ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

01.04.16 Справа № 5015/2149/12

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Мельник Г.І.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

розглянувши матеріали апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі Приватного творчо-видавничого підприємства «Всеукраїнський політичний журнал «Державність» б/н від 18.03.2016 року та клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги викладене в апеляційній скарзі

на рішення господарського суду Львівської області від 19.06.2012 року

у справі № 5015/2149/12

за позовом: Релігійної громади Римсько-католицької церкви у місті Винники Личаківського району міста Львова, м. Львів-Винники

до відповідача 1: Винниківської міської ради, м. Львів-Винники

до відповідача 2: Виконавчого комітету Винниківської міської ради, м. Львів-Винники,

про: визнання недійсним рішень та визнання права приватної власності

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.06.2012 року у справі №5015/2149/12 позовні вимоги задоволено повністю, визнано недійсним рішення Виконавчого комітету Винниківської міської ради міста Львова "Про оформлення права власності на нежитлові приміщення в м. Винники, що перебувають у комунальній власності" №197 від 19.06.2007 р. в частині оформлення права власності на нежитлове приміщення площею 121,0 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Винники, вул. Львівська, 6; визнано недійсним рішення Виконавчого комітету Винниківської міської ради міста Львова "Про внесення змін в п. 2 рішення виконавчого комітету Винниківської міської ради №197 від 19.06.2007 р. "Про оформлення права власності на нежитлові приміщення в м. Винники, що перебувають у комунальній власності" №355 від 18.09.2007 р. в частині оформлення права власності на нежитлове приміщення площею 121,0 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Винники, вул. Львівська, 6; визнано недійсним свідоцтво про право власності серії САВ №445391 від 30.10.2007 р.; визнано право приватної власності Релігійної громади Римсько-католицької церкви у місті Винники Личаківського району міста Львова на нежитлове приміщення площею 121,0 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Винники, вул. Львівська, 6; стягнуто з відповідача 2 - Виконавчого комітету Винниківської міської ради на користь Релігійної громади Римсько-католицької церкви у місті Винники Личаківського району міста Львова 1835,43 грн. судового збору.

В подальшому, 04.07.2012 року господарським судом Львівської області було видано наказ про примусове виконання рішення.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду Приватне творчо-видавниче підприємство «Всеукраїнський політичний журнал «Державність» оскаржило його в апеляційному порядку, звернувшись до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 18.03.2016 року.

Подана Приватним творчо-видавничим підприємством «Всеукраїнський політичний журнал «Державність» апеляційна скарга не відповідає вимогам розділу ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

При поданні цієї апеляційної скарги скаржником не дотримано вимог ч. 3 ст.94 ГПК України, до апеляційної скарги не додано доказів (документів), що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Як доказ сплати судового збору скаржником додано копію квитанції №185 від 18.03.2016 року на суму 1370,00 грн. Більше того, в графі призначення платежу зазначено судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050), а не Львівський апеляційний господарський суд.

Слід зазначити, що оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та відповідних нормативно-правових актів Національного банку України (п.1 ОСОБА_2 господарського суду "Про оформлення платіжних документів на перерахування судового збору" від 17.09.2012, № 01-06/1260/2012).

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Національний банк України", пунктом 17 статті 17 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, обробки та захисту встановлюються Національним банком України.

Платіжні та розрахункові документи оформляються платником за формою, наведеною в додатку 2 до Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до Інструкції, та подаються до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків (п. 3.1 гл. 3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті затвердженої Постановою Національного банку "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" від 21.01.2004, № 22).

У п.42 Додатку 8 до Інструкції встановлено, що в графі підпис банку ставляться підписи відповідального виконавця банку, який оформив меморіальний ордер, та працівника, на якого покладено функції контролера. У разі перерахування коштів на рахунки клієнтів-отримувачів (фізичних та юридичних осіб), які відкриті в інших банках, розрахунковий документ засвідчується підписами керівника (його заступника) і головного бухгалтера (його заступника) банку або підписами уповноважених осіб згідно з внутрішніми нормативними документами банку та відповідального виконавця банку.

Згідно з інформаційним листом Вищого господарського суду України від 17.09.2012 №01-06/1260/2012 Про оформлення платіжних документів на перерахування судового збору платіжні доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Отже, колегія суддів вважає, що вказану квитанцію №185 від 18.03.2016 року на суму 1370,00 грн. не можна вважати належним доказом сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Водночас колегія суддів зазначає, що згідно штемпеля Львівського апеляційного господарського суду станом на 29.03.2016 року (дату надходження апеляційної скарги до Львівського апеляційного господарського суду) інформація про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України відсутня.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що розмір та порядок сплати судового збору визначений Законом України „Про судовий збір (далі - Закон).

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої Законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 1378,00 гривень.

Згідно з підпунктом 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Щодо клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Львівської області від 19.06.2012 року викладеного в апеляційній скарзі особи, яка не брала участі у справі Приватного творчо-видавничого підприємства «Всеукраїнський політичний журнал «Державність» б/н від 18.03.2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.50 Господарського процесуального кодексу України, строки для вчинення процесуальних дій визначаються точною календарною датою, зазначенням події, що повинна неминуче настати, чи періодом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 93 ГПК України, апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку (ч. 2 ст. 93 ГПК України).

