Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "29" березня 2016 р. Справа № 906/322/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

- за участю секретаря судового засідання: Гребенніковій Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Шевченко В.Г. - предст. за дов. №544 від 30.11.15р.

від відповідача: Невмержицький П.В. - предст. за довір. №1 від 01.03.2016р., дійсна до 01.03.2017р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" (с. Кам'янка, Ємільчинського р-ну)

про стягнення 274761339,71 грн.

Позивач Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (м. Київ) звернувся з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" (с. Кам'янка, Ємільчинського р-ну) про стягнення 274 761 339, 71 грн. заборгованості, з яких: 233 000 000, 00 грн. - заборгованості по кредиту, 38 583 591, 78 грн. - заборгованості по відсоткам, 1 405 137, 63 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів, 1 772 610, 30 грн. - сума інфляції за несвоєчасну сплату відсотків.

В обгрунтування підстав заявленого позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Кредитного договору №289-2012 від 07.09.2012р. в частині своєчасного повернення кредитних коштів в порядку, строки та на умовах., визначених договором.

В якості правових підстав позов позивач посилається на ст.ст. 525, 526, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України,тст. 189, 193 ГК України.

Ухвалою від 11.03.2015р. господарський суд порушив провадження у справі. вжив заходи по підготовці справи до розгляду, передбачені ст. 64-65 ГПК України.

До початку розгляду справи по суті позивачем не подано заяву про зміну предмету та підстави позову, відповідачем не подано зустрічного позову, відповідно.

Позивач позовні вимоги підтримує з підстав, наведених у позові, просить суд їх задовольнити.

Відповідач проти позову заперечує; повідомив суд про те, що врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди з позивачем не відбулося.

Оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України господарський суд створив сторонам спору необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у судовому засіданні 28.03.16 р. прийнято вступну та резолютивну частини рішення суду про задоволення позову.

Заслухавши уповноважених представників сторін, розглянувши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

07.09.2012р. між позивачем Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (м. Київ) (як кредитор) та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Нива" (с. Кам'янка, Ємільчинського р-ну, Житомирської обл.) (як позичальник) був укладений Кредитний договір №289-2012, відповідно до предмету якого позивач зобов'язався надати позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 70 000 000, 00 грн. (сімдесят мільйонів гривень), а позичальник зобов'язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені цим Договором, а також виконати інші обов'язки, визначені цим Договором (надалі за текстом - Кредитний договір).

У п. 1.2 Кредитного договору сторони домовились, що процентна ставка за користування кредитом - 22% річних.

Кінцевий термін погашення кредиту позичальником - 06.09.2013р. включно (п. 1.3. Кредитного договору).

Згідно п. 2.4. Кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом позичальник сплачує щомісяця на рахунок №132 не пізніше 15 (п'ятнадцятого) календарного числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані, та остаточно при погашенні кредиту.

У статті 3 Кредитного договору сторони передбачили можливість коригування процентної ставки.

У п. 5.3. Кредитного договору передбачено, що кредит надається за цільовим призначенням шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника або шляхом оплати наданих позичальником платіжних документів безпосередньо з позичкового рахунку.

Згідно п. 6.1. Кредитного договору сторони домовились, що заборгованість за кредитом (позичкова заборгованість) погашається позичальником в повному обсязі до дати вказаної у п. 1.3., на рахунок №132.

У п. 6.4. Кредитного договору сторони домовились, що кредитор зобов'язаний вести облік платежів в рахунок погашення кредиту та процентів і на вимогу позтчальника проводити звірку розрахунків. Сторони погодились, що остаточною підставою для визначення будь-яких грошових зобов'язань позичальника перед кредитором за цим договором є дані аналітичного обліку та рахунки, що ведуться установою кредитора.

У статті 14 Кредитного договору сторони визначили відповідальність сторін, відповідно до п. 14.4. якого передбачено, що за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим Договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється, починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним, в по день виконання позичальником простроченого зобов'язання. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобов'язання.

Строк дії Кредитного договору, згідно п. 15.4, - з моменту його підписання - до повного виконання ними прийнятих відповідно до цього договору зобов'язань.

Однак наявні у справі докази вказують про те, що умови Кредитного договору №289-2012 від 07.09.12р. в частині розміру кредитних коштів, процентів за їх користування та періодів їх застосування, строків погашення кредиту та нарахованих процентів, змінювались сторонами неодноразово шляхом укладення договорів про внесення змін до Кредитного договору від 14.09.12р., від 17.09.12р., від 18.09.12р., від 19.09.12р., від 28.12.12р., від 19.02.13р., від 28.02.13р., від 15.04.13р., від 30.04.13р., від 15.05.13., від 31.05.13р., від 18.06.13р., від 16.07.13р., від 15.08.13р., від 06.09.13р.,ь від 16.09.13р., від 17.02.14р., від 28.02.14р., від 17.03.14р., від 15.05.13р., від 16.06.14р., від 15.07.12р., від 12.08.14р., від 15.08.14р., від 15.09.14р., від 15.10.14р., від 31.10.14р. (а.с. 13-26, т. 1).

