ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2016 р.Справа № 916/3926/15

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.В. Фатєєвій

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк до Товариства з обмеженою відповідальністю „Алвона про стягнення 74578,43 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство „УкрСиббанк звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Алвона про стягнення заборгованості за індивідуальною угодою про надання овердрафту в розмірі 74578,43 грн., посилаючись на наступне.

25.03.2014 р. між Публічним акціонерним товариством „УкрСиббанк та Товариством з обмеженою відповідальністю „Алвона було укладено індивідуальну угоду про надання овердрафту № 212-08 ОЛГ ОРУ в рамках договору-анкети № 9200 UAH відкриття та обслуговування банківського рахунку (з Правилами) від 13.01.2011 р. (в системі обліку банку договір № 0).

Відповідно до п.п. 1.1-1.4 індивідуальної угоди позивач надав відповідачу овердрафт на його поточний рахунок № 9202 з лімітом у розмірі 50000,00 грн. зі строком користування з 28.11.2013 р. по 30.05.2014 р., а відповідач зобовязався повертати використану суму овердрафту, сплачувати проценти, комісії та інші платежі за наданим овердрафтом на умовах, визначених індивідуальною угодою та Правилами.

Як зазначає позивач, за користування овердрафтом з 28.11.2013 р. по 28.12.2013 р. відповідач зобовязався сплатити проценти у розмірі 0,01%, а з 29.12.2013 р. у розмірі 30,0% річних (п.1.4.1 індивідуальної угоди, п.3.3-3.5 Правил). При цьому за користування овердрафтом понад встановлений термін, встановлюється процентна ставка в подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми заборгованості на дату виникнення такого прострочення (п. 3.3.1 Правил), тобто в розмірі 60% річних.

Ліміт овердрафту тлумачиться як ліміт кредитування, що встановлюється у вигляді відновлювальної кредитної лінії, яка передбачає надання кредитних коштів в рамках ліміту овердрафту траншами. Видача траншів може ініціюватися клієнтом шляхом подання до банку розрахункових документів на перерахування коштів, надання доручень банку на списання кредитних коштів з рахунку клієнта. При дебетуванні Банком рахунку клієнта за відсутності або недостатності на ньому грошових коштів утворюється дебетове сальдо, при цьому вважається, що Банк надав клієнту кредит на відповідну суму від дня та часу здійснення цього платежу. Загальна сума заборгованості за овердрафтом не повинна перевищувати встановленого банком ліміту овердрафту (п. 3.1 Правил).

Так, в підтвердження надання відповідачу овердрафту та використання ним овердрафт них коштів позивач надав виписку з поточного рахунку відповідача № 9202 за період з 28.11.2013 р. (дата укладання індивідуальної угоди) до 14.09.2015 р.

Наразі позивач посилається на положення п. 3.6 Правил, за якими у разі порушення термінів погашення грошових зобовязань клієнта за овердрафтом, вся наявна заборгованість клієнта (прострочена та строкова) переноситься на рахунки з обліку простроченої кредитної заборгованості клієнта і підлягає погашенню згідно з умовами договору.

Як вказує позивач, заборгованість за овердрафтом повинна бути погашена клієнтом протягом 30 календарних днів з дня отримання овердрафту, а у випадку закінчення строку овердрафту в останній робочий день, що передує дню закінчення строку овердрафту.

Також позивач зазначає, що за порушення клієнтом термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених Правилами та/або договором, зокрема, термінів повернення овердрафту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від клієнта додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, що розраховується за методом „факт/365 (п.8.5 Правил).

Як стверджує позивач, відповідач в порушення умов п.1.3, п.1.4 індивідуальної угоди не погасив заборгованість за наданим овердрафтом протягом 30 календарних днів з дня отримання та у строк до 30.05.2014 р. У звязку з цим з 20.02.2014 р. виникла прострочена заборгованість за овердрафтом у розмірі 30821,86 грн., яка була перенесена на рахунки простроченого боргу, що підтверджується випискою по рахунку № 9202 та з 31.03.2014 р. відсотки нараховувались у розмірі 60% річних у відповідності до п.3.3.1 Правил.

