КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2016 р. Справа№ 911/5006/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання: Білецькому Л.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Єгоров В.С.(дов.№ 14-137 від 13.05.2016 року)

від відповідача - Івашківський А.О.(дов. №0073 від 13.01.2016 року);

розглядає апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області від 16.12.2015 року

у справі №911/5006/15 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого підрозділу національного університету біоресурсів і природокористування України "Немішаєвський агротехнічний коледж", Київська обл., смт. Немішаєве

про стягнення 54 160 грн. 81 коп., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало до Господарського суду Київської області позов до Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого підрозділу національного університету біоресурсів і природокористування України "Немішаєвський агротехнічний коледж" про стягнення 54 160 грн. 81 коп.

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.12.2015 року у справі №911/5006/15 в позові відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 16.12.2015 року у справі №911/5006/15 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.02.2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Київської області від 16.12.2015 року у справі № 911/5006/15 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Жук Г.А., Чорногуз М.Г. та призначено її розгляд на 02.03.2016.

25.02.2016 року представник відповідача подав через канцелярію суду відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити апеляційну скаргу відповідача на рішення господарського суду Київської області від 16.12.2015 року у справі №911/5006/15 без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні 03.02.2016 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, просив задовольнити апеляційну скаргу, представник відповідача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 року розгляд справи відкладено на 30.03.2016 року, зобов`язано сторін надати суду акт взаєморозрахунків наявності або відсутності заборгованості за договором №13/3373-ТЕ-17 від 18.02.2013 року.

29.03.2016 року через відділ канцелярії суду від позивача надійшли додаткові пояснення в яких останній стверджує, що відповідач навмисно вводить в оману суд, оскільки відповідно до платіжних доручень №37 та №61 разом було перераховано на рахунок позивача 38 350, 37 грн. за договором №2354/14-ТЕ-17. Проте листом від 21.08.2014 року №246 відповідач змінив призначення частини суми, та зазначив переплату у сумі 12 095, 69 грн. за договором №2354/14-ТЕ-17 зарахувати як сплату за договором №13/3373-ТЕ17. Також позивач надав акт звірки розрахунків за період з 01.01.2013 року по 29.02.2016 року за договором №13/3373-ТЕ-17 підписаний тільки позивачем.

Також, 29.03.2016 року відповідач подав через канцелярію суду письмові пояснення де зазначив, що з актом звірки взаєморозрахунків наданих позивачем не погоджується, оскільки коли здійснювались розрахунки в 2013 році між позивачем та відповідачем діяв договір №13-3373-ТЕ-17 від 18.02.2013 року, 30.01.2014 року до цього договору було укладено додаткову угоду №1 на продовження терміну дії договору до 28.02.2014 року, та закріплено об`єм газу на січень-лютий 2014 року в об`ємі 81 тис. куб. м. на загальну суму 106 045, 20 грн. Крім того 12.02.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено новий договір купівлі-продажу природного газу №2354/14-ТЕ-17, відповідно до якого в січні - лютому 2014 року позивач зобов06язувався здійснити поставку природного газу обсягом 81 тис. куб. м. на загальну суму 106 045, 20 грн. Термін дії договору також становив з 01.01.2014 року по 28.02.2014 року, тобто договір №2354/14-ТЕ-17 є тотожним договору, що є предметом спору, а саме №13/3373-ТЕ-17 від 18.02.2013 року.

Отже, відповідач посилається на п. 10.2. договору №2354/14-ТЕ-17, відповідно якого, з укладенням цього договору попереднє листування та документація щодо предмета цього договору втрачають юридичну силу.

В судовому засіданні 30.03.2016 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 18.02.2013 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та Відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України "Немішаєвський агротехнічний коледж" було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/3373-ТЕ-17.(т.1, а.с. 17-21).

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що предметом вказаного договору є купівля-продаж природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Відповідно до п. 1.1. цього договору продавець зобов`язується поставити покупцеві імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ НАК «Нафтогаз України»), далі - газ, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п. 1.2. цього договору.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 2.2 додатку №1, т.1 а.с. 22).

