донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

28.03.2016 р. справа №905/3184/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача: від відповідача: ОСОБА_4 за довіреністю; не з'явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
на рішення господарського суду Донецької області
від28.01.2016 р.
у справі№ 905/3184/15 (суддя Ніколаєва Л.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
доКомунального підприємства "Макіївтепломережа", м. Макіївка, Донецька область
про стягнення 51 158 537 грн. 11 коп.
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі ПАТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення на його користь з Комунального підприємства "Макіївтепломережа" (далі КП "Макіївтепломережа", відповідач) борг за договором купівлі-продажу природного газу № 1409/15-БО-8 від 30.12.2014 р. в сумі 31 116 481 грн. 17 коп., пені в сумі 9 122 054 грн. 45 коп., 3 % річних в сумі 552 741 грн. 42 коп., інфляційних нарахувань в сумі 10 367 260 грн. 07 коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 28.01.2016 р. у справі № 905/3184/15 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача борг в сумі 31 116 481 грн. 17 коп., 3 % річних в сумі 552 741 грн. 42 коп., інфляційні нарахування в сумі 7 405 036 грн. 19 коп., а також судовий збір в сумі 139 544 грн. 00 коп.

Рішення суду мотивоване частковою доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Донецької області від 28.01.2016 р. ПАТ "НАК "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій просить дане рішення суду скасувати в частині відмови стягнення пені в сумі 9 122 054 грн. 45 коп. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 9 122 054 грн. 45 коп., в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права України, без дослідження усіх істотних обставин справи.

Позивач вважає, що норми Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" (далі ОСОБА_5 України № 85-VIII від 13.01.2015 р.) не розповсюджуються на правовідносини сторін, оскільки позивач не є енергопостачальною компанією, а тому, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду Донецької області від 28.01.2016 р. скасувати в частині відмови стягнення пені в сумі 9 122 054 грн. 45 коп. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 9 122 054 грн. 45 коп., в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 811 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, і встановлено місцевим господарським судом, 30 грудня 2014 року між позивачем, як продавцем та відповідачем, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу природного газу № 1409/15-БО-8, за умовами п.1.1. якого продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України позивачем за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до умов пункту 1.2. договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

У пункті 2.1. договору передбачено, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 р. по 31 грудня 2015р. газ обсягом до 11840,8 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.): І квартал 6809,7: січень 2602,7; лютий 2270,5; березень 1936,5; ІІ квартал 317,3: квітень 289,5; травень 14,2; червень 13,6; ІІІ квартал 36,7: липень 7,8; серпень 14,4; вересень 14,5; ІV квартал 4677,1: жовтень 584,5; листопад 1748,9; грудень 2343,7.

Згідно з п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 3.4. договору сторони передбачили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна газу узгоджена сторонами у розділі 5 договору.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Умовами п. 7.2. договору встановлено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п. 9.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

Відповідно до п. 11.1. договору договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору, позивач у січні-лютому 2015 року поставив відповідачу газ на загальну суму 31 116 481 грн. 17 коп., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу від 31.01.205 р. на суму 16 807 423 грн. 94 коп., від 28.02.2015 р. на суму 14 309 057 грн. 23 коп., які підписані та скріплені печатками сторін.

Відповідач за поставлений природний газ не розрахувався, у звязку з чим утворилась заборгованість у розмірі 31 116 481 грн. 17 коп., що стало підставою для звернення ПАТ "НАК "Нафтогаз України" з позовом до господарського суду.

Оскільки КП "Макіївтепломережа" свого обовязку з оплати поставленого природного газу за договором не виконало, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача підлягає стягненню борг у розмірі 31 116 481 грн. 17 коп.

Щодо нарахування пені за прострочення виконання зобовязання судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Позивачем на підставі п. 7.2. договору нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 9 122 054 грн. 45 коп. за період з 15.02.2015 р. по 01.10.2015 р.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами і договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

За приписами ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

При цьому, відповідно до абзацу другого ст. 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" № 85-VIII від 13.01.2015, на час, визначений у статті 1 цього Закону, встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

ОСОБА_5 набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (ч. 1 ст. 2 названого Закону), тобто з 07.02.2015 р.

Виходячи з наведеного, нарахування пені за договором припиняється 07.02.2015 р.

На думку позивача, суд першої інстанції необґрунтовано застосував положення вищезазначеного Закону до правовідносин сторін, оскільки позивач не є енергопостачальною компанією. В обґрунтування цього твердження останній посилається на приписи ст. 275 ГК України, абз. 8 ст. 1 Закону України "Про електроенергетику", а також на ст. 6 Статуту ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Судова колегія, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що норми Закону України № 85-VIII від 13.01.2015 р. поширюють свою дію на правовідносини сторін, виходячи з такого.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" від 25.07.2012 р. № 705 гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. м3, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У п. 5 Статуту ПАТ "Нафтогаз України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 р. № 747, встановлено, що метою діяльності компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Предметом діяльності компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії (п. 6 зазначеного Статуту).

Враховуючи, що природний газ є енергетичним ресурсом, гарантованим постачальником якого є підприємство позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є енергопостачальною компанією.

В свою чергу, основним видом діяльності КП "Макіївтепломережа" є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, місцезнаходженням відповідача є м. Макіївка Донецької області, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував приписи ст. 2 Закону України № 85-VIII від 13.01.2015 та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 9 122 054 грн. 45 коп.

Аналогічних висновків Вищий господарський суд України дійшов у постановах від 29.09.2015 р. у справі № 908/6344/14 та від 24.02.2016 р. у справі № 905/1353/15.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач розрахував 3% річних за період з 15.02.2015 р. по 01.10.2015 р., розмір яких склав 552 741 грн. 42 коп., а також інфляційні нарахування за період лютий-червень 2015 р. в сумі 10 367 260 грн. 07 коп.

Перевіривши розрахунок позивача, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 552 741 грн. 42 коп. підлягають задоволенню.

Судовою колегією встановлено, що розмір обґрунтовано заявлених до стягнення інфляційних нарахувань складає 7 405 036 грн. 19 коп., тобто, у стягненні інфляційних нарахувань в сумі 2 962 223 грн. 88 коп. слід відмовити за необґрунтованістю нарахування.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню в силі.

Судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Донецької області від 28.01.2016 року у справі № 905/3184/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 28.01.2016 року у справі № 905/3184/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий К.І. Бойченко

Судді: О.В. Стойка

ОСОБА_3

Надруковано: 5 прим.

1.позивачу

2. відповідачу

3. у справу

4. апеляційному суду

5. ГСЗО.