КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р. Справа№ 910/18226/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Дяченко Р.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Ващенко М.С. ( за довіреністю №1 юр від 14.01.2016р.)

від відповідача : Варданян А.А. (довіренність №1 від 31.12.2015р.)

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "СП "СТАН-КОМПЛЕКТ"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 29.02.2016р.

у справі № 910/18226/15 (суддя: Карабань Я.А.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СП "СТАН-КОМПЛЕКТ"

до публічного акціонерного товариства "ДЕРЖАВНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ"

про стягнення 313 588,19 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ТОВ "СП "СТАН-КОМПЛЕКТ" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ "ДЕРЖАВНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ", яким заявлено позовні вимоги про стягнення з останнього заборгованості в сумі 313588,19 грн., з яких: 109980,00 грн. - основна заборгованість; 9220,24 грн. - 3 % річних та 194387,95 грн. - втрат від інфляції.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.08.2015 р. позов задоволено повністю, стягнуто з ПАТ "ДЕРЖАВНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ" на користь ТОВ "СП "СТАН-КОМПЛЕКТ" основну заборгованість в сумі 109980 грн. 00 коп.; 3 % річних в сумі 9220 грн. 24 коп.; втрати від інфляції в сумі 194387 грн. 95 коп.

Відстрочено виконання даного рішення господарського суду міста Києва до 01.01.2016 р.

28.08.2015 р. на виконання рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2015 р. у справі № 910/18226/15 судом видано наказ № 910/18226/15.

02.02.2016 р. публічне акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ» звернулося до господарського суду міста Києва з заявою № 57/16 від 29.01.2016 р. про відстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2015 р. у справі № 910/18226/15.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.02.2016 р. у справі № 910/18226/15 заяву ПАТ «Державне акціонерне товариство «ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ» про відстрочку виконання рішення господарського суду м. Києва від 11.08.2015 року у справі №9 10/18226/15 - задоволено в повному обсязі, відстрочено виконання рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2015 року у справі №910/18226/15 до 10.01.2017 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач - ТОВ "СП "СТАН-КОМПЛЕКТ" звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить ухвалу господарського суду міста Києва від 29.02.2016 року скасувати, відмовити повністю в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначив на те, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, зокрема, не взято до уваги майнові інтереси та фінансовий стан позивача, як стягувача, не враховано інфляційні процеси в економіці держави та наявність у відповідача, як боржника, майна, на яке можливе звернення стягнення. На думку позивача, в даному випадку відсутні виняткові в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України обставини, які б зумовлювали необхідність відстрочити відповідачу виконання рішення господарського суду м. Києва від 29.02.2016р. у справі № 910/18226/15.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2016 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу ТОВ "СП "СТАН-КОМПЛЕКТ" та призначено справу № 910/18226/15 до розгляду.

В судовому засіданні 29.03.2016 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, в задоволенні заяви відмовити.

Представник відповідача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував та вказав на те, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

При цьому господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, у зв'язку з чим суд повинен оцінювати докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд, зокрема, має право відстрочити виконання рішення (ухвали, постанови).

По суті, відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Однак відстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Стаття 121 господарського процесуального кодексу України не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може відстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення. Однак, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Відповідно до п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

17.03.2014 р. Верховною Радою Республіки Крим було прийнято постанову "Про питання енергетичної безпеки Республіки Крим", в якій вказано, що власністю Республіки Крим є рухоме та нерухоме майно ПАТ "ДАК "Чорноморнафтогаз", розташоване на території Республіки Крим.

Таким чином, на момент прийняття рішення господарського суду м. Києва від 11.08.2015 р. у даній справі, відповідача було націоналізовано самопроголошеною владою АР Крим за юридичною адресою заявника та створено нове підприємство - Кримське республіканське підприємство "Чорноморнафтогаз".

Згідно зі ст. ст. 1-3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією, зокрема, визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

На час прийняття рішення місцевим господарським судом у справі № 910/18226/15 від 11.08.2015 р. та набрання ним законної сили, юридичною адресою відповідача була - Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, пр. Кірова/пров. Совнаркомовський, 52/1, тобто відповідач-2 знаходився на території, яка на даний час є тимчасово окупованою.

Станом на теперішній час відповідач є діючим суб'єктом господарювання, не визнаний банкрутом, не знаходиться в процесі ліквідації або іншого способу припинення та провадить свою діяльність у м. Києві по вул. Богдана Хмельницького, 26, оф. 505.

Відповідно до ч. 3 ст. 14, ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб. Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю.