При цьому позивач зазначає, що ним було направлено відповідачу вимогу від 08.07.2015 р. про усунення порушень індивідуальної угоди, однак відповідач порушення не усунув.

Відтак, за ствердженнями позивача, станом на 15.09.2015 р. заборгованість за індивідуальною угодою про надання овердрафту № 212-08 ОЛГ ОРУ (в системі обліку банку договір № 0) становить 74578,43 грн., з яких 30821,86 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 27989,35 грн. прострочена заборгованість за процентами за строк з 28.02.2014 р. по 31.08.2015 р., 9276,96 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 15.03.2015 р. по 15.09.2015 р., 6490,26 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками за строк з 15.03.2015 р. по 15.09.2015 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.09.2015 р. (суддя Гуляк Г.І.) позовну заяву ПАТ „УкрСиббанк прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/3926/15, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду.

07.12.2015 р. позивачем були подані до суду письмові пояснення щодо уточнення назви та місцезнаходження відповідача (а.с.140-142), в яких позивач зазначив, що на момент укладання кредитного договору № 0 (212-08 ОЛГ ОРУ) позикодавцем за даним договором було визначено ТОВ „Алвона. Проте, згідно розширеного витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо підприємства за кодом , що 24.04.2014 р. відповідачем було змінено найменування та місцезнаходження відповідно з ТОВ „Алвона (65045, АДРЕСА_1) на ТОВ „Волонтер 2014 (65014, м. Одеса, вул. Базарна, буд. 32). При цьому позивач вказує, що відповідачем був порушений п.4.4.5 Правил, відповідно до якого клієнт зобовязався письмово сповістити банк рекомендованим листом з підтвердженням про вручення про зміну свого місцезнаходження (місця проживання), номерів телефонів, інших реквізитів, змінах у складі виконавчого органу клієнта, а також про внесені зміни до установчих документів клієнта з наданням належним чином засвідчених копій таких документів в триденний строк з моменту проведення таких змін і в той же строк надати зміни в установчі документи клієнта і зміни в документи, що регламентують повноваження членів виконавчого органу клієнта. Як зазначає позивач, така інформація не надавалася ані в усній, ані у письмовій формі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.12.2015 р. у справі № 916/3926/15 позовну заяву ПАТ „УкрСиббанк залишено без розгляду на підставі п. 5 ч.1 ст. 81 ГПК України.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 р. вказану ухвалу господарського суду Одеської області від 07.12.2015 р. у справі № 916/3926/15 скасовано, справу передано на розгляд місцевого господарського суду.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 04.02.2016 р. було проведено повторний автоматичний розподіл справи № 916/3926/15, за результатами якого вказану справу передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Петрову В.С.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.02.2016 р. справу № 916/3926/15 прийнято до провадження судді господарського ОСОБА_2 та розгляд справи призначено в засіданні суду на 29.02.2016 р. Також вказаною ухвалою суду було змінено відповідача з ТОВ „Алвона на ТОВ „Волонтер-2014 у звязку зі зміною відповідачем найменування без проведення реорганізації.

Відповідач відзив на позов не надав, також представник відповідача у судові засідання не зявився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином за юридичною адресою, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців. Проте, надіслані судом копії ухвал суду про розгляд справи повернуто до суду без вручення у звязку з відсутністю адресата за зазначеною адресою згідно довідки Укрпошти на поштовому конверті.

