ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.03.16р. Справа № 904/9973/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іноваційно-інвестиційна компанія "АЛЬТЕНЕРГО", м. Дніпропетровськ

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "КІЛЬЦЕВА,7", м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення 8 615,00 грн. за договором підряду

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник - дов. б/н від 25.01.2016р.

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Іноваційно-інвестиційна компанія "АЛЬТЕНЕРГО" звернулось до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "КІЛЬЦЕВА,7" суму основного боргу у розмірі 8 615,00 грн. за ОСОБА_2 на виконання робіт з розробки проектно-кошторисної документації № 15-03 від 15.09.2015р.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 на виконання робіт з розробки проектно-кошторисної документації № 15-03 від 15.09.2015р.

Ухвалою суду від 08.12.2016р. розгляд справи відкладався на 12.01.2015р.

В ході розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Відповідач 28.12.2015р. надав відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує, в тому числі, з тих підстав, що Договір на виконання робіт з розробки проектно-кошторисної документації № 15-03 від 15.09.2015р. з боку Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "КІЛЬЦЕВА,7" підписано неуповноваженою особою - ОСОБА_3, в той час, як керівником Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "КІЛЬЦЕВА,7" є ОСОБА_4

Також Відповідач зазначив, що з боку Відповідача акт виконаних робіт № 15-03 від 30.09.2015 р. та кошторис не були підписані, крім того, заперечує факт надання послуг за договором.

12.01.2016р. судом винесено ухвалу про подовження строку розгляду справи до 01.02.2016р. та у судовому засіданні 12.01.2016р. оголошено перерву до 26.01.2016р., 26.01.2016р. оголошено перерву до 01.02.2016р.

29.01.2016р. позивач надав пояснення, в яких зазначив, що відповідно витягу з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 22.12.2015р. ОСОБА_5 приступив до виконання обовязків директора з 17.07.2008р., тобто з моменту фактичної реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтенерго» і на даний час жодних змін у керівництві товариства не відбулося, що підтверджується витягом, який було надано представником позивача в судовому засіданні 12.01.2016р. по даній справі (а.с. 65-67). Також позивач зазначає, що відповідно рішення засновника №1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Іноваційно-інвестиційна компанія «Альтенерго» від 15.07.2008р. було зазначено про призначення директором з моменту державної реєстрації ОСОБА_5. Наказом № 1 від 17.08.2008р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Іноваційно-інвестиційна компанія «Альтенерго» було прийнято на посаду директора ОСОБА_5, наказ про призначення директора від 29.09.2015р. за № 01 , який міститься в матеріалах справи та який надано позивачем не відповідає дійсності щодо зазначення дати видачі наказу в звязку з тим, що дійсна дата видачі наказу це 17.08.2008 року. Тобто відбулася технічна помилка та було вказано неправильну дату, яка не відповідає дійсності.

Вивчивши матеріали справи, господарський суд прийшов до висновку про необхідність призначення судової експертизи та ухвалою суду від 01.02.2016р. у справі № 904/9973/15 призначено судову експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідного інституту судових експертиз. Ухвалою від тієї ж дати провадження у справі зупинено.

01.03.2016р. на адресу суду від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз повернулась справа № 904/9973/15 з супровідним листом від 01.03.2016р. № 879-16, у якому зазначено, що в Дніпропетровському НДІСЕ відсутні фахівці з виготовлення і розроблення проектної та виконавчої документації, а також відсутня належна лабораторна база з відповідним обладнанням для проведення всіх необхідних замірів, випробувань і розрахунків. Отже, питання, поставлені в ухвалі суду, не можуть бути вирішені експертами Дніпропетровського НДІ судових експертиз.

Ухвалою суду від 03.03.2016р. призначено судове засідання на 21.03.2016р. для вирішення щодо можливості поновлення провадження у справі № 904/9973/15.

У судовому засіданні 21.03.2016р. поновлено провадження у справі № 904/9973/15.

Позивач у судовому засідання 21.03.2016р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 21.03.2016р. не з'явився, про дату час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с. 161-162).

За клопотанням відповідача судові засідання 12.01.2016р., 26.01.2015р, 01.02.2015р. та 21.03.2016р. здійснювалися в режимі технічної фіксації судового процесу.

Враховуючи своєчасне отримання відповідачем ухвали суду про призначення судового засідання на 21.03.2016р. та приймаючі до уваги, що строк розгляду справи, встановленого ст. 69 закінчується 21.03.2016р., суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

У порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 21.03.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інноваційно-інвестиційна компанія «Альтенерго» (далі - позивач, підрядник) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "КІЛЬЦЕВА,7" в особі управителя ОСОБА_3 (далі - відповідач, замовник) укладено Договір № 15-03 від 15.09.2015р. (далі - договір).

