ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р. Справа № 911/298/16

За позовом Комунального підприємства Сквирське комунальне господарство

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 21742,31грн

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 04.01.2016);

від відповідача не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Комунальне підприємство Сквирське комунальне господарство (далі КП Сквирське комунальне господарство) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1В.) про стягнення 21742,31грн у т.ч.:

- 15811,44грн заборгованість за орендну плату;

- 5564,16грн пеня за період травень 2014 року по січень 2015 року;

- 366,71грн проценти за період травень 2014 року по січень 2015 року.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором оренди нежитлових приміщень №21 від 07.06.2012, в частині оплати орендної плати у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ФОП ОСОБА_1 документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надала.

Крім того, 15.03.2016 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог (збільшення позовних вимог), відповідно до якої позивач просить суд окрім раніше заявлених вимог розірвати договір №21 від 07.06.2012, укладений між сторонами у справі та зобовязати відповідача протягом 7 днів з моменту розірвання договору повернути орендоване майно.

Вказана заява про уточнення позовних вимог (збільшення позовних вимог) не приймається судом до розгляду з огляду на таке.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, а до початку розгляду справи по суті - предмет або підставу позову.

Передбачене ч.4 ст.22 ГПК України право збільшити розмір позовних вимог може бути реалізовані до прийняття рішення судом. При цьому, під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві (див. п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського судуУкраїни «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Натомість позивачем у заяві фактично доповнено вимоги, заявлені ним у позовній заяві, новими вимогами, а саме - розірвати договір №21 від 07.06.2012, укладений між сторонами у справі та зобовязати відповідача протягом 7 днів з моменту розірвання договору повернути орендоване майно. Між тим, такі вимоги не входили до складу заявлених вимог відповідно до поданої позовної заяви і є новими вимогами, що в свою чергу мають інший предмет та інші підстави.

Таким чином, враховуючи, що розгляд справи по суті розпочато в судовому засіданні 18.02.2016, а також те що позивачем фактично не збільшуються розмір позовних вимог, а заявлено інші окремі вимоги, вказана заява не приймається судом до розгляду.

Не прийняті до розгляду у даній справі вимоги можуть бути заявлені у загальному порядку шляхом подання нового позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

07.06.2012 між КП Сквирське комунальне господарство (далі орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (далі орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень (а.с.9-10, зворот, далі договір).

За умовами договору, орендодавець зобовязується передати орендареві в строкове платне володіння та користування нежитлове приміщення по вул. Леніна, 38 в м. Сквира, Київської області, площею 10 кв.м., а орендар зобовязується прийняти це майно, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення вказаного договору повернути орендоване майно орендодавцеві в належному стані (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 1.5 договору, стан обєкта, що орендується, на момент передачі в оренду задовільний.

Згідно п. 3.2 договору, орендодавець протягом 5 днів з дня набрання чинності вказаним договором передає, а орендар приймає у користування орендоване майно, що оформлюється відповідним актом, який підписується сторонами.

З моменту підписання акту приймання-передачі обєкт вважається переданим в оренду, та починається обчислення строку оренди (п.3.3 договору).

Відповідно до п. 4.1 договір вступає в силу з дня підписання.

Згідно п. 4.2 договору, термін оренди складає 5 років з дати прийняття обєкта, що орендується, за актом приймання-передачі.

За користування орендованим майном орендар сплачує щомісячно орендодавцеві орендну плату у розмірі 508,43грн з урахуванням її індексації, що здійснюється у порядку визначеному законодавством України (п. 5.1 договору).

Орендна плата перераховується орендарем на поточний рахунок орендодавця щомісячно не пізніше 10 числа кожного місяця (п. 5.3 договору).

Відповідно до п. 7.1.5 договору, до обовязків орендодавця віднесено, своєчасне і у повному обсязі винесення орендної плати не пізніше 30 числа поточного місяця.

Як встановлено судом, актом від 07.06.2012 (а.с.11) позивач передав, а відповідач прийняв майно, що було предметом обєктом оренди за вказаним договором.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обовязку щодо здійснення оплати орендної плати, а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством України.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За умовами договору розрахунки з орендної плати проводяться до 30 числа поточного місяця (п. 7.1.5 договору).

Звертаючись з даним позовом, позивачем заявлено до стягнення 15 811,44грн боргу зі сплати орендних платежів за період з травня 2014 по січень 2016.

Відповідачем не надано суду доказів сплати відповідних платежів, хоча строк виконання відповідних зобовязань вже настав, в силу ст.610 ЦК України, є таким, що допустив порушення зобовязань, тому суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 15 811,44грн заборгованості з оренди, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення 5564,16грн пені за період з 01.05.2014 по 31.01.2016.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до п. 8.3 договору оренди, за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі 1% від розміру не сплачених платежів за кожний день прострочення.

Так, як визначено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до чч. 2, 3 вказаної статті, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Встановлений відповідним пунктом договору розмір пені перевищує максимальний розмір пені, встановленого Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань». Проте, позивачем за основу для нарахування пені у розрахунку взята саме подвійна облікова ставка НБУ, що не суперечить законодавству, крім того пеня нарахована в межах терміну нарахування пені встановлених положеннями ч.6 ст.232 ГК України.

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені суд вважає його арифметично вірним, а вимоги в частині стягнення 5564,16грн пені такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 366,71грн за період з 01.05.2014 по 30.01.2016.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки її розмір розраховано правильно.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 1378,00грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Сквирське комунальне господарство 15 811,44грн основного боргу, 5564,16грн пені, 366,71грн 3% річних, а також 1378,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текс рішення складено 25.03.2016.

Суддя С.І. Чонгова