ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016р. Справа№ 914/2331/15

Господарський суд Львівської області у складі колегії суддів: Петрашко М.М. (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства ВіЕс Банк, м.Львів

до відповідача ОСОБА_3 підприємства Шива, м.Львів

за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Техменеджмент, м.Київ

про стягнення штрафу в розмірі 6 247 598,66 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_5 представник (довіреність №/1663/01 від 27.11.2015р.); ОСОБА_6 представник (довіреність № 1410 від 14.12.15);

від відповідача ОСОБА_7 представник (довіреність № 21-С від 23.12.2015р.);

від третьої особи не зявився.

Права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали. Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Публічним акціонерним товариством Ві ОСОБА_8 до відповідача ОСОБА_3 підприємства Шива за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Техменеджмент про звернення стягнення на предмет застави.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду.

Представники позивача позовні вимоги підтримали відповідно до поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх. 4001/15 від 09.09.2015р.), просили позов задоволити з підстав зазначених у позовній заяві.

Зокрема Публічне акціонерне товариство Ві ОСОБА_8 просить стягнути на його користь з ОСОБА_3 підприємства «Шива» штраф у розмірі 20% від вартості предмету застави за договором застави №KU018029/S-11 від 03.06.2014р., а саме : 6 247 598,66 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості подати додаткові клопотання та докази у справі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, однак вимог ухвал суду не виконав, відзив на позов не подав.

Розглянувши усне клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку відмовити у його задоволенні, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору по суті. Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що господарський суд обмежений строками розгляду спору, передбаченими ст.69 ГПК України. Разом з тим, з огляду на тривалість розгляду справи, у відповідача було достатньо можливості для реалізації своїх процесуальних прав.

Третя особа явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, причин неявки представника не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представників сторін, суд -

встановив:

27.07.2012р. між Публічним акціонерним товариством Фольксбанк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Ві ОСОБА_8 (надалі банк) та ОСОБА_3 підприємством Шива (надалі позичальник) укладено кредитний договір №KU018029, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає кредит та зобовязується належним чином виконувати боргові зобовязаня, що встановлені кредитним договором.

До вказаного кредитного договору між сторонами було укладено ряд додаткових угод, якими вносилися зміни до кредитного договору.

Розмір кредиту, який надається позичальнику відповідно до умов кредитного договору становить 2 630 000,00 доларів США. Розміри та періодичність погашення кредиту передбачені у графіку погашення кредиту (додаток 1 до кредитного договору).

Пунктом 12.1.2. кредитного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником боргових зобовязань за кредитним договором банк має право списати з рахунків позичальника суму боргу на підставі свого наказу про примусову оплату боргових зобовязань позичальника в порядку ст.49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність », або/та звернути стягнення на предмет застави або/та звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимагати виконання зобовязань за кредитним договором від поручителя (гаранта), або застосувати інший спосіб, передбачений кредитним договором або чинним законодавством.

Крім того, між позивачем (заставодержателем) та відповідачем (заставодавцем) укладено договір застави майнових прав на грошові кошти №KU018029/S-11 від 03.06.2014р., який забезпечує вимогу заставодержателя, що випливає з кредитного договору №KU018029 укладеного 27.07.2012р. між банком та позичальником.

Пунктом 2 договору застави передбачено, що для забезпечення своєчасного та повного виконання умов договору основного зобовязання та вимог чинного законодавства, відшкодування інших витрат та збитків відповідно до ст.19 ЗУ «Про заставу», в забезпечення виконання зобовязань боржника за договором основного зобовязання, заставодавець передає заставодержателю у заставу належні йому на момент укладення цього договору права вимоги по зобовязаннях яких він є кредитором, так і ті, що можуть виникнути у майбутньому, а саме:

- майнові права на отримання грошових коштів (надалі майнові права), по зобовязаннях, що випливають з договору оренди нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 13 травня 2014р. за №836, а також зі всіх інших договорів оренди, укладених або таких, що будуть укладені між заставодавцем та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Техменеджент» (), а саме право вимоги заставодавця від орендаря грошових коштів на загальну суму 31 237 993,32 грн., які повинні бути сплачені орендарем на поточний рахунок в національній валюті заставодавця №1806, відкритий у заставодержателя (надалі предмет застави).

Відповідно до п.5 договору застави заставлені майнові права як предмет застави за цим договором оцінюються сторонами у 31 237 993,32 грн.

Пунктом 10 договору застави передбачено, що якщо орендар заставодавця до виконання боржником зобовязання, забезпеченого заставою, виконає своє зобовязання, все одержане при цьому заставодавцем, стає предметом застави, про що заставодавець зобовязаний негайно повідомити заставодержателя. В разі отримання заставодавцем від орендарів грошових коштів, майнові права на отримання яких є предметом застави, в інший спосіб та/або формі, ніж на поточних рахунок в національній валюті заставодавця №1806, відкритий у заставодержателя, заставодавець зобовязаний упродовж пяти днів після отримання зазначених грошових коштів перерахувати (внести) їх на поточний рахунок в національній валюті заставодавця №1806, відкритий у заставодержателя. В протилежному випадку заставодержатель має право вимагати дострокового виконання забезпеченого заставою зобовязання, а також має право застосувати до заставодавця штраф у розмірі 20 відсотків від вартості предмету застави за цим договором.