Так, у пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Крім того, у пункті 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 зазначено, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками адресат вибув, адресат відсутній і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Крім того, як зазначено в абз. 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на вищевикладене, відповідач вважається належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

У звязку з вказаним справу розглянуто за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

13 січня 2011 р. між Публічним акціонерним товариством „УкрСиббанк та Товариством з обмеженою відповідальністю „Алвона (клієнт) було укладено договір-анкету № 9200 UAH відкриття та обслуговування банківського рахунку (з Правилами), відповідно до п. 1.1 якого клієнт погоджується з викладеною у „Правилах (договірних умовах) відкриття та обслуговування банківського рахунку субєктів господарювання, нотаріусів та адвокатів клієнтів АТ „УкрСиббанк, затверджених згідно з внутрішніми процедурами Банку, із усіма змінами і доповненнями, які розміщені для ознайомлення на сайті www.ukrsibbank.com та на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку (надалі - Прааила), пропозицією Банку надавати клієнту послуги з відкриття та обслуговування банківського рахунку, на умовах, встановлених у договорі та Правилах. Вказані Правила після укладення сторонами договору стають його невідємною частиною. При цьому, підписуючи договір-анкету, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в договорі та Правилах (п. 1.2 договору-анкети).

В п. 1.3 договору-анкети визначено, що підписи сторін під цим договором-анкетою вважаються одночасно підписами під Правилами, при цьому після підписання сторонами цього договору-анкети Правила не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно з підписанням цього договору-анкети.

Пунктом 2.1 договору-анкети передбачено, що банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів відкриває клієнту поточний(-і) рахунок(-и), перелік яких наведений в додатку № 1 до цього договору.

В подальшому 28 листопада 2013 р. між Публічним акціонерним товариством „УкрСиббанк та Товариством з обмеженою відповідальністю „Алвона (клієнт) було укладено індивідуальну угоду про надання овердрафту № 212-08 ОЛГ ОРУ в рамках договору-анкети відкриття та обслуговування банківського рахунку (з Правилами) № 9200 UAH від 13 січня 2011 р. (в системі обліку банку договір значиться за № 0).

Відповідно до п. 1.1 індивідуальної угоди банк встановлює клієнту овердрафт на поточному рахунку клієнта № 9202, що відкритий у банку (код банку 351005), а клієнт зобовязується повертати використану суму овердрафту, сплачувати проценти, комісії та інші платежі за наданим овердрафтом в порядку, розмірі та строки, визначені цією індивідуальною угодою та Правилами. Цільове призначення овердрафту для ведення поточної господарської діяльності клієнта відповідно до законодавства України.

Пунктом 1.2 індивідуальної угоди передбачено, що ліміт овердрафту встановлюється у розмірі 50000,00 грн.

В п. 1.3 індивідуальної угоди встановлено строк користування овердрафтом, який становить з 28 листопада 2013 р. (дата початку строку овердрафту) до 30 травня 2014 р. (дата закінчення строку овердрафту). При цьому клієнт має можливість отримання овердрафту, починаючи із дати початку строку овердрафту до дати, що передує даті закінчення строку овердрафту (включно).

Відповідно до п. 1.4 індивідуальної угоди процентна ставка за цим договором є фіксованою. За час фактичного користування овердрафтом клієнт сплачує проценти у розмірі: з 28 листопада 2013 р. по 28 грудня 2013 р. клієнт сплачує банку проценти у розмірі 0,01% річних, якщо не встановлена інша ставка згідно з умовами цієї індивідуальної угоди та/або Правил. Починаючи з 29 грудня 2013 р., клієнт сплачує банку проценти у розмірі 30,0% річних, якщо не встановлена інша ставка згідно з умовами цієї індивідуальної угоди та/або Правил. (п. 1.4.1 угоди).

Пунктом 1.5 індивідуальної угоди передбачено, що проценти сплачуються клієнтом на рахунок № 6100 у АТ „УкрСибанк, код банку (МФО) 351005, в строки та в порядку, передбачені Правилами. При цьому у разі наявності на поточному рахунку клієнта коштів, нараховані проценти погашаються шляхом здійснення банком договірного списання, визначеного цією індивідуальною угодою та Правилами, починаючи з дня нарахування таких процентів.

Згідно з п.1.6 індивідуальної угоди, клієнт сплачує банку комісію за надання ліміту овердрафту у розмірі 2% від суми ліміту овердрафту за договором мінімум 300,00 грн.

Комісія сплачується в день підписання індивідуальної угоди, згідно умов даної індивідуальної угоди про надання овердрафту № 212-08 ОЛГ ОРУ від 28.11.2013 р.