В матеріалах справи наявний сертифікат Торгово-промислової палати України № 2018 від 03.12.2014 р. про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), в якому, зокрема, зазначено про те, що 27.02.2014 р. збройне терористичне угрупування захопило приміщення Верховної Ради Автономної Республіки Крим та Кабінету Міністрів Автономної Республіки Крим. 17.03.2014 р. нелегітимною Верховною Радою Республіки Крим прийнято постанову "Про незалежність Криму" № 1745-6/14, відповідно до якої на території "Республіки Крим" не застосовується законодавство України. 17.03.2014 р. Верховна Рада Республіки Крим прийняла постанову "Про питання енергетичної безпеки Республіки Крим" № 1758-6/14, в якій зазначено, що власністю Республіки Крим є: рухоме та нерухоме майно ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", розташоване на території Республіки Крим, її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони, увійшло і не увійшло до статутного капіталу товариства у складі необоротних (в тому числі нематеріальних) і оборотних активів, у тому числі державне (України) майно, передане йому у користування та те, що перебуває на балансовому і позабалансовому обліку". На підставі наданих документів, Торгово-промислова палата України засвідчила настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 27.02.2014 р. Публічному акціонерному товариству "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз". На момент видачі сертифікату Торгово-промисловою палатою України форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

(а.с.49)

Таким чином, неможливість відповідача розпоряджатися належним йому нерухомим майном, внаслідок вищевказаних подій, відноситься до обставин, що у розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України ускладнюють виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 10.06.2015 р. у справі № 910/24836/14, та від 22.12.2015 у справі №910/8753/14

03.11.2010 р. Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 999 "Про визначення критеріїв віднесення об'єктів державної власності до таких, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави", відповідно до п. 1 якої до об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, належать, в тому числі, підприємства паливно-енергетичного комплексу, які забезпечують цілісність об'єднаної енергетичної системи України, зокрема, диспетчерське (оперативно-технологічне) управління зазначеною системою, експлуатують магістральні та міждержавні електричні мережі; атомні електростанції; гідроелектростанції з греблями, що забезпечують водопостачання споживачам; гідроакумулюючі електростанції та гідроелектростанції (крім малих гідроелектростанцій); підприємства, що провадять діяльність з транспортування магістральними газо- та нафтопроводами і зберігання у підземних нафто- та газосховищах.

Відповідно до постанови № 83 від 03.03.2015 р. Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави" відповідача-2 віднесено до категорії стратегічних підприємств паливно-енергетичного комплексу.

Державою застосовуються всі можливі заходи для забезпечення діяльності підприємств паливно-енергетичного комплексу на належному рівні, що фактично обумовлено забезпеченням підприємствами паливно-енергетичного комплексу життєво важливих суспільних інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012 р. у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІД Конс" щодо офіційного тлумачення положень п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" у взаємозв'язку з положеннями ч. 1 ст. 41, ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 115 ГПК України, п.п. 1.3, 1.4 ст. 1, ч. 2 ст. 2, абз. 6 п. 3.7 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Станом на теперішній час відповідачем здійснюються всі можливі дії для відновлення своєї господарської діяльності, що надасть йому можливість розрахуватись за своїми грошовими зобов'язаннями. На підтвердження викладеного, відповідач надав суду протокол б/н від 04.02.2015 р. спільної наради з питань стану та перспектив забезпечення природним газом Генічеського та інших районів Херсонської області, яку проведено за участі представників Генічеської районної державної адміністрації, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Публічного акціонерного товариства "Херсонгаз". За наслідками проведення наради було вирішено відповідачу-2 забезпечити надійність експлуатації Стрілкового газородовища для постачання споживачам Генічеського району природного газу.(а.с.53)

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що обставини, наведені відповідачем в заяві про відстрочку виконання рішення господарського суду м. Києва від 11.08.2015 р. у справі № 910/18226/15, є винятковими в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України та достатніми для відстрочення виконання вказаного судового рішення саме до 10.01.2017 р.

Крім того, аналогічні постанови були прийняті Київським апеляційним господарським судом, які набрали законної сили, зокрема, у справі № 911/2736/14 від 08.09.2015 р. та у справі № 901/200/14 від 10.09.2015 р., у справі №910/8753/14 від 27.10.2015 р.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законну обґрунтовану ухвалу, яка відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується з ухвалою господарського суду міста Києва від 29.02.2016 року у справі № 910/18226/15, отже підстави для її скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, 121 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "СП "СТАН-КОМПЛЕКТ" на ухвалу господарського суду міста Києва від 29.02.2016 року у справі № 910/18226/15 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 29.02.2016 року у справі № 910/18226/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/18226/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко