ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2016 р. Справа № 909/621/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів Кузь В.Л., Хабіб М.І.

при секретарі судового засідання Швець О.В.

з участю представника: позивача ОСОБА_1

у відкритому судовому засіданні розглянув апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Городенківському районі на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2015 року у справі №909/621/15 за позовом Управління пенсійного фонду України в Городенківському районі до Городенківського товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик» за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Управління пенсійного фонду України в Городенківському районі звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Городенківського товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик» про стягнення 37866,24 грн. надміру виплачених коштів пенсіонеру ОСОБА_2. У липні 2015 року позивач зменшив розмір позовних вимог і просив суд стягнути з відповідача 32474,44 грн. надміру виплачених коштів пенсіонеру ОСОБА_2. Також суд ухвалою від 09 липня 2015 року залучив до участі у справі ОСОБА_2 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Господарський суд Івано-Франківської області (суддя Фрич М.М.) рішенням від 04 серпня 2015 року у позові відмовив.

Суд першої інстанції покликаючись на приписи ст. 19 Конституції України, ст. 50 закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» ст.ст. 1, 32, 33, 43 ГПК України дійшов висновку, що позивач не обґрунтував заявлених позовних вимог, оскільки на момент звернення до суду порушене право позивача було захищене шляхом прийняття рішення про примусове стягнення надміру виплаченого розміру пенсії з ОСОБА_2; звернення з позовом за таких обставин не відповідає приписам ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка передбачає можливість захисту порушеного права одним із запропонованих шляхів, а не всіма одночасно та не свідчить про дотримання позивачем вимог ст. 19 Конституції України.

Суд встановив, що за результатами перевірки достовірності документів про заробітну плату громадянина ОСОБА_2, які слугували підставою призначення йому у грудні 1994 року пенсії за віком, встановлено невідповідність довідок, які містили недостовірні дані про період роботи ОСОБА_2 та його заробітну плату, що спричинило переплату пенсії ОСОБА_2 за період з 01 грудня 1994 року до 31 березня 2013 року у загальній сумі 37866,24 грн., що призвело до завищення розміру пенсії та в подальшому фактичної переплати пенсії. 17 травня 2013 року начальник Управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі видав розпорядження №5, згідно з яким з 01 червня 2013 року здійснювалося щомісячне відрахування з пенсії ОСОБА_2 в розмірі 20%. Такі відрахування здійснювалися в період з червня 2013 року до липня 2015 року (у тому числі й після подання 03 червня 2015 року позову), внаслідок чого позивач зменшив розмір позовних вимог з 37866,24 грн. до 32 477,44 грн.

Суд вказав, що законодавством передбачено такі способи захисту порушених прав для позивача у разі відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями (а саме: 1/добровільне повернення, 2/ стягнення з пенсіонера на підставі рішення та 3/в судовому порядку). В спірному випадку, матеріалами справи підтверджено, що позивач вже скористався одним із способів, стягуючи надміру сплачену суму пенсії з пенсіонера на підставі розпорядження начальника Управління №5 від 17.05.2013 року. У судовому засіданні представник позивача підтвердив чинність такого розпорядження. Проте пояснив, що фактичне виконання цього розпорядження заблоковано в зв'язку із зверненням позивача до суду з аналогічною вимогою.

В апеляційній скарзі Управління пенсійного фонду України в Городенківському районі Івано-Франківської області просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2015 року у справі №909/621/15 і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, зокрема, ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідач проти апеляційної скарги заперечує. Рішення суду вважає законним і обґрунтованим. Відповідач не заперечує факт видачі довідок, які містили недостовірні дані про період роботи ОСОБА_2 та його заробітну плату, що спричинило переплату пенсії ОСОБА_2 за період з 01 грудня 1994 року до 31 березня 2013 року у загальній сумі 37866,24 грн. Однак вважає, що позивач визначився із поверненням надміру виплаченої суми пенсії і прийняв розпорядження №5 від 17 травня 2013 року утримувати цю переплату в розмірі 20% пенсії ОСОБА_2 щомісячно до повного погашення переплати на підставі ст.50 закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Наголошує, що позивач згідно із ст.50 закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» обрав спосіб повернення надміру виплаченої ОСОБА_2 пенсії шляхом щомісячного відрахування 20% із пенсії ОСОБА_2 Таке відрахування позивач проводив і після подання позову. Названі обставини виключають можливість паралельного застосування порядку примусового стягнення за рішенням суду. На думку відповідача, позивач повинен був спочатку прийняти розпорядження про скасування рішення про примусове стягнення з ОСОБА_2 надміру виплаченої йому пенсії, а вже потім звертатись із позовом до відповідача. Стверджує, що під час розгляду справи судом першої інстанції позивач не повідомив про прийняття ним розпорядження про припинення стягнення з ОСОБА_2 Більш того, законодавством не передбачено такого повноваження пенсійного фонду, як прийняття рішення про припинення стягнення надміру виплачених сум пенсій. Порядком відшкодування коштів, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою Пенсійного фонду України №6-4 від 21 березня 2003 року не передбачено й стягнення в судовому порядку сум надмірно виплаченої пенсії з підприємств, на яких працював пенсіонер, а передбачено списання безнадійної заборгованості за рішенням комісії.