Так, зокрема, Договорами про внесення змін до Кредитного договору №289-2012 від 07.09.2012р. №1 від 14.09.2012р., №2 від 17.09.2012р., №3 від 18.09.2012р., №4 від 19.09.2012р., №9 від 30.04.2013р. сторони змінили умови п. 1.1. Кредитного договору в частині збільшення розміру кредитних коштів з лімітом, відповідно - 80 000 000, 00 грн., 100 000 000, 00 грн., 150 000 000, 00 грн., 155 000 000, 00 грн., 233 000 000, 00 грн.

В частині збільшення відсоткової ставки строни домовились Договорами про внесення змін до Кредитного договору №289-2012 від 07.09.2012р. №5 від 28.12.2012р., а саме: з 20.09.2012р. по 30.11.2012р. - 22% процентів річних, з 01.12.2012р. - 32% процентів річних; №7 від 28.02.2013р. сторони визначили наступну процентну ставку: з 20.09.12р. по 30.11.2012р. - 22% проценти річних; з 01.12.2012р. по 31.12.2012р. - 32% річних, з 01.01.2013р. - 25% процентів річних; №11 від 31.05.2013р. сторони визначили наступну процентну ставку: з 07.09.2012р. по 30.11.2012р. - 22% проценти річних; з 01.12.2012р. по 31.12.2012р. - 32% проценти річних; з 01.01.2013р. по 30.04.2013р. - 25% процентів річних; з 01.05.2013р. - 28% процентів річних; №б/н від 12.08.2014р. сторони визначили наступну процентну ставку: з 07.09.2012р. по 30.11.2012р. - 22% проценти річних, з 01.12.2012р. по 31.12.2012р. - 32% проценти річних, з 01.01.2013р. по 30.04.2013р. - 25% проценти річних, з 01.05.2013р. по 31.08.2014р. - 28% процентів річних, з 01.09.2014р. - 16,1 №% процентів річних.

В частині строків сплати процентів сторони визначили Договорам про внесення змін до Кредитного договору №289-2012 від 07.09.2012р. №6 від 19.02.2013р., №8 від15.04.2013р., №10 від 15.05.2013р., №12 від 18.06.2013р., №13 від 16.07.2013р., №14 від 15.08.2013р., №16 від 16.09.2013р., №б/н від 17.02.2014р., №б/н від 17.03.2014р., №б/н від 15.05.2014р., №б/н від 16.06.2014р., №б/н від 15.07.2014р., №б/н від 15.08.2014р., №б/н від 15.09.2014р., №б/н від 15.10.2014р., №б/н від 31.10.2014р.

В частині кінцевого погашення кредиту позичальником сторони домовились Договорами про внесення змін до Кредитного договору №289-2012 від 07.09.2012р. №15 від 06.09.2012р., №б/н від 28.02.2014р.

Факт належного виконання позивачем умов п. 5.3. Кредитного договору в частині надання відповідачу кредитних коштів в загальній сумі 233 000 000, 00 грн. підтверджується виписками по особовим рахункам та копіями меморіальних ордерів (а.с. 81-106, т. 1).

Відповідач свої зобов'язання перед позивачем згідно умов укладеного Кредитного договору та Договорів про внесення змін до Кредитного договору №289-2012 виконав не належним чином, частково сплативши проценти за користування кредитом в загальній сумі 89 436 079, 12 грн.

Постановою Правління Національного Банку України від 20.11.2014р. №733 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014р. №123 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ВіЕйБі Банк", згідно з яким з 21.11.2014р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський Акціонерний Банк".

Наказом Тимчасової адміністрації ПАТ "ВіЕйБі Банк" №3-п від 24.11.2014р. та відповідно до частини 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з 24.11.2014р. уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський Акціонерний Банк" Славкіна М.А. набула всіх повноважень органів управління (загальних зборів, спостережної ради і правління) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту) Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк".

17.02.2015р. рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №35 було продовжено здійснення тимчасову адміністрацію у ПАТ "ВіЕйБі Банк" по 20.03.2015р. (включно) та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної Марини Анатоліївни по 20 березня 2015р. (включно).

