ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2016р. Справа№ 914/41/16

За позовом: Публічного акціонерного підприємства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз», м. Львів

до відповідача: Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі філії Регіонально-виробничого управління «Львівавтогаз», с. Холодновідка, Пустомитівського району, Львівської області

про стягнення штрафних санкцій за договором зберігання в сумі 100 850,25 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Сало О.А.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю від 28.12.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю №18-Л від 10.12.2015р.

На розгляд господарського суду Львівської області Публічним акціонерним підприємством «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» подано позов до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі філії Регіонально-виробничого управління «Львівавтогаз» про стягнення штрафних санкцій за договором зберігання в сумі 100 850,25 грн.

Ухвалою суду від 11.01.2016р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 01.02.2016р., про що сторони були повідомлені належним чином під розписку, що підтверджуються повідомленнями про вручення поштового відправлення (оригінали поштівок в матеріалах справи).

В судовому засіданні 01.02.2016р. з метою повного та всебічного дослідження всіх обставин справи оголошено перерву до 16.02.2016р.

Ухвалою суду від 22.02.2016р. у звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Коссак С.М. розгляд справи призначено на 02.03.2016р.

02.03.2016р. судом винесено ухвалу про продовження строку розгляду спору та відкладено розгляд справи на 21.03.2016р.

21.03.2016р. позивачем подано пояснення на заперечення відповідача (вх.№ 11731/16).

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов Договору № 130500409 від 27.05.2013р. не здійснив своєчасне повернення майна у встановлені строки. У звязку з цим, позивач просить стягнути за неналежне виконання умов договору штрафні санкції в розмірі 100 850,25 грн., а саме: договірна пеня 0,01% - 6 681,67 грн., пеня в розмірі 0,1% 66 816,71 грн. та 7% штрафу 27 351,87 грн.

В судовому засіданні 21.03.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримує з підстав зазначених в позовній заяві та письмових пояснень долучених до матеріалів справи, просить позов задоволити повністю.

В судовому засіданні 21.03.2016р. представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечує з підстав зазначених у відзиві та письмових поясненнях. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 69 ГПК України суд обмежений строками розгляду справи.

В судовому засіданні 21.03.2016р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Між Публічним акціонерним товариством «УКРТРАНСГАЗ» в особі Управління магістральних газопроводів «ЛЬВІВТРАНСГАЗ» (надалі - позивач) та Дочірнім підприємством «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Регіонально- виробничого управління «Львівавтогаз» (далі - відповідач) 27.05.2013р. укладено Договір № НОМЕР_1 (зареєстрований в РВУ «ЛЬВІВТРАНСГАЗ» 27.03.2013р. за № 59/13-Л) (надалі - Договір, за умовами якого позивач (Поклажодавець) передає, а відповідач (Зберігач) прийняє на зберігання з 27.03.2013 року по 27.03.2014 року включно та зобов'язується повернути Поклажодавцеві у схоронності майно, перелік якого визначено в Додатку №1 до даного договору, який є його невідємною частиною.

На виконання умов Договору позивачем було передано відповідачеві 514 позицій (875 одиниць) майна, що підтримується позивачем та визнається відповідачем, що належить позивачеві на праві власності.

Відповідно до п.п.12.1, 12.2. Договору, договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє в частині зберігання до 27.03.2014 року, У випадку, якщо одна із сторін за один місяць до закінчення строку дії цього договору не заявила про його зміну чи припинення, то договір вважається пролонгованим на наступний однорічний строк на таких самих умовах, що діяли до моменту його закінчення.

Протягом 2014 року відповідачем було частково повернуто 61 одиницю переданого майна.

Відповідно п.5.1., п.5.1.9. Договору Зберігач зобовязаний повернути майно Поклажодавцю за його першою вимогою не пізніше 30-ти днів з дня одержання такої вимоги у тому стані, в якому воно було прийняте на зберігання, з урахуванням змін його природних властивостей та виконувати необхідні вантажно-розвантажувальні роботи (п.5.1.4. Договору).

