РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016Справа №910/2221/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО"

про стягнення 32 384,59 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Рибалко С.М. (довіреність № 50 від 01.01.2015)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" (відповідач) про стягнення 32 384,59 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" на підставі договору страхування №250571182.13, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому позивачем, відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу "Toyota", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в Публічному акціонерному товаристві "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО", позивач просить стягнути з відповідача 32384,59 грн., що складає суму страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2016 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/2221/16, розгляд справи призначено на 03.03.2016.

25.02.2016 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла витребувана судом інформація.

В судове засідання 03.03.2016 з'явився представник позивача, надав витребувані судом документи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2016 розгляд справи №910/2221/16 відкладено на 22.03.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 22.03.2016 надав суду пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 22.03.2016 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав.

У відповідності до п.п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач був повідомлений про час та місце розгляду справи ухвалами суду від 15.02.2016, від 03.03.2016, які надіслані на юридичну адресу відповідача. Ухвала суду від 15.02.2016 була повернута на адресу суду поштовим відділенням зв'язку із посиланням "за закінченням встановленого строку зберігання".

Таким чином, відповідач був повідомлений про дату та час розгляду справи належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 22.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до довідки № 9359841 про дорожньо-транспортну пригоду, 11.03.2014 в м. Києві по вул. Турівській відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Toyota", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та транспортних засобів "Citroen", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, "ВАЗ-217030", державний реєстраційний номер НОМЕР_3, "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_4.

Згідно із вказаною довідкою, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення ОСОБА_2 п. 12.1. Правил дорожнього руху України.

Вина ОСОБА_2, у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 11.03.2014, підтверджується постановою Подільського районного суду м. Києва від 07.04.2014 (справа №758/3078/14-п).

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

На момент ДТП, на підставі договору страхування №250571182.13, укладеного між ТОВ "Перша лізингова компанія" та позивачем майнові інтереси майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу марки "Citroen", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 були застраховані в Приватному акціонерному товаристві "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (термін дії договору з 11.07.2013 по 10.07.2014).

Відповідно до Звіту №229 від 07.04.2014 про оцінку автомобіля "Citroen", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, вартість майнової шкоди, завданої власнику вказаного транспортного засобу становить 45457,61 грн.

Відповідно до рахунку №01389 від 13.03.2014, виданого ремонтною організацією ТОВ "Авто Альянс Київ" вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Citroen", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 38861,51 грн.

Згідно із страховим актом №114985 від 05.06.2014 за вищевказаним страховим випадком позивачем визначено, що сума яка підлягає відшкодуванню складає 32384,59 грн.

26.06.2014 позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 32384,59 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5761 від 26.06.2014.

Відповідно до відомостей з Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом марки "Toyota", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в Публічному акціонерному товаристві "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" (відповідач у справі) згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5395854 (термін дії з 19.10.2013 по 18.10.2014).

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50000,00 грн. та франшизу у розмірі 0,00 грн.

Враховуючи те, що цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу "Toyota", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в Публічному акціонерному товаристві "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО", позивач звернувся до відповідача із претензією про сплату страхового відшкодування вих. №3345 від 08.08.2014.

Оскільки, відповідач вимог відповідача не задовольнив, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача сплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 32384,59 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як встановлено судом, у відповідності до умов договору страхування №250571182.13, внаслідок настання 11.03.2014 страхового випадку (ДТП) позивачем було виплачено страхове відшкодування ТОВ "Перша лізингова компанія" в розмірі 32384,59 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №5761 від 26.06.2014.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

Отже, позивач, виплативши страхове відшкодування страхувальнику (шляхом перерахування суми страхового відшкодування страхувальнику), отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "Toyota", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована відповідачем, то останній взяв на себе обов'язок відшкодувати шкоду заподіяну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Розмір страхового відшкодування визначався позивачем на підставі рахунку №01389 від 13.03.2014, виданого ремонтною організацією ТОВ "Авто Альянс Київ", згідно із яким, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Citroen", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 38861,51 грн. (в межах суми майнової шкоди завданої власнику вказаного транспортного визначеної у Звіті №229 від 07.04.2014).

Таким чином, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору страхування, страховик (позивач) набув права зворотної вимоги до страховика винної особи (відповідача у справі) у сумі виплаченого страхового відшкодування, у межах фактичних затрат.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт пошкодження транспортного засобу "Citroen", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження особою, цивільно-правова відповідальність якої на час ДТП була застрахована у відповідача та здійснення позивачем витрат у розмірі 32384,59 грн. по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Полісом № АС/5395854 встановлено, що безумовна франшиза становить 0,00 грн., а тому розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача, складає 32384,59 грн.

Частина 1 ст. 33 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" про стягнення 32 384,59 грн., у зв'язку із чим, суд задовольняє позов повністю.

Судовий збір за розгляд справи, відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, будинок 19/3; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (01054, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 33; ) суму у розмірі 32384,59 грн. та судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 25.03.2016.

Суддя С.О. Турчин