20.03.15р. рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за №63 розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб з 20 березня 2015р. та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіної Марини Анатоліївни строком на 1 рік з 20 березня 2015р. по 19 березня 2016р. включно.

22.02.16р. рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №213 було продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" на два роки по 19.03.2018р. включно, а також продовжив повноваження ліквідатора ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіній М.О.

18.02.2015р. позивач надіслав відповідачу вимогу за №31/2-2117 згідно якою вимагав погашення заборгованості відповідачем в сумі 274 761 339, 71 грн., з яких: 233 000 000, 00 грн. основного боргу по тілу кредиту, 38 583 591, 78 грн. - заборгованості за процентами, 1 405 137, 63 грн. - пені за несвоєчасне погашення кредиту, 1 772 610, 30 грн. - інфляційних втрат за несвоєчасну сплату відсотків, а також зазначив, що у випадку незадоволення вимог розпочне звернення стягнення на предмети застави за договорами застави: договору застави №26-З-2013 від 24.01.2013р., №б/н від 27.12.2013р.; № 27-З-2013 від 24.01.2013р. з наступними змінами та доповненнями до них, однак які залишились без задоволення (а.с. 30-31, т. 1).

Позивач звертаючись з позовом до суду за захистом свого порушеного права просив суд стягнути заборгованість по кредиту в сумі 233 000 000, 00 грн., заборгованість по відсотках - 38 583 591, 78 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів - 1 405 137, 63 грн. та інфляційних втрат - 1 772 610, 30 грн.

При цьому, звертаючись до суду з даним позовом позивач не довів суду стягнення заборгованості з відповідача шляхом звернення стягнення на предмет застави згідно укладених між сторонами договорів застави як в судовому так і позасудовому порядку.

В ході судового розгляду справи відповідач заперечував проти позовних вимог позивача, а також повідомив про те, що всі документи щодо взаємин з банком передано аудиторській компанії, при цьому, без складання їх переліку у зв'язку з цим заявив суду клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи, оскільки необхідність її проведення, на його думку, зумовлена великою сумою боргу (274 761 339, 71 грн.), складністю розрахунків та обчислень, для яких необхідними є спеціальні знання в галузі економіки.

З огляду на вимоги ч. 1 ст. 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд мав з'ясувати обставини, пов'язані із правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснити оцінку доказів на яких ґрунтується цей розрахунок, у зв'язку із чим ухвалою від 12.05.2015р. призначив у справі судову економічну експертизу фінансово-кредитних операцій, проведення якої доручив експертній установі Житомирському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Житомир).

По суті висновку судової економічної експертизи №720/15-25 від 29.01.2016р. заперечень учасники судового процесу не подавали.

Дослідивши всебічно, повно і об'єктивно всі обставини справи за правилами ст.ст. 33, 34 та 43 ГПК України, господарський суд прийшов до висновку задовольнити позовні вимоги, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України з якою кореспондується ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

За приписами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи дійсну правову природу відносин, які виникли між сторонами у справі на підставі фактичних їх дій, останні підпадає під правове регулювання параграфа 2 глави 71 Цивільного кодексу України.

За правилами ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст. 526, 525 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк виконання зобов'язання з повернення кредитних коштів встановлений сторонами Договором №б/н від 28.02.2014р. про внесення змін до Кредитного договору №289-2012 від 07.09.12р., а саме - 05.04.2015р.

Висновком №720/15-25 судової експертизи встановлено, що за матеріалами господарської справи, документи, які б свідчили про повернення кредитної лінії відсутні.

Строкова заборгованість за кредитом в сумі 233 000 000, 00 грн. визначена та наведена у розрахунку заборгованості ТОВ "Нива" перед ПАТ "ВіЕйБі Банк" відповідно до укладеного Кредитного договору №289-2012 від 07.09.2012р. і змін до нього відповідає розрахунковим документам станом на 09.02.2015р. щодо видачі та погашення кредиту за цим договором (стор. 17 висновку, а.с. 102, т. 2).

Отже, з врахуванням вищевикладеного та встановлених судом обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 233 000 000, 00 грн. доведені у повному обсязі та підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 38 583 591, 78 грн. заборгованості по сплаті відсотків.

Як зазначалося раніше, статтею 2 Кредитного договору сторони передбачили плату за користування кредитом у вигляді сплати процентів на основі процентної ставки, визначеної п. 1.2. Кредитного договору та з урахуванням Договорів про внесення змін.

Висновком №720/15-25 судової експертизи встановлено, що результатами проведеного розрахунку нарахування процентів на залишок фактичної заборгованості за Кредитом відповідно до умов укладеного Кредитного договору №289-2012 від 07.09.2012р. та внесених змін до нього за №5 від 28.12.2012р., №7 від 28.02.2013р., №11 від 31.05.2013р., №б/н від 12.08.2014р. було встановлено, що у період з 07.09.2012р. по 09.02.2015р. загальна сума нарахованих процентів складає 128 019 670, 90 грн.