Спір у справі, на думку позивача, виник у зв'язку з частковим виконанням відповідачем своїх зобов`язань по договору в зв'язку з чим просить стягнути з відповідача 26 254 грн. 70 коп. боргу, 21 977 грн. 99 коп. інфляційних втрат, 1 706 грн. 37 коп. - 3 % річних, 4 221 грн. 74 коп. пені.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, за яким, відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні приписи містить стаття 712 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

До обов'язків покупця ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України відносить обов'язок оплати товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами договору, а саме п. 2.2. додатку №1 до договору №13/3373-ТЕ-17 передбачено, що не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцю для підпису два примірники акта приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою покупця і погоджені газорозподільним підприємством, копію технічних актів приймання-передачі газу.

У відповідності до п.3.1 договору ціна за 1000 куб.м. природного газу з урахуванням ПДВ становить 1 309, 20 грн.

Згідно з умовами п. 4.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що на виконання умов договору №13/3373-ТЕ-17 від 18.02.2013 НАК "Нафтогаз України" було поставлено Національному університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого підрозділу національного університету біоресурсів і природокористування України "Немішаєвський агротехнічний коледж" природний газ на суму 193 383, 24 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач проти позову заперечив посилаючись на те, що ним було сплачено позивачу суму заборгованості в строки визначені умовами договору на суму 193 383 грн. 24 коп. відповідно до платіжних доручень № 93 від 20.03.2013 року на суму 76 419 грн. 32 коп. (а.с. 50), № 159 від 16.05.2013 року на суму 26 200 грн. 00 коп.(а.с. 52), № 273 від 16.05.2013 року на суму 3 212 грн. 20 коп.(а.с. 53), № 158 від 16.05.2013 року на суму 8 000 грн. 00 коп.(а.с. 54), № 269 від 13.09.2013 року на суму 3 983 грн. 89 коп.(а.с.56), № 362 від 21.11.2013 року на суму 7 006 грн. 84 коп.(а.с. 58), № 417 від 24.12.2013 року на суму 30 210 грн. 60 коп.(а.с.60), № 61 від 17.02.2014 року на суму 8 350 грн. 39 коп.(а.с.61), № 37 від 17.02.2014 року на суму 30 000 грн. 00 коп.(а.с.62), з огляду на що, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, наявні у справі докази, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи скаржника, які викладені в апеляційній скарзі, з приводу того що у платіжних дорученнях наданих відповідачем №61 від 17.02.2014 року та №37 від 17.02.2014 року зазначено інший договір, а саме №2354/14-ТЕ-17, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне.

До договору №13/3373-ТЕ-17 від 18.02.2013 року сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 30.01.2014 року, відповідно до якої сторни продовжили термін дії договору до 28.02.2014 року та закріпили об`єм газу на січень-лютий 2014 року в об`ємі 81 тис.куб.м. на загальну суму 106 045, 20 грн. (т.1, а.с. 25).

12.02.2014 року сторонами було укладено договір купівлі-продажу природного газу №2354/14-ТЕ-17, відповідно до якого сторонами закріплено об`єм газу на січень-лютий 2014 року обсягом 81 тис.куб.м. на загальну суму 106 045, 20 грн. за яким відповідачем було сплачено 106 045, 20 грн. платіжними дорученням наданими відповідачем.

Відповідно до п. 10.2. договору №2354/14-ТЕ-17, з укладенням цього договору попереднє листування та документація щодо предмета цього договору втрачають юридичну силу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом ч 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості саме за період січень-лютий 2014 року, за який відповідач сплатив платіжними дорученнями №61 від 17.02.2014 року та №37 від 17.02.2014 року, але вказав у призначенні платежу договір №2354/14-ТЕ-17 оскільки сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 30.01.2014 року, та договір купівлі-продажу природного газу №2354/14-ТЕ-17, відповідно до яких сторонами закріплено однаковий об`єм газу на січень-лютий 2014 року обсягом 81 тис.куб.м. на загальну суму 106 045, 20 грн. колегія суддів зазначає, що позивачем заявлені позовні вимоги необґрунтовано та належним чином не доведено.

Відповідно до п.4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Колегія суддів бере до уваги той факт, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами чинного матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається. Решта доводів скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду Київської області від 16.12.2015 року у справі №911/5006/15 ані в суді першої інстанції, ані в апеляційній інстанції, позивач не надав у порядку ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України жодних документів, які б спростували доводи суду першої інстанції.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Київської області від 16.12.2015 року у справі №911/5006/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 16.12.2015 року у справі №911/5006/15 залишити без змін.

3. Справу №911/5006/15 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

Г.А. Жук