За змістом вказаної статті апеляційна скарга, яка подана після закінчення строків, установлених цією статтею, може бути прийнята до розгляду тільки за умови, якщо апеляційний господарський суд за заявою особи, яка її подала знайде підстави для відновлення строку.

Вищий господарський суд України в ч. 8 п. 4 постанови пленуму від 17.05.2011р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» (із змінами і доповненнями) роз'яснив, що клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК України повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Як вбачається з матеріалів справи оскаржене рішення було оголошено господарським судом 19.06.2012р., отже відповідно до ст. 93 ГПК України останній день подання апеляційної скарги - 29.06.2012р. При цьому, апеляційна скарга була направлена до господарського суду Львівської області 18.03.2016р. (поштовий штемпель на поштовому конверті та описі вкладенні відправки апеляційної скарги), тобто з пропуском строку на подання апеляційної скарги, більш як понад три з половиною роки.

Як вже зазначалось вище разом з апеляційною скаргою особа, яка не брала участі у справі подала клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги. У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження скаржник вказав, що про рішення господарського суду Львівської області йому стало відомо 05.03.2016р., шляхом отримання від Винниківської міської ради копії такого рішення. Проте додана до апеляційної скарги копія рішення господарського суду Львівської області згідно штемпеля Винниківської міської ради завірена ще 25.06.2012 року, натомість, як доказ отримання рішення саме в цей день скаржник надав суду копію поштового конверту з якої неможливо встановити дати його отримання (оскільки не видно дат на штемпелі Укрпошти) та лист відповідь на претензію Винниківської міської ради від 02.03.2016 року, однак ні опису вкладення який би свідчив про отримання рішення саме разом з цим листом Винниківської міської ради, ні списку вхідної кореспонденції скаржником не подано.

Більше того, з 01.06.2006р. для доступу до судових рішень судів Державна судова адміністрація України на виконання Закону України «Про доступ до судових рішень» відкрила Єдиний державний реєстр судових рішень.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» (із змінами і доповненнями) Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання (ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Відповідно до ч.1 і ч.3 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Для того, щоб ознайомитися з потрібним рішенням, необхідно зайти на офіційний веб-портал судової влади за адресою в Інтернеті www.court.gov.ua та натиснути «Єдиний державний реєстр судових рішень».

Поряд з цим, статтею 9 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що особа, яка не бере (не брала) участі у справі, якщо судове рішення безпосередньо стосується її прав, свобод, інтересів чи обов'язків, може звернутися до апарату відповідного суду з письмовою заявою про:

1) надання можливості ознайомитися із судовим рішенням у приміщенні суду;

2) надання можливості виготовити копії судового рішення за допомогою власних технічних засобів;

3) виготовлення копії судового рішення апаратом суду (ч.1 ст. 9 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

У заяві особа повинна обґрунтувати, чому вона не змогла ознайомитися із судовим рішенням у Реєстрі, а також чому вона вважає, що судове рішення безпосередньо стосується її прав, свобод, інтересів чи обов'язків (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Заява розглядається відповідальною службовою особою апарату суду невідкладно, а якщо вона потребує додаткового вивчення - протягом трьох робочих днів (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Крім того, за правилами цієї статті забезпечується також доступ осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до матеріалів справи, що необхідні для оскарження судового рішення (ч. 11 ст. 9 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Отже, можливість своєчасного подання апеляційної скарги (в даному випадку від 29.06.2012р.) залежала також і від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції причини пропуску строку для подання апеляційної скарги наведені скаржником у вищевказаному клопотанні, вважає необґрунтованими, нічим не підтвердженими та безпідставними, у зв`язку з чим колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає за необхідне відмовити у відновленні пропущеного строку для подання апеляційної скарги.

З огляду на викладене та враховуючи те, що доказів сплати судового збору не подано, а строк подання апеляційної скарги пропущено, апеляційна скарга Приватного творчо-видавничого підприємства «Всеукраїнський політичний журнал «Державність» підлягає поверненню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до п. 4 ч1. ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

За викладених обставин та, приймаючи до уваги невідповідність апеляційної скарги вимогам розділу ХІІ ГПК України, суд вважає за необхідне повернути її скаржнику.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 86, ч. 3 ст. 94, п. 3, 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити у задоволенні клопотання Приватного творчо-видавничого підприємства «Всеукраїнський політичний журнал «Державність» викладеного в апеляційній скарзі б/н від 18.03.2016 року про поновлення строку на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 19.06.2012 року.

2. Апеляційну скаргу Приватного творчо-видавничого підприємства «Всеукраїнський політичний журнал «Державність» б/н від 18.03.2016 року всього на 32 аркушах та поштовий конверт повернути скаржнику.

Головуючий-суддя Мельник Г.І.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Плотніцький Б.Д.