Відповідно до п. 1.7 індивідуальної угоди, клієнт відповідно до умов, встановлених Правилами, зобовязується упродовж дії цієї індивідуальної угоди, починаючи з першого числа місяця, наступного за поточним, забезпечувати надходження на будь-які свої поточні рахунки у банку щомісячно у сумі пропорційній частині банку у загальному кредитному портфелі клієнта.

Пунктом 1.8 індивідуальної угоди передбачено, що банк має право вимагати від клієнта сплатити неустойку за порушення зобовязань клієнта, передбачених у Правилах, у розмірі 5000,00 грн. Клієнт зобовязаний з першою вимогою банку сплатити зазначену неустойку.

Згідно з п.1.9 індивідуальної угоди, клієнт надає право банку здійснювати договірне списання коштів з рахунків клієнта на користь банку з метою здійснення оплати клієнтом процентів за користування овердрафтом та комісій, передбачених цією індивідуальною угодою а порядку, передбаченому Правилами.

В подальшому 24.04.2014 р. клієнтом - ТОВ „Алвона було змінено найменування на ТОВ „Волонтер 2014 та місцезнаходження, про що свідчить наданий позивачем до суду розширений витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відтак, клієнтом позивача на теперішній час значиться ТОВ „Волонтер 2014.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 55 Закону України „Про банки і банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність банківський кредит - будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За загальним правилом, передбаченим частиною 1 статті 1072 ЦК України та частиною 22.9 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" банк повинен виконати розпорядження клієнта виключно в межах залишку грошей на рахунку платника.

Разом з цим відповідно до ч. 1 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Таким чином, норми чинного законодавства надають сторонам договору банківського обслуговування можливість надання банком клієнту овердрафту - короткострокового кредиту, який надається понад залишок грошових коштів на поточному рахунку клієнта в цьому банку в межах заздалегідь обумовленої суми шляхом дебетування його рахунка, що має місце у спірних правовідносинах, які склались між сторонами у справі Отже, таке кредитування рахунка клієнта надає останньому можливість здійснювати платежі за умови відсутності або недостатність грошових коштів на його рахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 1069 ЦК України права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 („Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Укладений між банком та відповідачем договір, який за своєю суттю відноситься до кредитних договорів, є підставою для виникнення у сторін за цим договором відповідних зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За статтею 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Як встановлено судом, ПАТ „УкрСиббанк свої зобов'язання за індивідуальною угодою від 28.11.2013 р. про надання овердрафту № 212-08 ОЛГ ОРУ в рамках договору-анкети відкриття та обслуговування банківського рахунку (з Правилами) № 9200 UAH від 13.01.2011 р. виконав в повному обсязі. Так, в підтвердження надання відповідачу овердрафту та використання ним овердрафт них коштів позивач надав виписку з поточного рахунку відповідача № 9202 за період з 28.11.2013 р. (дата укладання індивідуальної угоди) до 14.09.2015 р.

Наявна в матеріалах справи виписка з рахунку Наявна в матеріалах справи виписка з поточного рахунку № 9202 свідчить про те, що за класами вказаний рахунок класифікується як рахунок класу 2600.

Відповідно до вимог Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 р. N 280 визначено, що призначення рахунку класу 2600 є відображення наданих кредитів овердрафт. За дебетом цього рахунку проводяться надані кредити овердрафт, а за кредитом цього рахунку проводяться суми, що надходять у встановленому порядку на рахунки клієнтів згідно з режимом роботи рахунків, а також відображаються залишки кредитів овердрафт, що перераховані на рахунки простроченої заборгованості.

Наданий відповідачу кредит за договором від 28.11.2013 р за своєю правовою природою є позикою овердрафт.

Так, згідно листа Міністерства фінансів України № 31-04200-30-5/7021 від 09.12.2003 року кредитове сальдо поточного рахунку, що утворюється за позикою овердрафт відображається на підставі виписки з банку кредитного рахунку.