Розділом 1 ОСОБА_2 встановлено, що замовник зобовязаний прийняти й оплатити, а підрядник зобовязаний за завданням замовника виконати і передати роботи з розробки проектно-кошторисної документації: «Впровадження заходів з енергозбереження в ОСББ «Кільцева 7» шляхом встановлення лічильника тепла», які відповідно до ДБН Д.1-7-200 є невідємною частиною вартості будівництва, передбаченою зведеним кошторисом.

Згідно п. 2.1. ОСОБА_2 вартість робіт з розробки проектно-кошторисної документації, виконаної згідно з даним договором, визначена на підставі кошторису на виконання робіт (додаток №2) і складає відповідно до протоколу узгодження договірної ціни (додаток №3): 8 615,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 2.2. ОСОБА_2 розрахунок проводиться на протязі 3-х банківських днів з моменту підписання Акта здачі-приймання виконаних робіт.

При завершенні робіт (або етапу робіт) підрядник передає замовнику акт здачі-приймання робіт (п. 3.1. ОСОБА_2).

Пунктом 3.2. ОСОБА_2 встановлено, що замовник протягом 5-ти днів з дня одержання акту здачі-приймання робіт з розробки проектно кошторисної документації зобовязаний його оформити і направити підряднику, або представити мотивовану відмову від приймання робіт. У випадку мотивованої відмови замовника сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок і термінів їхнього виконання.

Термін дії договору: з моменту підписання до 31.12.2015р., а в частині розрахунків до повного виконання (п. 9.1. ОСОБА_2).

На виконання умов договору сторонами було підписано: Завдання на проектування, Кошторис на виконання проектних робіт, Протокол узгодження договірної ціни на виконання робіт з розробки проектно-кошторисної документації (а.с. 17-19).

Позивач у повному обсязі виконав роботи на загальну суму 8 615,00 грн., що підтверджується Актом здавання-приймання виконаних робіт № 15-03 від 30.09.2015р. (а.с. 22). Вказаний акт було направлено на адресу відповідача, однак конверт з актом повернувся на адресу позивача з відміткою поштового відділення «За закінченням терміну зберігання».

Позивачем відповідачеві направлялась претензія з вимогою оплатити суму заборгованості, що підтверджується копією опису та фіскального чеку № 3392 від 05.11.2015р. (а.с. 24-25, 26).

Відповідач відповіді на претензію не надав, суму боргу не оплати, що і стало причиною звернення позивача до суду.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд прийшов до висновку про задоволення позову на підставі наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено підстави виникнення зобовязань, а саме цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарські зобовязання, які є одним із видів господарських зобовязань, - це цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Виконання зобовязань з оплати виконаних робіт згідно акту приймання виконаних підрядних робіт, доданого до матеріалів справи, є предметом спору у даній справі.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Правовідносини, які склалися між сторонами, є правовідносинами підряду, які регулюються нормами законодавства про підряд, в тому числі параграфом 1 глави 61 Цивільного кодексу України, на підставі наступного.

Відповідно до ч.1,2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч.1 ст.854 Цивільного кодексу України ).

Матеріалами справи підтверджується, та відповідачем не спростовано виконання позивачем робіт відповідно до умов договору, на підставі викладеного позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню з стягненням з відповідача 8 615,00 грн.

Заперечення відповідача щодо неукладення спірного правочину судом не приймаються з наступних причин.

З матеріалів справи вбачається, що спірний Договір укладено від імені ТОВ «Кільцева,7» управителем ОСОБА_3 та завірений печаткою підприємства відповідача.

Законом України "Про житлово-комунальні послуги" визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Так, статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, в тому числі, що:

житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

виконавець - це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

об'єднання співвласників багатоквартирного будинку юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна;

споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги розподілені на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, водовідведення і інші); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання договорів тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд.

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Згідно ч.3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач має право, в тому числі, здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України Про житлово-комунальні послуги управитель, яким є відповідач, має право, зокрема, здійснювати управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд та забезпечувати їх належну експлуатацію; укладати договори з виробниками, виконавцями, споживачами в порядку, встановленому законом; контролювати виконання умов договорів на надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ч.2 ст. 25 Закону України Про житлово-комунальні послуги управитель зобов'язаний, в тому числі, вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

За змістом ст. 29 Закону України Про житлово-комунальні послуги договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Крім того, спірний договір завірено печаткою підприємства відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" ( 852-15 ), або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Відповідно до п. 64 Постанови Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998р. "Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію", яка є обовязковою для усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, обов'язковому обліку підлягають печатки і штампи з повним найменуванням організацій; бланки з кутовими та повздовжніми штампами організацій, що мають необхідний трафаретизований текст документів, які дають право на інспектування, нагляд та відвідування організацій; посвідчення особи, посвідчення про відрядження, а також усі види перепусток, бланки документів про освіту (атестати, дипломи, посвідчення), трудові книжки. Порядок обліку, зберігання і використання інших видів печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається

відповідними відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладається на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство.

