донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

22.03.2016 справа №913/1131/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4, довіреність №492 від 11.01.2016р. не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресстех-Україна», м.Київ
на рішення господарського суду Луганської області
від27.01.2016р. (повний текст підписано 01.02.2016р.)
у справі№913/1131/15 (суддя Корнієнко В.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Прогресстех-Україна», м.Київ
до Управління капітального будівництва Луганської обласної державної адміністрації, м.Сєвєродонецьк Луганської області
проcтягнення 152718,12грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогресстех-Україна», м.Київ, позивач, звернувся до господарського суду Луганської області з позовом, до відповідача, Управління капітального будівництва Луганської обласної державної адміністрації, м.Сєвєродонецьк Луганської області про cтягнення 152718,12грн., з яких борг в сумі 83336,00грн., 3% річних в сумі 7096,12грн., інфляційні в сумі 62286,00грн.

Керуючись ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), до прийняття рішення по справі, позивач звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог. Так, позивач просив суд стягнути з відповідача 157040,17грн., з яких борг в сумі 83336,00грн., 3% річних в сумі 7465,99грн. та інфляційні в сумі 66238,18грн. за прострочення платежів. Вказана заява була прийнята судом та спір вирішувався судом по суті з урахуванням збільшення позовних вимог.

Рішенням господарського суду Луганської області від 27.01.2016р. (повний текст підписано 01.02.2016р.) у справі №913/1131/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду мотивоване тим, що відповідач прийняв виконані позивачем роботи та сплатив позивачу їх вартість в сумі 2594578,00грн. відповідно до акту здачі-приймання проектної продукції від 26.12.2011р. Доказів виконання будь-яких інших робіт за договором на виготовлення проектно-кошторисної документації №60 від 14.10.2011р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогресстех-Україна» суду не надало. Відтак, відсутні підстави вважати, що відповідач має заборгованість з оплати робіт, виконаних позивачем за зазначеним договором.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 27.01.2016р. (повний текст підписано 01.02.2016р.) у справі №913/1131/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до порушення прав позивача. Скаржник зазначає, що рішення прийнято судом за наслідками неповного зясування обставин, які мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні господарського суду Луганської області, не відповідають обставинам справи.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогресстех-Україна» посилається на те, що за умовами договору позивач повинен був виконати дві роботи: виготовлення проектно-кошторисної документації та проведення експертизи цієї документації. За актом здачі-приймання проектної продукції від 26.12.2011р. було передано лише проектно-кошторисну документацію. Остаточний розрахунок мав бути здійснений після проведення експертизи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу позивач також зазначає, що обєми робіт за договором не змінювалися, отже відсутні підстави для зміни твердої ціни. Разом з тим, актом здачі-приймання проектної продукції не може бути змінена ціна договору.

На підтвердження своїх вимог скаржник також зазначає про те, що суд першої інстанції помилково зазначив про ненадання позивачем доказів виконання інших робіт, ніж зазначені в акті від 26.12.2011р., оскільки позивачем надавався експертний звіт.

Разом з іншим, позивач зазначає і про те, що договір між сторонами укладений на підставі тендеру і ціна відповідає погодженій відповідачем тендерній пропозиції позивача.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 03.03.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 22.03.2016р.

Від Управління капітального будівництва Луганської обласної державної адміністрації на електронну адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення господарського суду Луганської області залишити без змін. Крім того, заявив клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Представник позивача в судовому засіданні 22.03.2016р. підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Просив рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Враховуючи ті обставини, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обовязковою, від Управління капітального будівництва Луганської обласної державної адміністрації надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

14.10.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр-Прогресстех» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогресстех-Україна») (далі - проектувальник) та Управлінням капітального будівництва Луганської обласної державної адміністрації (далі замовник) було укладено договір на виготовлення проектно-кошторисної документації №60 (далі - договір).

За умовами договору замовник доручає, а проектувальник приймає на свій ризик зобовязання виконати своїми силами або із залученням субпроектувальних організацій роботи по виготовленню проектно-кошторисної документації на реконструкцію аеродромного комплексу «ЛОКП Міжнародний аеропорт «Луганськ», у відповідності з технічним завданням.

Відповідно до п.2.1 договору за виконані роботи замовник перераховує проектувальнику згідно з протоколом о договірній ціні 2677914,00грн., в тому числі ПДВ 20% - 446319,00грн.

За умовами п.2.2 договірна ціна є твердою, але може змінюватися у звязку зі зміною обємів виконаних робіт.

Оплата здійснюється поетапно за виконані роботи, згідно актів здачі-приймання НТП в межах фактичних надходжень грошових коштів на розрахунковий рахунок замовника. За відсутності фінансування з бюджету акти виконаних проектувальником робіт замовником не приймаються (п. 2.3).

Пунктом 2.5 договору сторони узгодили, що остаточний розрахунок здійснюється за фактично виконані роботи після виконання усіх видів робіт та надання замовнику позитивного висновку комплексної експертизи.