Отже, надана позивачем до суду виписка з поточного рахунку № 9202 є належним доказом перерахування банком кредитних коштів відповідачу в силу вимог ст. 34 ГПК України.

Проте, як зясовано судом та не спростовано відповідачем, останній прийняті на себе зобов'язання не виконав, отриманий овердрафт в обумовлені строки за вказаною угодою не повернув та не сплатив відсотки за користування овердрафтом, у звязку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем.

Так, за користування овердрафтом з 28.11.2013 р. по 28.12.2013 р. відповідач зобовязався сплатити проценти у розмірі 0,01%, а з 29.12.2013 р. у розмірі 30,0% річних (п.1.4.1 індивідуальної угоди, п.3.3-3.5 Правил). При цьому за користування овердрафтом понад встановлений термін, встановлюється процентна ставка в подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми заборгованості на дату виникнення такого прострочення (п. 3.3.1 Правил), тобто в розмірі 60% річних.

Ліміт овердрафту тлумачиться як ліміт кредитування, що встановлюється у вигляді відновлювальної кредитної лінії, яка передбачає надання кредитних коштів в рамках ліміту овердрафту траншами. Видача траншів може ініціюватися клієнтом шляхом подання до банку розрахункових документів на перерахування коштів, надання доручень банку на списання кредитних коштів з рахунку клієнта. При дебетуванні Банком рахунку клієнта за відсутності або недостатності на ньому грошових коштів утворюється дебетове сальдо, при цьому вважається, що Банк надав клієнту кредит на відповідну суму від дня та часу здійснення цього платежу. Загальна сума заборгованості за овердрафтом не повинна перевищувати встановленого банком ліміту овердрафту (п. 3.1 Правил).

Згідно п. 3.6 Правил у разі порушення термінів погашення грошових зобовязань клієнта за овердрафтом, вся наявна заборгованість клієнта (прострочена та строкова) переноситься на рахунки з обліку простроченої кредитної заборгованості клієнта і підлягає погашенню згідно з умовами договору.

Так, заборгованість за овердрафтом повинна бути погашена клієнтом протягом 30 календарних днів з дня отримання овердрафту, а у випадку закінчення строку овердрафту в останній робочий день, що передує дню закінчення строку овердрафту.

В п. 4.4.18 Правил визначено, що відповідач зобовязаний використовувати овердрафт на зазначені в договорі цілі і забезпечити повернення отриманого овердрафту, сплатити сплату за овердрафт, штрафні санкції та інші платежі у терміни, встановлені договором та Правилами.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Поряд з цим за положеннями ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до п. 1.4 індивідуальної угоди процентна ставка за цим договором є фіксованою.

Однак, відповідач в порушення умов п.1.3, п.1.4 індивідуальної угоди не погасив заборгованість за наданим овердрафтом протягом 30 календарних днів з дня отримання та у строк до 30.05.2014 р. У звязку з цим з 20.02.2014 р. у відповідача виникла прострочена заборгованість за овердрафтом у розмірі 30821,86 грн., яка була перенесена на рахунки простроченого боргу, що підтверджується випискою по рахунку № 9202, та з 31.03.2014 р. відсотки нараховувались у розмірі 60% річних у відповідності до п.3.3.1 Правил.

Так, з наданого позивачем довідки-розрахунку заборгованості (а.с.72-75) вбачається, що станом на 15.09.2015 року відповідач має непогашену заборгованість перед ПАТ „УкрСиббанк за індивідуальною угодою про надання овердрафту № 212-08 ОЛГ ОРУ від 28.11.2015 р. в рамках договору-анкети відкриття та обслуговування, яка становить 30821,86 грн. заборгованість за кредитом, 27989,35 грн. - прострочена заборгованість за процентами за строк з 28.02.2014 р. по 31.08.2015 р.

Несплатою позивачу отриманих кредитних коштів за вищевказаним договором, а також нарахованих процентів за користування кредитним коштами відповідач порушив умови цього договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України. В свою чергу вказані обставини є підставою для стягнення суми заборгованості у судовому порядку.

