Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

"24" березня 2016 р. Справа № 927/199/16

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕК Полісся", , вул. Індустріальна, 5, м. Чернігів, 14001

Предмет спору: про стягнення 21000,00 грн

Суддя В.В. Шморгун

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

У судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК Полісся" про стягнення 21000,00 грн заборгованості за неналежне виконання умов заявки-договору на перевезення вантажу №0711 від 17.11.2015, а також 2100,00 грн витрат на правову допомогу та відповідного судового збору.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 09.03.2016 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 24.03.2016.

Позивач у судове засідання не з'явися, уповноваженого представника у судове засідання не направив.

Відповідач у судове засідання не з'явися, уповноваженого представника у судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №390 від 09.03.2016.

До початку судового засідання через засоби поштового зв'язку від позивача надійшла копія заяви б/н від 14.03.2016 про залучення додаткових документів до матеріалів справи, у тому числі, копії акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №191 від 27.11.2015. Також, позивачем у даній заяві підтверджено те, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, не має справи між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав, а також не має рішення цих органів з такого спору.

Позивачем зазначено, що після звернення до суду на адресу позивача від відповідача надійшов акт здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг), що може слугувати додатковим підтвердженням належного виконання перевезення.

Також, позивачем зазначено, що заявка-договір була укладена сторонами у спрощений спосіб, шляхом обміну електронними листами відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України. Крім того, позивач зазначає, що не може надати суду оригінал накладної CMR через те, що належний перевізнику примірник був надісланий відповідачу.

Копію заяви позивача судом прийнято, залучено до матеріалів справи.

Згідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18), якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення у засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка сторін у судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь у судових засіданнях, не надав суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань сторін на час розгляду справи, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснює розгляд справи за відсутності сторін, виключно за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши надані представником позивача в додаток до позовної заяви докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

На електронну адресу позивача відповідачем 17.11.2015 було направлено Заявку-договір №0711 (далі - Договір ) на перевезення вантажу по маршруту Жьяр над Гроном (Словаччина) - Клавдієво - Тарасове (Київська область), яка була підписана сторонами і засвідчена печатками.

Як встановлено судом, вартість перевезення згідно умов Договору становить 21000,00 грн; дата завантаження 23-24.11.2015, дата відвантаження - до 29.11.2015.

Розрахунок у відповідності до Договору безготівковий, здійснюється протягом 7-10 днів по факту отримання замовником оригіналів документів.

Судом встановлено, що свої зобов'язання позивач за Договором виконав 27.11.2015 повністю, що підтверджено товарно-транспортною накладною міжнародного зразка (CMR) №287208, на якій проставлено штамп і підпис вантажоотримувача ТОВ "Фірма ПТК" (Firm PTK Ltd.) (а.с.11).

З письмових пояснень позивача вбачається, що оригінали документів (безпосередньо товарно - транспортна накладна CMR) на виконання договору були направлені позивачем відповідачу рекомендованим листом 02.12.2015, який тим був отриманий 18.12.2015. Як доказ направлення цього листа позивач надав суду фіскальний чек.

Крім того, судом з'ясовано, що акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №191 від 27.11.2015 підписаний представниками обох сторін і засвідчений їх печатками, що свідчить про належне виконання перевезення позивачем.

Однак, як встановлено судом, відповідач взяті на себе, згідно Договору зобов'язання у частині проведення розрахунків не виконав, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 21000,00 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1, 6 ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до частин 1, 2 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та віддати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням перевізного документа (транспортної накладної) відповідно до вимог законодавства.

Статтею 908 Цивільного кодексу України визначено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно - правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно статті 919 Цивільного кодексу України перевізник зобов'язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Також суд звертає увагу на те, що фактично перевезення згідно Заявки - договору №0711 від 17.11.2015 здійснювалось в міжнародному сполученні (відправлення - Словаччина, отримання - Україна), у зв'язку з чим слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001 організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами статті 9 Конституції України та ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" № 1906-IV від 29.06.2004 чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Законом України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" № 57-V від 01.08.2006 закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів ( 995_234), вчиненої 19 травня 1956 року в м. Женеві (далі - Конвенція), а згідно листа №72/1 4-612/1 -1559 від 16.05.2007 Міністерства закордонних справ України "Щодо набуття чинності міжнародними договорами" ця Конвенція набрала чинності для України 17 травня 2007 року.

Тому, враховуючи, що обставини даного спору виникли з договору міжнародного перевезення вантажу автомобільним транспортом, то на спірні правовідносини сторін поширюються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, що підписана и Женеві 19.05.1956.

Частиною 1 статті І Конвенції визначено, що вона застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для поставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції (ст.4 Конвенції).

Статтею 5 Конвенції визначено, що вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника.

У письмових поясненнях позивач зазначає, що товарно - транспортна накладна CMR була укладена у трьох примірниках. Перший примірник передався відправнику, другий супроводжував вантаж, а третій залишився у перевізника. Таким чином, на момент завершення перевезення у перевізника залишився один оригінальний примірник накладної, який був надісланий відповідачу, оскільки, надання оригіналу накладної відповідачу було передбачено Заявкою-договором.

Відповідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

У відповідності до статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Оскільки перевізником було в повній та належній мірі виконано за заявкою відповідача перевезення вантажу по маршруту Жьяр над Гроном (Словаччина) - Клавдієво - Тарасове (Київська область) і товар вчасно було доставлено до пункту розвантаження, про що свідчить підпис і штамп вантажоотримувача, оригінал товарно-транспортної накладної був наданий як вантажоотримувачу, так і відповідачу, який у свою чергу, визнав належне виконання, підписавши акт здачі-приймання робіт (надання послуг), суд дійшов висновку, що позивач належно виконав умови Договору, а тому у спірних відносинах наявні усі підстави для здійснення оплати відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів, відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, покладено на сторони та інших учасників судового процесу. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За наявних обставин суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 21000,00 грн боргу підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім витрат на судовий збір позивач просить стягнути з відповідача 2100,00 грн витрат на правову допомогу адвоката. На підтвердження факту понесення ним вказаних витрат позивачем надано суду Договір доручення від 09.02.2016 про надання правової допомоги, акт приймання - передачі наданих послуг від 29.02.2016, квитанцію прибуткового касового ордера №06-02 від 29.02.2016 та ордер від 29.02.2016. На підтвердження наявності у Лози В.М. статусу адвоката надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 507 від 16.05.2008.

При цьому, як зазначено в п.п. 6.5 п. 6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України" вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що заявлені до стягнення позивачем витрати на правову допомогу є обґрунтованими та доведеними.

Згідно зі ст. 44 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката, віднесені до судових витрат та підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи в порядку ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати у відповідності до ч. 2,5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст. 22, 32-36, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕК Полісся" (, вул. Індустріальна, 5, м. Чернігів, 14001) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) заборгованість у розмірі 21000,00 грн, 1378,00 грн витрат зі сплати судового збору та 2100,00 грн витрат на правову допомогу.

У зв'язку з перебуванням судді Шморгуна В.В. на лікарняному повний текст рішення складено 30.03.2016.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя В.В. Шморгун