Згідно з п.3.1 здача і приймання науково-технічної продукції здійснюється відповідно до чинного законодавства та нормативних документів шляхом оформлення акту здачі-приймання науково-технічної продукції.

Проектувальник самостійно за власний рахунок проводить комплексну експертизу проекту (п. 3.5).

За приписами п.4.1.1 проектувальник зобовязаний своєчасно виконати всі роботи в обємі, передбаченому календарним планом робіт.

Пунктом 9 договору встановлено, що договір має 7 додатків: Додаток №1 - Протокол погодження договірної ціни; Додаток №2 - Технічне завдання; Додаток №3 - Календарний план робіт; Додаток №4 - Кошторис №1; Додаток №5 - Кошторис №2; Додаток №6 - Кошторис №3; Додаток №7 - Перелік основних даних.

Відповідно до п.6.1 договору він набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2011р.

Договір підписаний з обох сторін та скріплений печатками підприємств.

12.03.2012р. сторони уклали додаткову угоду №1, якою продовжили строк дії договору до 31.12.2012р.

В матеріалах справи наявна лише копія Додатку №2 - Технічного завдання. Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції зобовязував сторони надати вказані додатки до договору для долучення до матеріалів справи. Однак, позивач письмовими поясненнями №2 від 12.01.2016р. та №18 від 26.01.2016р. вказав, що крім Технічного завдання (додаток №2 до договору) у нього відсутні інші додатки, вказані у пункті 9 договору. Відповідач письмовими поясненнями №66/11-23 від 26.01.2016р. вказав, що усі його документи, в тому числі договір №60 від 14.10.2011р. залишилися на тимчасово окупованій території у м.Луганську, тому надати додатки до договору він не має можливості.

На виконання умов договору позивач у грудні 2011р. виконав для відповідача роботи з виготовлення проектно-кошторисної документації на реконструкцію аеродромного комплексу «ЛОКП Міжнародний аеропорт «Луганськ» на суму 2594578,00грн, що підтверджується актом здачі-приймання проектної продукції від 26.12.2011р. Акт підписано представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

Відповідач платіжним дорученням №25 від 12.03.2012р. сплатив позивачу вартість виконаних робіт в сумі 2594578,00грн., яка була вказана в акті здачі-приймання проектної продукції від 26.12.2011р.

Разом з тим, за твердженнями Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресстех-Україна», вартість робіт з виготовлення проектно-кошторисної документації, яка визначена у пункті 2.1 договору, складає 2677914,00грн. Оскільки різниця між сплаченою відповідачем сумою (2594578,00грн) та сумою, яка визначена п. 2.1 договору (2677914,00грн.) складає 83336,00грн., позивач вважає вказану суму боргом відповідача.

У звязку з викладеним, Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогресстех-Україна» звернулося з позовом до суду про стягнення з відповідача боргу в сумі 83336,00грн. по оплаті виконаних робіт, 3% річних в сумі 7465,99грн. та інфляційних в сумі 66238,18грн. за прострочення платежів (з урахуванням збільшення позовних вимог).

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків. Таким чином, відповідно до умов договору на виготовлення проектно-кошторисної документації №60 від 14.10.2011р., між сторонами у справі виникли певні взаємні зобовязання.

Оцінивши договір, з якого виникли цивільні права та обовязки сторін, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт.

Відповідно до ч.1,2 ст.887 ЦК України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2011р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогресстех-Україна» виконало роботи з виготовлення проектно-кошторисної документації на реконструкцію аеродромного комплексу «ЛОКП Міжнародний аеропорт «Луганськ». Зазначений факт підтверджується актом здачі-приймання проектної продукції від 26.12.2011р., який підписано сторонами без жодних зауважень та скріплено печатками підприємств. В зазначеному акті вказано, що договірна ціна становить 2677914,00грн., до перерахування підлягає сума 2594578,00грн., яка складається з вартості виконаних робіт 1-го етапу в сумі 591423,60грн., 2-го етапу в сумі 383158,40грн., 3-го етапу в сумі 643472,00грн. та 4-го етапу в сумі 976524,00грн.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється позивачем, відповідач платіжним дорученням №25 від 12.03.2012р. сплатив позивачу вартість виконаних робіт в сумі 2594578,00грн., яка була вказана в акті здачі-приймання проектної продукції від 26.12.2011р.

Разом з тим, за твердженнями позивача, він на виконання умов договору за власний кошт замовив у Державного підприємства «Спеціалізована державна експертна організація Центральна служба Української державної будівельної експертизи» проведення експертизи проекту будівництва. 25.12.2012р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогресстех-Україна» отримало Експертний звіт щодо розгляду проектної документації (позитивний) по проекту «Реконструкція аеродромного комплексу «ЛОКП Міжнародний аеропорт «Луганськ» та надало його Управлінню капітального будівництва Луганської обласної державної адміністрації.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогресстех-Україна» зазначає, що вартість робіт з виготовлення проектно-кошторисної документації визначена у пункті 2.1 договору і складає 2677914,00грн. Оскільки різниця між сплаченою відповідачем сумою (2594578,00грн) та сумою, яка визначена п. 2.1 договору (2677914,00грн) складає 83336,00грн., позивач вважає вказану суму боргом відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції зазначено, що пунктом 2.1 договору встановлено, що за виконані роботи замовник по справі перераховує проектувальнику згідно з протоколом о договірній ціні 2677914,00грн. Договірна ціна є твердою, але може змінюватися у звязку зі зміною обємів виконаних робіт (п. 2.2. договору). Актом здачі-приймання проектної продукції (який підписано першими керівниками юридичних осіб - сторін за договором та скріплено їх печатками) сторони відступили від твердої договірної ціни та визначили її у меншій сумі.