При цьому слід зазначити, що розмір вказаної суми заборгованості відповідач не оспорив, докази її погашення в матеріалах справи відсутні. Так, частиною другою статті 22 ГПК України передбачено, що сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання тощо; обґрунтовувати свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ч. 2 ст. 43 ГПК України), якими в силу ст. 32 ГПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, в підтвердження зазначеної заборгованості позивачем надано виписки по рахунку № 9202 (а.с.39-71) та обґрунтовану довідку-розрахунок заборгованості за індивідуальною угодою від 28.11.2013 р. станом на 15.09.2015 р. (а.с.72-75).

Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за індивідуальною угодою про надання овердрафту № 212-08 ОЛГ ОРУ від 28.11.2013 р., що складає згідно наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості станом на 15.09.2015 р. 30821,86 грн. по кредиту та 27989,35 грн. по процентам за користування кредитом за строк з 28.02.2014 р. по 31.08.2015 р.

Щодо вимог позивача про стягнення нарахованої пені слід зазначити наступне.

Згідно умов вказаної індивідуальної угоди про надання овердрафту № 212-08 ОЛГ ОРУ відповідач зобов'язався сплачувати нараховані відсотки, здійснити погашення кредиту, проте порушив вказані умови.

Ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Також порушення зобов'язань згідно приписів ч. 2 ст. 193 ГК України є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ст. 230 ГК України, іншими законами або договором.

Відповідно до положень частини 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Разом з тим частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Також відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до п. 8.5 Правил, за порушення клієнтом термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених Правилами та/або договором, зокрема, термінів повернення овердрафту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від клієнта додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, що розраховується за методом „факт/365.

Відтак, суд вважає цілком обґрунтованим застосування позивачем санкцій у вигляді пені за прострочку повернення кредиту і сплати нарахованих відсотків. Так, згідно умов вказаного кредитного договору відповідач як позичальник зобов'язався сплачувати нараховані відсотки, здійснити погашення кредиту, проте порушив вказані умови, зокрема, з довідки-розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідач неналежним чином виконував свої договірні зобов'язання в частині повноти та своєчасності сплати кредиту і відсотків.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідачем не були своєчасно виконані зобовязання за спірною індивідуальною угодою про надання овердрафту № 212-08 ОЛГ ОРУ від 28.11.2013 р., на думку суду, позивачем правомірно нараховано пеню на прострочену суму боргу по кредиту та по нарахованим відсоткам. Так, за розрахунками позивача (а.с. 73-75) за період з 15.03.2015 р. по 15.09.2015 р. нарахована позичальнику пеня за несвоєчасне повернення кредиту складає 9276,96 грн., за несвоєчасну сплату відсотків за кредитом за період з 15.03.2015 р. по 15.09.2015 р. 6490,26 грн., всього пені 15767,22 грн., що узгоджується з вимогами приписів ч. 2 ст. 193, ст. 230 та ч. 6 ст. 232 ГК України та ч. 1 ст. 549, ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк цілком обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у звязку з чим підлягають задоволенню.

У звязку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк до Товариства з обмеженою відповідальністю „Волонтер-2014 про стягнення 74578,43 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю „Волонтер-2014 (65014, м. Одеса, вул. Базарна, буд. 32; ) на користь Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк (61001, м. Харків, пр. Московський, буд. 60; ) заборгованість за індивідуальною угодою про надання овердрафту № 212-08 ОЛГ ОРУ від 28.11.2013 р. у розмірі 74578/сімдесят чотири тисячі пятсот сімдесят вісім/грн. 43 коп., у тому числі: 30821/тридцять тисяч вісімсот двадцять одна/ грн. 86 коп. заборгованості за кредитом, 27989/двадцять сім тисяч девятсот вісімдесят девять/грн. 35 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 15767/пятнадцять тисяч сімсот шістдесят сім/грн. 22 коп. пені, витрати по сплаті судового збору в сумі 1218/одна тисяча двісті вісімнадцять/грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 22 березня 2016 р.

Суддя В.С. Петров