КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р. Справа№ 910/19997/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «К.Ф.Імпекс»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 02.12.2015

у справі № 910/19997/15 (суддя - Нечай О.В.)

за позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «К.Ф.Імпекс»,

про виселення з орендованого приміщення,

за участю представників сторін:

від позивача: Гайдай Т.В. - представник (довіреність №166 від 25.12.2015);

від відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Київський метрополітен» (надалі - КП «Київський метрополітен», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «К.Ф.Імпекс» (надалі - ТОВ «К.Ф.Імпекс», відповідач) про виселення відповідача з нерухомого майна - частини вестибюлю (переходу) на станції метро «Героїв Дніпра» та зобов'язання демонтувати тимчасові конструкції (кіоски).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2015 позов задоволено повністю. Виселено Товариство з обмеженою відповідальністю «К.Ф.Імпекс» з нерухомого майна - частини вестибюлю (переходу), визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями Товариства з обмеженою відповідальністю «К.Ф.Імпекс» згідно з викопіюванням зі Схеми тимчасового розташування МАФ, за адресою: м. Київ, станція метро «Героїв Дніпра» (вестибюль № 2), загальною площею 8,2 м. кв. Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «К.Ф.Імпекс» демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски), що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «К.Ф.Імпекс» та знаходяться за адресою: м. Київ, станція метро «Героїв Дніпра» (вестибюль № 2), загальною площею 8,2 м. кв. та повернути нерухоме майно - частину вестибюлю (переходу) згідно з викопіюванням зі Схеми тимчасового розташування МАФ, за адресою: м. Київ, станція метро «Героїв Дніпра» (вестибюль № 2), загальною площею 8,2 м кв. Комунальному підприємству "Київський метрополітен" за актом приймання-передачі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «К.Ф.Імпекс» на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 436,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «К.Ф.Імпекс» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/19997/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 Товариству з обмеженою відповідальністю «К.Ф.Імпекс» поновлено строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 21.03.2016.

Позивач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх безпідставними, а судове рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін.

Відповідач у судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Вислухавши думку представника позивача щодо можливості розгляду апеляційної скарги без участі уповноваженого представника відповідача, враховуючи, що за його скаргою порушено апеляційне провадження, колегія суддів, порадившись, ухвалила здійснити розгляд справи за наявними у ній матеріалами, за відсутності зазначеного учасника судового процесу.

21.03.2016 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10.08.2011 між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (в тексті договору - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ф.К. Імпекс» (в тексті договору - орендар) був укладений договір №147-У(Ор)-11 про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду (надалі - договір), за умовами якого орендодавець на підставі рішення Київради від 29.04.2010 №590/4028 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно - частину вестибюлю (переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря (надалі - об'єкт оренди), за адресою: станція метро «Героїв Дніпра» (вестибюль №2), для торгівлі непродовольчими товарами.

Пунктом 2.3. договору оренди передбачено, що опис технічного стану об'єкта оренди та дата його передачі орендарю, його склад зазначаються в акті приймання-передачі об'єкта оренди, що є невід'ємною частиною договору (додаток № 1 до договору оренди).

За умовами пункту 2.4. договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Київський метрополітен».

Пунктом 9.1. договору визначено, що договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київської міської ради від 29.04.2010 №590/4028 діє з 10.08.2011 до 08.08.2014 (2 роки 364 дні).

За правовою природою укладений сторонами договір є договором найму (оренди), за яким, відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно вимог статті 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься в частині 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до частини 2 статті 26 вищевказаного Закону договір оренди припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Факт передачі об'єкта оренди за договором підтверджується актом приймання-передачі майна в оренду від 10.08.2011, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печатками господарюючих суб'єктів, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв частину переходу станції метро «Героїв Дніпра» (вестибюль №2), визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками), загальною площею 8,2 кв.м.

Місцевим господарським судом встановлено, що 27.08.2014 позивач направив відповідачу повідомлення від 26.08.2014 вих. №465-НЗК про непродовження терміну дії договору оренди з вимогою звільнити орендоване майно та передати його за актом прийому-передачі.

Вказане повідомлення було отримано позивачем 08.09.2014, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія повідомлення про вручення поштового відправлення №823.

Відповідач, порушуючи умови договору, обов'язку щодо повернення орендованого майна позивачу не виконав, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вимогами про виселення відповідача з орендованого майна, зобов'язання відповідача демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції та повернути орендоване майно за актом приймання-передачі.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач, відповідно до вимог законодавства та положень договору, своєчасно повідомив позивача про припинення терміну дії договору, відмову від його продовження та необхідність повернення орендованого майна.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, такий договір припиняється.