Суд неодноразово відкладав розгляд справи, оголошував перерви у судових засіданнях.

У матеріалах справи відсутнє розпорядження в.о. начальника управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі №5 від 17 травня 2013 року, на яке покликається суд першої інстанції. Натомість позивач надав суду апеляційної інстанції копію рішення в.о. начальника управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі №1 від 17 травня 2013 року про утримання надміру виплаченої пенсії у розмірі 20% щомісячно з пенсії ОСОБА_2 та рішення в.о. начальника управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі №1 від 06 липня 2015 року про припинення такого утримання.

Згідно з ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Львівський апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухав пояснення представників і вважає, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2015 року у справі №909/621/15 слід скасувати виходячи з наступного.

Згідно із ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 з грудня 1994 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Городенківському районі Івано-Франківської області (пенсійна справа №142866).

Управління соціального захисту населення Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області призначило ОСОБА_2 пенсію за віком з 01 грудня 1994 року. Підставою призначення пенсії слугували довідка за підписом начальника Городенківського МШГРД-3 ОСОБА_3 та інспектора по кадрах ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_2 дійсно працював у Городенківській МШГРД-3 з 18 червня 1967 року до 25 грудня 1971 року та довідка за підписом начальника Городенківського МШГРД-3 ОСОБА_3 та головного бухгалтера про заробіток ОСОБА_2, який враховується при обчисленні пенсії.

18 березня 2013 року Управління пенсійного фонду України в Городенківському районі згідно зі ст.101 закону України «Про пенсійне забезпечення» провело зустрічну перевірку з товариством з обмеженою відповідальністю «Шляховик» достовірності документів про заробітну плату ОСОБА_2 з 01 січня 1967 року до 31 грудня 1971 року, про що складено акт №49 зустрічної перевірки. Перевіркою встановлено, що видана Городенківською міжгосподарською шляхо-госпрозрахунковою дільницею №3 (Городенківська МШГРД-3) довідка про заробітну плату ОСОБА_2 не відповідає дійсності. Зокрема вказаний у довідці період роботи ОСОБА_2 й отримання ним зарплати з червня 1967 року до березня 1971 року не підтверджено первинними документами. Рекомендовано видати нові довідки. Акт підписали голова ТзОВ «Шляховик» ОСОБА_3 і головний бухгалтер ОСОБА_5 без зауважень. Отже відповідач визнав подання неправдивих відомостей, які слугували підставою нарахування пенсії ОСОБА_2.

Надалі 22 березня 2013 року Городенківське товариство з обмеженою відповідальністю «Шляховик» на підставі первинних документів видало довідку №17 про заробітну плату ОСОБА_2 для обчислення пенсії та довідку №18 про підтвердження трудового стажу ОСОБА_2, у якій також вказано, що Городенківське товариство з обмеженою відповідальністю «Шляховик» є правонаступником Городженківського міжколгоспшляхбуду. Довідки підписали голова ТзОВ «Шляховик» ОСОБА_3 і головний бухгалтер ОСОБА_5

На підставі цих довідок Управління пенсійного фонду України в Городенківському районі перерахувало пенсію ОСОБА_2. Згідно розрахунку переплата пенсії за період з 01 грудня 1994 року до 31 березня 2013 року становить 37866,24 грн.