З цим твердженням судова колегія не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За змістом п.2.2 договору договірна ціна є твердою, але може змінюватися у звязку зі зміною обємів виконаних робіт.

Разом з тим, пунктом 7.3 договору визначено, що всі зміни і доповнення до цього договору є його невідємною частиною і вважаються дійсними, якщо вони оформлені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками обох сторін і завірені печатками сторін.

Таким чином, внесення змін у договір підряду щодо ціни договору не може здійснюватися у вигляді акту здачі-приймання проектної продукції, а оформлюється додатковою угодою. Докази укладення додаткової угоди про зміну твердої ціни в матеріалах справи відсутні. У звязку з викладеним, висновок суду першої інстанції про відступлення від твердої договірної ціни та визначення її в іншій сумі є помилковим.

Разом з тим судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 889 ЦК України замовник зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт, сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

За приписами статті 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором (ч.1, 2 статті 844 ЦК України).

Як вбачається з п.9 договору, в якості додатків до договору є три кошториси (додатки №№4-6). Однак, в матеріалах справи кошториси не містяться у звязку з відсутністю у сторін можливості надати їх суду, про що зазначалося вище.

Відповідно до статті 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Відповідно до п.2.3 договору оплата здійснюється поетапно за виконані роботи, згідно актів здачі-приймання НТП в межах фактичних надходжень грошових коштів на розрахунковий рахунок замовника. За відсутності фінансування з бюджету акти виконаних проектувальником робіт замовником не приймаються.

Пунктом 2.5 договору сторони узгодили, що остаточний розрахунок здійснюється за фактично виконані роботи після виконання усіх видів робіт та надання замовнику позитивного висновку комплексної експертизи.

Здача і приймання науково-технічної продукції здійснюється відповідно до чинного законодавства та нормативних документів шляхом оформлення акту здачі-приймання науково-технічної продукції (п. 3.1 договору).

Разом з тим, інший акт виконаних робіт, ніж акт здачі-приймання проектної продукції від 26.12.2011р. на суму 2594578,00грн., в матеріалах справи відсутній.

В якості доказів передання відповідачу експертного звіту на виконання умов договору позивач надає фіскальний чек №7258 від 09.01.2013р. та товарно-транспортну накладну №6066 від 21.03.2013р. Разом з тим, до фіскального чеку не надано опису вкладення, а сам фіскальний чек не доводить направлення відповідачу саме експертного звіту. В товарно-транспортній накладній в графі «повний опис відправлення» зазначено «документи», що також не дає змоги встановити зміст відправлення по цій накладній.

Посилання позивача на обовязковість проведення експертизи відповідно до умов договору та законодавства як на підставу задоволення позовних вимог судовою колегією не приймаються, оскільки не доводять факт передання позивачем робіт за договором та прийняття їх відповідачем. Крім того, відповідно до п.3.5 договору проектувальник самостійно за власний рахунок проводить комплексну експертизу проекту.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач прийняв виконані позивачем роботи та сплатив позивачу їх вартість в сумі 2594578,00грн. відповідно до акту здачі-приймання проектної продукції від 26.12.2011р., що підтверджується платіжним дорученням відповідача №25 від 12.03.2012р. та визнано позивачем. Доказів виконання будь-яких інших робіт за договором на виготовлення проектно-кошторисної документації №60 від 14.10.2011р., позивач суду не надав.

Відтак, відсутні підстави вважати, що відповідач має заборгованість з оплати робіт, виконаних позивачем за договором на виготовлення проектно-кошторисної документації № 60 від 14.10.2011р.

Згідно зі статтею 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання не доведений, відсутні підстави для стягнення 3% річних та інфляційних.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України висновок рішення господарського суду Луганської області від 27.01.2016р. (повний текст підписано 01.02.2016р.) у справі №913/1131/15 відповідає нормам матеріального та процесуального права України за мотивами, викладеними в постанові, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з апеляційною скаргою підлягають віднесенню на заявника скарги.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресстех-Україна», м.Київ на рішення господарського суду Луганської області від 27.01.2016р. (повний текст підписано 01.02.2016р.) у справі №913/1131/15 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 27.01.2016р. (повний текст підписано 01.02.2016р.) у справі №913/1131/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Судді О. А. Марченко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1 - позивачу;

1- відповідачу;

1- до справи;

1-ДАГС

1-ГСЛО