Дослідженням виписки по рахунку №132 у період з 07.09.2012р. по 09.02.2015р. ТОВ "Нива" погасило (сплатило) суму нарахованих процентів на залишок фактичної заборгованості по кредиту в розмірі 89 436 079, 12 грн.

Заборгованість в сумі 38 583 591, 78 грн. за процентами ТОВ "Нива" станом на 09.02.2015р., що розраховані в процесі дослідження на залишок фактичної заборгованості за кредитом з урахуванням їх погашення відповідає наявному у матеріалах справи розрахунку заборгованості позичальника ТОВ "Нива" (т. 1, а.с. 27) (стор. 18-19 висновку, а.с. 102 зворот, 103).

Таким чином, вимога позивача про стягнення 38 583 591, 78 грн. заборгованості за відсотками є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача пені по простроченій основній сумі кредиту в сумі 1 405 137, 63 грн., господарський суд враховує наступне.

Згідно з п.14.1 Кредитного договору встановлено, що за прострочення виконання будь-якого грошового зобов'язань за цим Договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення платежу за кожен календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється, починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов'язання. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобов'язання.

Позивачем заявлено до стягнення 1 405 137, 63 грн. пені за не своєчасну сплату процентів.

Господарський суд, з огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України, перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, дійшов наступного висновку

Розмір пені (подвійна облікова ставка НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня) та період її нарахування (не більше шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане) повинні відповідати приписам ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ч.6 ст. 232 , ч. 2 ст. 343 ГК України, ст. 253, ч.5 ст. 254, ст. 255 ЦК України, оскільки інше не передбачено Кредитним договором.

При цьому, виходячи із змісту ч. 6 ст. 232 ГК України, судом прийнято до уваги, що період нарахуванням пені у календарних днях не повинен перевищувати 183 дні.

У п. 1.9. Постанови № 14 додатково роз'яснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Висновком №720/15-25 судової експертизи підтверджується, що заборгованість позичальника ТОВ "Нива" в сумі 1 405 137, 63 грн. за пенею по несвоєчасній сплаті процентів перед банком ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" станом на 09.02.2015р., яка розрахована в процесі дослідження відповідає наявному у матеріалах справи розрахунку заборгованості позичальника ТОВ "Нива" (т. 1, а.с. 27) та розрахунковим документам (стор. 20 висновку, а.с. 103 , т. 2 зворот).

Отже, обґрунтованою до стягнення є сума пені в розмірі 1 405 137, 63 грн., яку суд задовольняє в повному обсязі.

Позивачем заявлено до стягнення 1 772 610, 30 грн. суми інфляційних втрат.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів ( п.3.1 Постанови ВГСУ № 14).

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць, у якому мала місце інфляція (абз. 3 п. 3.2. Постанови ВГСУ №14).

Господарський суд, перевіривши розрахунок суми інфляційних втрат на суму 1 772 610, 30 грн., вважає його арифметично правильним та обґрунтованим, тому задовольняє його в повному обсязі.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач не подав до суду жодного доказу на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків в повному обсязі.

Щодо розподілу судового збору.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент подання позову) передбачено, що від сплати судового збору звільняються уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Відповідно до ч.3 ст. 49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Із загальної ціни позову 274 761 339, 71 грн. в дохід Державного бюджету України підлягав сплаті судовий збір в розмірі 73 080, 00 грн., що становив 2% ціни позову.

Керуючись ст.ст.4-3,4-7, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" (поштова адреса: 11251, Житомирська обл., Ємільчинський р-н, с. Кам'янка, юридична адреса: 11101, Житомирська обл., Овруцький район, с. Радчиці, вул. Шевченка, 39, ідентифікаційний код 01051258) на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (04119, м. Київ вул. Дегтярівська, 27 т, ідентифікаційний код 19017812):

- 233 000 000, 00 грн. - заборгованості по кредиту;

- 38 583 591, 78 грн. - заборгованості по відсотках;

- 1 405 137, 63 грн. - пені;

- 1 772 610, 30 грн. - інфляційних втрат;

- 73 080, 00 грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 01 квітня 2016р.

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1- у справу

2- позивачу (простою на адресу листування: 03057, м. Київ, пр-т Перемоги, 41"А") + на електронну адресу)

3- відповідачу (11251, Овруцький р-н, с. Радчиці, вул. Шевченка, 39) (простою)