Аналогічна правова позиція також викладена в пункті 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна».

Крім того, положення пункту 9.3. договору оренди містять умови, що ставлять процедуру продовження дії цього договору в залежність від наявності прийнятого Київською міською радою рішення, тобто, виключають його автоматичну пролонгацію.

На даний час Київрадою не прийнято відповідного рішення, а тому місцевим судом було правильно встановлено, що на час звернення КП «Київський метрополітен» з позовом до суду договір оренди припинив свою дію, у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Відповідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах зазначених у договорі оренди.

Пунктом 7.5. договору у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом прийому-передачі повернути об'єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Оскільки з припиненням договору відповідач втратив статус орендаря, колегія суддів підтримує позицію місцевого суду про те, що вимога позивача про виселення відповідача з орендованого приміщення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 8.5.6. договору у разі припинення дії договору орендар звільняє орендовану частину приміщення вестибюлю станції метро «Героїв Дніпра» в термін, визначений пунктом 4.14. договору від своїх огороджуючих конструкцій. При невиконанні орендарем зазначених в цьому пункті договору умов, орендодавець самостійно, на свій розсуд, розпоряджається огороджуючими конструкціями (кіоском).

Таким чином, вимоги позивача про зобов'язання ТОВ «К.Ф.Імпекс» демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції, що належать відповідачу та знаходяться за адресою станція метро «Героїв Дніпра», а також зобов'язання повернути орендоване майно за актом приймання-передачі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Твердження апелянта про те, що у КП «Київський метрополітен» відсутнє право власності чи інші речові права (право господарського відання, право оперативного управління) на спірне майно, а тому позивач не мав повноважень ним розпоряджатися відхиляються колегією суддів з огляду на те, що за КП «Київський метрополітен» на підставі Наказу Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 23.04.2003 №98 на праві господарського відання було закріплено, в тому числі, підземний перехід станції метро «Героїв Дніпра».

Пунктом 5.2. Статуту КП «Київський метрополітен» передбачено, що майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Києва і закріплено за ним на праві господарського відання.

Згідно з пунктом 5.6. Статуту позивача КП «Київський метрополітен» має право з дозволу власника або уповноваженого ним органу здавати в оренду, надавати іншим підприємствам, організаціям та установам безоплатно в тимчасове користування або в позику належні йому будинки, споруди, устаткування, транспортні засоби, інвентар, а також списувати їх з балансу в установленому порядку.

Відповідно до частини 1, 3 статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Таким чином, КП «Київський метрополітен» діяло в межах наданих йому повноважень щодо розпорядження спірним об'єктом оренди.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «К.Ф. Імпекс» без задоволення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення судом норм процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем фактично заявлено до відповідача три немайнові позовні вимоги: виселити Товариство з обмеженою відповідальністю «К.Ф.Імпекс» з нерухомого майна (частини переходу на станції метро «Героїв Дніпра»), зобов'язати відповідача демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції (кіоски), а також зобов'язати повернути нерухоме майно позивачеві за актом-приймання передачі.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Згідно з абзацом 1 пункту 2.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 №7 якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог (абзац другий частини третьої статті 6 Закону).

Колегією суддів було встановлено, що позивачем під час подання позову було сплачено судовий збір в сумі 2 436,00 грн (платіжне доручення від 30.07.2015 №7725), тоді як правильним розміром судового збору за подання трьох вимог немайнового характеру є 3 654,00 грн.

Якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника, скаржника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк, та за необхідності відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні (стаття 77 ГПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК України (пункт 2.23. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 №7).

Оскільки факт недоплати судового збору було виявлено в процесі перегляду справи апеляційним судом, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору як такого, що прийнято з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до частини 6 статті 49 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32-34, 43, 44, 49, 96, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Ф.К. Імпекс» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2015 у справі №910/19997/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2015 у справі №910/19997/15 змінити в частині стягнення судового збору.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «К.Ф.Імпекс» (01010, м. Київ, вулиця Івана Мазепи, будинок 3, квартира 13, ідентифікаційний код 25638554) в доход Державного бюджету України 2 557 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят сім) грн 80 коп. судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.

4. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2015 у справі №910/19997/15 залишити без змін.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи №910/19997/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

В.Г. Суховий