У матеріалах справи відсутнє розпорядження в.о. начальника управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі №5 від 17 травня 2013 року, на яке покликається суд першої інстанції.

Натомість позивач надав суду апеляційної інстанції копію рішення в.о. начальника управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі №1 від 17 травня 2013 року про утримання надміру виплаченої пенсії у розмірі 20% щомісячно з пенсії ОСОБА_2 та рішення в.о. начальника управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі №1 від 06 липня 2015 року про припинення такого утримання з 01 серпня 2015 року.

Так, 17 травня 2013 року в.о. начальника управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі Івано-Франківської області прийняв рішення №1 про утримання сум пенсій, надмірно виплачених пенсіонеру, внаслідок подання страхувальником недостовірних даних. Згідно з цим рішенням у звязку із поданням страхувальником недостовірних довідок про заробітну плату ОСОБА_2, сума переплати пенсії за період з 01 грудня 1994 року до 31 березня 2013 року становить 37866,24 грн. і цю переплату слід утримувати в розмірі 20% пенсії ОСОБА_2 щомісячно до повного погашення переплати на підставі ст. 50 закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

06 липня 2015 року в.о. начальника управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі прийняв рішення №1 припинити відрахування з пенсії ОСОБА_2 з 01 серпня 2015 року.

У червні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 37866,24 грн. 09 липня 2015 року позивач зменшив суму позовних вимог і просив стягнути з відповідача 32477,44 грн. Позивач пояснив місцевому господарському суду, що 5388,80 грн. відраховано з пенсії ОСОБА_2, відрахування заблоковано, залишок надмірно сплачених сум пенсії з вини відповідача становить 32477,44 грн.

Слід зазначити, що Городенківське товариство з обмеженою відповідальністю «Шляховик» (ідентифікаційний код 03578136) створене внаслідок приватизації МШГРД-3 і передачі майна у власність колективу та зареєстроване розпорядженням голови Городенківської районної державної адміністрації від 22 грудня 1995 року №226-р., що підтверджено наданими на вимогу суду апеляційної інстанції: відповідачем - копіями статуту Городенківського товариство з обмеженою відповідальністю «Шляховик» (ідентифікаційний код 03578136) із відмітками про реєстрацію статуту, нової редакції статуту, змін і доповнень до статуту; позивачем - архівної копії розпорядження голови Городенківської районної державної адміністрації від 22 грудня 1995 року за №226-р.

Також апеляційний суд отримав Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо Городенківського товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик» (ідентифікаційний код 03578136).

Отже предметом спору є вимога управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі Івано-Франківської області до Городенківського товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик» про стягнення 32477,44 грн. надміру виплачених пенсіонерові ОСОБА_2.

Згідно з ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду у спосіб, зокрема, відшкодування збитків та інших способів відшкодування майнової шкоди.

Підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є зокрема завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (ст.11 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ст. 22 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність у вигляді відшкодування шкоди застосовується за наявності таких елементів складу правопорушення, як протиправної поведінки; шкідливого результату такої поведінки - збитків (шкоди), їх наявності та розміру; причинного зв'язку між ними; вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не наступає. Обов'язок доведення факту протиправної поведінки відповідача, розміру завданої шкоди, а також прямого причинного зв'язку між ними покладається на позивача з документальним підтвердженням обґрунтованого розрахунку суми, що стягується на відшкодування заподіяної шкоди; відсутність або ж недоведеність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування шкоди (збитків).

Відповідно до вимог ст. 101 закону України "Про пенсійне забезпечення", органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі; підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів і відшкодовують її.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 50 закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно з п.п. 2.3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4 переплатою пенсії є сума пенсії, виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством (п.2).

Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування». Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії (п.3).

Суд першої інстанції вказав про вину відповідача у переплаті пенсії ОСОБА_2 за період з 01 грудня 1994 року до 31 березня 2013 року у загальній сумі 37866,24 грн. Поряд з цим місцевий суд дійшов висновку, що позивач вже скористався одним із визначених ч.1 ст.50 закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» способів захисту порушеного права, стягуючи надміру сплачену суму пенсії з пенсіонера на підставі розпорядження в.о. начальника управління №5 від 17 травня 2013 року. Тому «…в суду відсутні підстави вважати, що вимоги позовної заяви є обґрунтованими».