Також Відповідач зобовязується здійснювати приймання-передачу майна Поклажодавця матеріально-відповідальною особою Поклажодавця в присутності комісії (п. 5.1.3. Договору).

Договором, зокрема у п. 6.1.4. передбачено право Поклажодавця одержати майно достроково, попередивши про це Зберігача не менш ніж за 30 днів.

08.06.2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути решту майна (лист №2681/19-01), що знаходилось на зберіганні (453 позиції) та оформити акт приймання-передачі, яке отримане відповідачем 11.06.2015р., що підтверджується відміткою відповідача про отримання вимоги (вх. № 310 від 11.06.215р.) та визнається ним у відзиві.

Згідно з умовами договору, на Поклажодавця не було покладено обовязку чи права самовільно демонтовувати, відєднувати від мережі чи вчиняти будь-які інші дії з фактичного повернення переданого на зберігання майна.

Твердження відповідача, про приймання позивачем актів наданих послуг за серпень 2015р. та липень 2015р., є безпідставними та не обґрунтованими. Оскільки у відповідь на лист відповідача вих. № 1023-01/22.05 від 05.08.2015р. про надіслання акту наданих послуг (вх.№ 6657 від 06.08.2015р.), позивач у строки та в порядку, передбаченим п.4.2. Договору надіслав відповідачу лист вих. № 1868/19-09 від 10.08.2015р. з відмовою від подальшого виставлення рахунків за утримання майна та повторною вимогою про повернення майна.

Крім цього, судом встановлено, що у справі 914/3834/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ», від імені якого діє Філія «Управління магістральних газопроводів «ЛЬВІВТРАНСГАЗ» до Дочірнього підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», від імені якого діє Регіонально-виробниче управління «Львівавтогаз» про спонукання до виконання умов договору № НОМЕР_1 від 27.05.2013 року в частині повернення майна власнику ухвалою господарського суду Львівської області від 16.12.2015р. затверджено між сторонами мирову угоду від 03.12.2015р.. Дана ухвала суду набрала законної сили.

Згідно затвердженої господарським судом мирової угоди від 03.12.2015р., вбачається, що відповідач (РВУ "Львівавтогаз") визнає, що станом на час подання позову умови договору зберігання № від 27.05.2013 р. (в РВУ "Львівавтогаз" зареєстровано в реєстрі за №59/13-Л 27.03.2013 р.) виконано ним неналежним чином в частині повернення переданого на зберігання майна в переліку, згідно додатку №1 до цієї угоди.

Ухвалою суду встановлено, що сторони погоджуються, що розмір вартості майна, зазначеного у п. 2 мирової угоди, визначається на підставі звіту про оцінку майна (копія якого долучено до матеріалів справи) та складає 390 741,01 грн.

В силу ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), мають преюдиційне значення в даній справі та не підлягає доказуванню.

Крім того, у заяві про зарахування однорідних зустрічних вимог вих. №2827/05/07 від 31.12.2015 р., надісланій відповідачем на виконання ухвали господарського суду Львівської області у справі №914/3834/15, зазначено, що заборгованість ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії УМГ «ЛЬВІВТРАНСГАЗ» за договором від 27.03.2013 р. №59/13-Л (№ від 27.05.2013 р.), станом на 31.12.2015р., у відповідності до підписаних сторонами первинних документів, що підтверджують надання послуг зі зберігання протягом періоду з 01.04.2014 р. по 30.06.2015р., склала 74 006,73 грн.

Дана заборгованість погашена позивачем в повному обсязі шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що підтверджується вищезгаданою заявою.

31.12.2015 р. між сторонами проведено акт звіряння взаємних розрахунків за Договором зберігання, з якого вбачається відсутність даної заборгованості.