Згідно п. 65 зазначеної постанови, особи, які персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій.

Виходячи з вищезазначеного, особи які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заперечує проти автентичності відтиску печатки, здійсненого на ОСОБА_2 № 15-03 від 15.09.2015р., а матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату зазначеної печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі ОСББЛ «Кільцева,7».

Крім того, відповідно до ст. 2 ГК України, учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження та основі відносин власності.

Згідно зі ст. 62 ГК України, підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органами місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Таким чином, з урахуванням наявності відтиску печатки відповідача на ОСОБА_2 та з огляду на те, що матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату зазначеної печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі відповідача, суд дійшов висновку, що відтиск печатки відповідача на спірному ОСОБА_2 , є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції. (у даному випадку укладенні ОСОБА_2 № 15-03 від 15.09.2015р.).

Зазначений висновок узгоджується з позицією ВГСУ, викладеною в постановах від 24.02.15 справа № 902/942/14, від 09.06.2015 справа № 904/2223/13, від 08.04.2015 справа № 904/5497/14, від 30.06.2015 справа № 922/6052/14.

Заперечення відповідача щодо неотримання ним Акту виконаних робіт судом не приймається з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи, позивач 30.09.2015р. направив рекомендованим листом на адресу Відповідача з супровідним листом № 1509-01 від 30.09.15р. проектно-кошторисну документацію та Акт здачі-приймання виконаних робіт № 15-03 від 30.09.2015р. (а.с. 21,22).

Однак, зазначений лист повернувся позивачу без отримання з відміткою пошти : «За закінченням терміну зберігання» (а.с.23).

Зазначений факт також підтверджується роздруківкою з сайту «Укрпошти» (а.с. 165).

Таким чином, позивачем у повному обсязі виконано приписи Господарського процесуального кодексу України щодо направлення відповідачеві проектно-кошторисну документації та Акту здачі-приймання виконаних робіт.

При цьому, ухилення відповідача від одержання на підприємстві звязку поштової кореспонденції (відмова від їх прийняття, незявлення до поштового відділення після одержання повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа), не дає суду підстав вважати що відповідач не був належним чином повідомлений про виконання робіт в повному обсязі.

05.11.205р. позивач вдруге листом з описом вкладення направляв відповідачу претензію з вимогою про оплату, копію Акту здачі-приймання виконаних робіт № 15-03 від 30.09.2015р. (а.с.24-26).

За приписами частини першої статті 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до частини четвертої статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Тобто, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Порядок приймання виконаних робіт встановлено також п.3.2. ОСОБА_2, відповідно до якого замовник протягом 5-ти днів з дня одержання акту здачі-приймання робіт з розробки проектно кошторисної документації зобовязаний його оформити і направити підряднику, або представити мотивовану відмову від приймання робіт. У випадку мотивованої відмови замовника сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок і термінів їхнього виконання.

Отже, замовник на порушення вимог статей 853, 882 ЦК України безпідставно відмовився від прийняття робіт, своєчасно не заявивши про їх недоліки (за наявності таких), та він не звільняється від обов'язку оплатити роботи, виконані за договором підряду.

З врахуванням викладеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача 8 615,00 грн. підлягають задоволенню.

Заявлені позивачем до стягнення з відповідача витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката у сумі 1 250,00 грн., підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 30 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини першої статті 44 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката, входять до складу судових витрат.

Пунктом 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року (із змін. і доп.) "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

На підтвердження понесених витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката у межах цієї справи, позивач надав: копію договору № 05/11-1 від 05.11.2015року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2943 від 29.06.2015 року, копію акту приймання-передачі наданих адвокатських послуг № 21/03-1 від 21.03.2016р., копію платіжного доручення № 17 на суму 1 250,00грн. про оплату наданих послуг, (а.с. 20, 27, 28, 167, 168).

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 Господарського процесуального кодексу України можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

При цьому згідно з пунктом 6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року (із змін. і доп.) "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а при відмові у позові - на позивача.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

З огляду на викладене суд доходить висновку про співрозмірність адвокатських витрат у сумі1 250,00 грн. із ціною позову.

Згідно з ч. 5 ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: при задоволення позову на відповідача.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 837, 853 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «КІЛЬЦЕВА,7» (51402, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Кільцева, 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іноваційно-інвестиційна компанія "АЛЬТЕНЕРГО" (49101, АДРЕСА_1, ) 8 615,00 грн. (вісім тисяч шістсот п'ятнадцять грн. 00 коп.) основного боргу, 1 218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору, 1 250,00 грн. (одна тисяча двісті п'ятдесят грн.) витрат на правову допомогу, про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 28.03.2016р.

Суддя ОСОБА_6