Такий висновок господарського суду Івано-Франківської області є помилковим. Суд не врахував положень ч.2 ст. 50 закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" про те, що відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до вимог ст.115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 17 закону України "Про виконавче провадження" визначено перелік виконавчих документів за рішеннями, що підлягають виконанню державною виконавчою службою, а статтею 18 цього Закону передбачено вимоги до виконавчого документа.

ОСОБА_2 добровільно не повернув отриманих надміру сум пенсій. Відтак позивач вправі був прийняти рішення чи звернутися до суду про стягнення таких сум. Однак за будь-яких обставин рішення суду чи рішення позивача, як органу державної виконавчої влади, повинні виконуватись у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Саме така вимога передбачена ч.2 ст. 50 закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Рішення в.о. начальника управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі №1 від 17 травня 2013 року про утримання надміру виплаченої пенсії у розмірі 20% щомісячно з пенсії ОСОБА_2 не відповідало вимогам до виконавчого документа, визначеним ст.18 закону України "Про виконавче провадження", не виконувалось у порядку, встановленому для виконання судових рішень, тобто державною виконавчою службою. Відтак позивач рішенням від 06 липня 2015 року припинив з 01 серпня 2015 року утримання з пенсії ОСОБА_2 надміру виплачених сум.

З викладених обставин справи і приписів закону слідує. що позивач довів наявність вини відповідача, завдану шкоду, а також наявність причинного звязку між діями та заподіяною шкодою вказав про видачу довідок, які містили недостовірні дані про період роботи ОСОБА_2 та його заробітну плату, що спричинило переплату пенсії ОСОБА_2 за період з 01 грудня 1994 року до 31 березня 2013 року у загальній сумі 37866,24 грн. Факт видачі неправдивих довідок своїм правопопередником відповідач не заперечив. Акт від 18 березня 2013 року підписали голова Городенківського ТзОВ «Шляховик» ОСОБА_3 і головний бухгалтер ОСОБА_5 без зауважень, а надалі відповідач видав нові довідки про стаж і заробітну плату ОСОБА_2 Таким чином відповідач визнав подання неправдивих відомостей, які слугували підставою нарахування пенсії ОСОБА_2 та її переплати. Та обставина, що позивач під час розгляду справи зменшив розмір позовних вимог і припинив утримувати (а фактично стягувати) у непередбачений законом спосіб щомісячно кошти в розмірі 20% із пенсії ОСОБА_2 не спростовує факту переплати ОСОБА_2 упродовж 01 грудня 1994 року - 31 березня 2013 року сум пенсії з вини відповідача. Тому надміру виплачена ОСОБА_2 пенсія у сумі 32477,44 грн. підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до вимог ст.49 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги суд покладає на відповідача.

Щодо застосування строку позовної давності, про який заявив відповідач.

У оскаржуваному рішенні Господарський суд Івано-Франківської області з посиланням на ст. 261 Цивільного кодексу України та п.2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» вказав, що вважає вимогу позивача необґрунтованою і з цих підстав відмовляє у позові, відтак позовна давність не застосовується.

Така позиція суду першої інстанції не ґрунтується на обставинах справи і приписах закону.

За визначенням ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач не пропустив строк звернення до суду із позовом, оскільки акт №49 зустрічної перевірки документів про заробітну плату ОСОБА_2 складено 18 березня 2013 року за результатами перевірки працівниками управління Пенсійного фонду України у Городенківському районі Івано-Франківської області і лише тоді позивач довідався про порушення свого права.

Позовна заява подана у червні 2015 року, тобто у межах визначеної ст. 257 ЦК України загальної позовної давності. Відтак суд не має підстав для застосування позовної давності.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Городенківському районі Івано-Франківської області задовольнити. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2015 року у справі №909/621/15 скасувати і прийняти нове рішення:

Позов задовольнити повністю. Стягнути з Городенківського товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик» (ідентифікаційний код 03578136;78100, Івано-Франківська область, місто Городенка, вул. Богуна, 123) на користь Управління пенсійного фонду України в Городенківському районі Івано-Франківської області (ідентифікаційний код 20551044; 78100, Івано-Франківська область, місто Городенка, вул. Богуна, 10) 32477,44 грн. та 1339,80 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя Гриців В.М.

суддя Кузь В.Л.

суддя Хабіб М.І.