З врахуванням того, що відповідач не повернув позивачу майно у встановлений п. 5.1.9, п. 6.1.4 Договору, позивач просить стягнути штрафні санкції за неналежне виконання зобовязання в розмірі 100 850,25 грн., а саме: договірна пеня 0,01% - 6 681,67 грн. на підставі п. 8.3. Договору та пеня в розмірі 0,1% 66 816,71 грн. та 7% штрафу 27 351,87 грн. на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України нарахованих на вартість майна, яка станом на 31.08.2015р. становить 390 741,01 грн., що вбачається згідно оцінки майна, проведено незалежним експертом та встановлено в мировій угоді, затвердженої господарським судом Львівської області ухвалою суду від 16.12.2015р.

Доказів повного чи часткового погашення заборгованості станом на день розгляду справи сторонами до суду не надано.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі договору зберігання в силу пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 957 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Відповідно до ст. 953 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено - якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачені наслідки порушення зобовязання.

Відповідно п.5.1., п.5.1.9. Договору Зберігач зобовязаний повернути майно Поклажодавцю за його першою вимогою не пізніше 30-ти днів з дня одержання такої вимоги у тому стані, в якому воно було прийняте на зберігання, з урахуванням змін його природних властивостей та виконувати необхідні вантажно-розвантажувальні роботи (п.5.1.4. Договору).

Відповідач не подав належних та допустимих доказів щодо своєчасного повернення позивачу майна за Договором.

Крім цього, з тексту мирової угоди від 03.12.2015р.затвердженої ухвалою господарського суду Львівської області від 16.12.2015р. у справі № 914/3834/15, вбачається, що відповідач визнає, що умови договору зберігання № від 27.05.2013 р. (в РВУ "Львівавтогаз" зареєстровано в реєстрі за №59/13-Л 27.03.2013 р.) виконано ним неналежним чином в частині повернення переданого на зберігання майна в переліку, згідно додатку №1 до цієї угоди.

Отже, відповідачем було допущене порушення умови Договору, а саме щодо строку повернення переданого на зберігання майна (п.5.1.9. Договору).

Відповідно п.8.1. Договору Зберігач та Поклажодавець у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязань по даному договору несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Відповідно до вимог статті 611 ЦК України та статті 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно ч. 2 ст. 22 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання державного сектора економіки є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб'єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів.

Відповідно до п.1.5. Статуту ПАТ «Укртрангаз», засновником Товариства є Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» ().

Згідно з відомостями з ЄДР ЮО та ФОП, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є державним підприємством, що входить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, засновником якої є Кабінет Міністрів України.

Згідно з витягом, основним видом діяльності ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» є трубопровідний транспорт (Код КВЕД 49.50).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про трубопровідний транспорт» магістральний трубопровідний транспорт має важливе народногосподарське та оборонне значення і є державною власністю України.

У ч. 5 ст. 7 цього ж Закону передбачено, що «приватизація державних підприємств, дочірніх підприємств Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", що провадять діяльність з транспортування магістральними трубопроводами і зберігання у підземних газосховищах, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", а також підприємств, установ, організацій, утворених внаслідок їх реорганізації, забороняється».

Частиною 6 ст. 7 даного Закону встановлено, що відчуження основних фондів, акцій та часток у статутному капіталі державних підприємств, що провадять діяльність з транспортування магістральними трубопроводами і зберігання у підземних газосховищах, а також підприємств, установ, організацій, утворених внаслідок їх реорганізації, передача їх з балансу на баланс, у концесію, оренду, лізинг, заставу, управління, до статутного фонду інших юридичних осіб, вчинення інших правочинів, що можуть призвести до відчуження основних фондів, акцій та часток у статутному капіталі цих підприємств, а також основних фондів та акцій Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", дочірніх та заснованих нею підприємств, забороняється, крім випадків, коли результатом таких дій є: передача основних фондів, акцій та часток у статутному капіталі таких підприємств виключно бюджетній установі, державному підприємству або акціонерному товариству, 100 відсотків акцій якого перебуває в державній власності України; створення державних підприємств або акціонерних товариств, 100 відсотків акцій та часток у статутному капіталі яких перебуває в державній власності України.