Як стверджує позивач, у звязку із неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача виникла заборгованість в розмірі 1 916 498,39 доларів США, з яких 1 856 779,49 доларів США заборгованість по кредиту та 59 718,90 доларів США заборгованість по відсотках. Крім того, як зазначив позивач, відповідачу згідно умов кредитного договору було нараховано пеню в розмірі 148 293,40 грн.

Позивач стверджує, що відповідач порушив пункт 10 договору застави, тобто відповідач отримував кошти від орендаря, майнові права на отримання яких є предметом застави, в інший спосіб, ніж на поточний рахунок в національній валюті позивача №1806, відкритий у позивача.

Таким чином, позивач звернувся до господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 20 відсотків від вартості предмету застави за договором застави, що становить 6 247 598,66 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ст.345 ГК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи 27.07.2012р. між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №KU018029, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 2 630 000,00 доларів США.

У підтвердження надання відповідачу кредиту позивач долучив до матеріалів справи меморіальні ордери. Також, позивач долучив до матеріалів справи розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором.

В матеріалах справи міститься вимога позивача №09-4/6873 від 02.04.2015р. про дострокове погашення кредиту у звязку із неналежним виконанням умов кредитного договору. Вказана вимога була надіслана на адресу відповідача.

Тим не менше, із матеріалів справи вбачається, що між позивачем (заставодержателем) та відповідачем (заставодавцем) укладено договір застави майнових прав на грошові кошти №KU018029/S-11 від 03.06.2014р., який забезпечує вимогу заставодержателя, що випливає з кредитного договору №KU018029 укладеного 27.07.2012р.

Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно із ч.1 ст.574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною 1 ст.576 ЦК України передбачено, що предметом застави може бути будь яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернено стягнення.

Тим не менше, як ззначалось вище, пунктом 10 договору застави передбачено, що якщо орендар заставодавця до виконання боржником зобовязання, забезпеченого заставою, виконає своє зобовязання, все одержане при цьому заставодавцем, стає предметом застави, про що заставодавець зобовязаний негайно повідомити заставодержателя. В разі отримання заставодавцем від орендарів грошових коштів, майнові права на отримання яких є предметом застави, в інший спосіб та/або формі, ніж на поточний рахунок в національній валюті заставодавця №1806, відкритий у заставодержателя, заставодавець зобовязаний упродовж пяти днів після отримання зазначених грошових коштів перерахувати (внести) їх на поточний рахунок в національній валюті заставодавця №1806, відкритий у заставодержателя. В протилежному випадку заставодержатель має право вимагати дострокового виконання забезпеченого заставою зобовязання, а також має право застосувати до заставодавця штраф у розмірі 20 відсотків від вартості предмету застави за цим договором.

Ухвалами суду у даній справі, в порядку ст.38 ГПК України, було зобовязано Публічне акціонерне товариство Діамантбанк, Публічне акціонерне товариство Кредобанк та Публічне акціонерне товариство Укрсоцбанк надати суду банківські виписки про рух коштів на рахунках ОСОБА_3 підприємства Шива за період з 01.03.2015р. по 14.12.2015р. із зазначенням призначення платежу.

Із отриманих матеріалів вбачається що відповідачем було порушено п. 10 договору застави, тобто відповідач отримував грошові кошти від орендарів, майнові права на отримання яких є предметом застави, в інший спосіб, ніж на поточний рахунок в національній валюті позивача №1806, відкритий у позивача.

Відповідно до п.5 договору застави заставлені майнові права як предмет застави за цим договором оцінюються сторонами у 31 237 993,32 грн.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства, дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача 6 247 598,66 грн. штрафу підтверджена матеріалами справи, є правомірною, не спростована відповідачем та підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Сплата судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру підтверджується платіжним дорученням №301861 від 08.07.2015р. на суму 73 080,00 грн., які відповідно до вимог статті 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.43, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_3 підприємства Шива (79066, м.Львів, вул.Зубрівська, буд. 38, ) на користь Публічного акціонерного товариства Ві ОСОБА_8 (79000, м.Львів, вул.Грабовського, буд. 11, ) штраф у розмірі 6 247 598,66 грн. та судовий збір в розмірі 73 080,00 грн.

3. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

підписано 28.03.2016р.

Головуючий суддя Петрашко М.М.

Суддя Кидисюк Р.А.

Суддя Щигельська О.І.

Суддя Петрашко М.М.