором оренди № 1 від 07.09.12р., а також про відмову від укладення нового договору оренди та звільнення орендованого приміщення, квитанції про сплату орендних платежів у 2015 р. у розмірі 7700 грн. на місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Оскільки вищезазначені письмові докази свідчать про те, що за договором оренди № 2 від 07.09.12 р. відповідачеві приміщення не передавалося, акт приймання-передачі приміщення не підписувався, господарським судом підставно було визнано недійсним договір оренди № 2 від 07.09.12 р. на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України, як такий, що суперечить діючому законодавству.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем в тексті позовної заяви зазначено, що на час укладання спірного договору ПП "Кондитерський магазин" не мав можливості нотаріально посвідчити його, так як об'єкт оренди - нежитлове приміщення кафе знаходилось під заставою банку, також позивач вказує і на ту обставину, що саме він ухилявся від нотаріального посвідчення.

Зазначена обставина ще раз вказує на той факт, що даний договір є недійсним, про що вірно було зазначено господарським судом.

ПП "Кондитерський магазин" ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів до суду апеляційної інстанції не надало, а тому зазначені вище факти скаржником під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції нічим спростовані не були, а відповідно, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу і не були доведені ті обставини, на які скаржник посилався як на підставу своїх вимог.

Колегією суддів доводи скаржника відносно того, що господарським судом рішення було винесено без пояснень позивача, відсутністю матеріалів для розгляду справи по суті, до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:

- письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

- поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Господарським судом при прийняті оскаржуваного рішення були досліджені всі фактичні обставини справи у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального, в тому числі судом були досліджені докази надані позивачем та надана їм належна правова оцінка.

Також спростовуються посилання апелянта на те, що господарський суд повинен був задовольнити клопотання позивача та залишити позов без розгляду на підставі п.5 ст. 81 ГПК України, оскільки, як встановлено судом та зазначалось вище, в матеріалах справи наявні докази, яких достатньо для розгляду справи по суті.

З огляду на викладене, рішення господарського суду є законним, обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення господарського суду.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Кондитерський магазин" залишити без задоволення, рішення господарського суду Херсонської області від 14.01.2016р. у справі 910/29486/15 - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 Господарського Процесуального Кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя Л.В. Поліщук