Таким чином, можна зробити висновок про те, що Позивач - Публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» належить до підприємств державного сектора економіки України. Ця обставина відповідачем не заперечується.

З врахуванням того, що позивач є субєктом господарювання державного сектора економіки відповідно до ч. 2 ст. 22 ГК України, позивач просить стягнути з відповідача згідно абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України пеню в сумі 66 816,71 грн. (за період прострочення з 09.07.2015р. по 26.12.2015р.) та 27 351,87 грн. 7 % штрафу.

Крім цього, на підставі п. 8.3. Договору позивач просить стягнути пеню за Договором в сумі 6 681,67 грн.

За змістом положень ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобовязання, в якому хоча б одна сторона є субєктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення повязане з виконанням державного контракту, або виконання зобовязання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобовязання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобовязання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг),з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

З врахуванням Постанови Верховного суду України № 3-1гс14 від 04.02.2014р. у справі № 903/610/13 аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобовязання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобовязання, в якому хоча б одна сторона є субєктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобовязання, повязаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 6 грудня 2010 року в справі № 3-4гс10, від 20 грудня 2010 року у справі № 3-41гс10, від 28 лютого 2011 року у справі № 3-11гс11.

Відповідно п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязань» господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Відповідно п. 8.3. Договору передбачена відповідальність Зберігача за порушення строку повернення майна у формі пені в розмірі 0,01 відсотка вартості майна, повернення якого прострочено, за кожен день такого прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Як зазначено вище, сторони погодили у мировій угоді, що вартість майна визначається на підставі звіту про оцінку майна (копія якого долучено до матеріалів справи) та складає 390 741,01 грн.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України, враховуючи статтю 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, субєкти господарських відносин при укладені договору наділенні законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобовязань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобовязань.

Отже, з вартуванням вище наведено та з врахуванням того, що вимогу позивача повернути решту майна (лист №2681/19-01), що знаходилось на зберіганні отримано відповідачем 11.06.2015р., що підтверджується відміткою відповідача про отримання вимоги (вх. № 310 від 11.06.215р.), з врахуванням ч. 5 ст. 254 ЦК України, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, суд доходить висновку, що до стягненню підлягає пеня нарахована згідно п. 8.3. Договору в сумі 6 486,30 грн. за період з 14.07.2015р. по 26.12.2015р. В частині стягнення пені на підставі п. 8.3. Договору у розмірі 195,37 грн. слід відмовити.

Крім цього, з врахуванням вище наведено, а також, що сторонами у Договорі визначено розмір пені, суд приходить до висновку, що в стягненні пені нарахованої відповідно абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України в сумі 66 816,71 грн. слід відмовити. У цьому випадку має подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання зобовязання, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (постанова Верховного Суду України від 1 липня 2014 року у справах №3-31гс14,3-32гс14).

Щодо стягнення штрафу на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України в сумі 27 351,87 грн. суд доходить висновку про його під ставність, оскільки позивач належить до субєктів господарювання, що належить до державного сектора економіки, інший розмір штрафу договором не передбачений, має місце прострочення виконання не грошового обовязку в частині повернення позивачу майна.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи зі змісту всього наведеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (03134, м. Київ, вул.. Григоровича-Барського, 2; ) в особі філії Регіонально-виробничого управління «Львівавтогаз» (81112, Львівська область, Пустомитівський район, с. Холодновідка, вул.. Кільцева, 14; ) на користь Публічного акціонерного підприємства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, вул.. Кловський узвіз, 9/1; ) в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» (79053, м. Львів, вул. І. Рубчака, 3; ) 6 486,30 грн. пені, 27 351,87 грн. 7% штрафу та 507,57 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

Повне текст рішення складено та підписано 28.03.2016р.

Суддя Коссак С.М.