ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" березня 2016 р.Справа № 916/164/16

За позовом: Комунального підприємства «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1»;

До відповідача: Одеської митниці Державної фіскальної служби України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України в Одеській області

про стягнення;

Суддя Оборотова О.Ю.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_3 довіреність № 01-20-01 від 06.01.2016р.;

Від відповідача не зявився

Від 3-ї особи: не зявився.

СУТЬ СПОРУ: 22.01.2016р. Комунальне підприємства «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1», звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Одеської митниці Державної фіскальної служби України 164 024,67 грн. вартості безпідставно набутого майна.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.01.2016р. позовну заяву (вх.№178/16) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/164/16 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

22.01.2016р. представник позивача звернувся до суду із заявою про відновлення строку позовної давності (вх.№2-327/16).

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (вх.№2355/16 від 02.02.2016р.) судом було задоволено.

15.02.2016р. відповідач звернувся до суду із клопотанням (вх.№767/16) про залучення Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

15.02.2016р. представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№3517/16) відповідно до якого, заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позов із посиланням на сплив строків позовної давності.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.02.2016р. клопотання Одеської митниці Державної фіскальної служби України про залучення до участі в справі №916/164/16 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача задоволено; залучено до участі у справі № 916/164/16 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України в Одеській області

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позов (вх.№3517/16 від 15.02.2016р.) із посиланням на сплив строків позовної давності.

В процесі розгляду справи учасниками процесу були надані додаткові докази, які оглянуті судом та залучені до матеріалів справи.

У відповідності до ст.77 ГПК України в судовому засіданні 21.03.2016р. оголошувалась перерва до 21.03.2016р. о 14 год. 20 хв.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 21.03.2016р. після виходу судді з нарадчої кімнати оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

05 квітня 2011р. між Комунальним підприємством «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1» та ОСОБА_4 Митницею, правонаступником якої є Одеська митниця Державної фіскальної служби України було укладено договір оренди №206/11.

Згідно умов даного договору Одеська митниця ДФС приймає в строкове платне користування приміщення, для забезпечення комплексного контролю з питань митного огляду. Згідно п. 2.3. договору №206/11 до орендної плати не входить плата за комунальні послуги, вартість експлуатаційних витрат, компенсація витрат по податку на землю та інші послуги, які надаються спеціалізованими службами КП «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1».

Пунктом 2.4. договору №206/11 передбачено, що окрім орендної плати Одеська митниця ДФС сплачує витрати на послуги, що не входять в орендну плату: комунальні послуги (тепловодопостачання за окремим договором), електроенергія (за експлуатаційною угодою), послуги звязку (за окремим договором).

Термін дії даного договору встановлений по 31.12.2011р., Додатком № 7 (додаткова угода) до договору оренди нежилого приміщення № 206/11 від 05.04.2011р. термін дії даного договору продовжено по 10.02.2012р.

Як зазначає позивач починаючи з 11.02.2012р. і станом на сьогоднішній день Одеська митниця ДФС являється фактичним користувачем нежилих приміщень загальною площею 363 кв. м., розташованих в будівлях, що належать ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» на праві приватної власності. Підтвердженням наявності фактичних орендних відносин між ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» та Одеською митницею Державної фіскальної служби України є відповідний ОСОБА_3 приймання-передачі приміщення в оренду від 11.02.2012р. підписаний ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» та Одеською митницею ДФС.

КП «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1» та Одеська митниця ДФС є сторонами по Договору про використання електричної енергії від електричних мереж КП «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1» № 503/11, що являється Додатком № 4 до Договору оренди нежилого приміщення № 206/11 від 05.04.2011 р.

Відповідно до умов вищевказаного Додатку № 4 до Договору оренди нежилого приміщення № 206/11 від 05.04.2011 р. КП «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1» забезпечує технічну можливість передачі електричної енергії та надає послуги з споживання електричної енергії Одеській митниці ДФС для забезпечення потреб електроустановок Одеської митниці ДФС напругою за ІІІ-ю категорією надійності електропостачання електроприймачів, а Одеська митниця ДФС компенсує витрати КП «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1» за послуги з використання електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Додатку № 4. Пунктом 2.3.3 даного додатку передбачено, що Одеська митниця ДФС оплачує КП «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1» вартість за отриманні послуги згідно з умовами розділу 7 цього Додатку.

Відповідно до п.п. 7.7. Додатку № 4 до Договору оренди нежилого приміщення № 206/11 від 05.04.2011 р. Одеська митниця Державної фіскальної служби України зобовязана щомісячно одержати в бухгалтерії КП «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1» рахунок за отримані послуги в минулому місяці для розрахунку. Тривалість періоду для здійснення розрахунків зазначається на платіжному повідомленні і має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунка, при самостійному оплачуванні і 10 операційних днів з дня отримання рахунка при здійснюванні розрахунків через структурні підрозділи, які розташовані в іншому місті, але в будь-якому разі ОСОБА_4 митниця зобовязана щомісячно сплачувати вартість за отриманні послуги згідно виставленим рахункам до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.

Як зазначає, позивач відповідно до умов зазначеного договору, зі своєї сторони всі послуги надавалися належним чином і в повному обсязі, фактично КП «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1» створив для відповідача всі необхідні умови для виконання митними органами їх основних завдань та функцій.

КП «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1» надавало Одеській митниці ДФС послуги з споживання електричної енергії, що на думку позивача підтверджується наступними рахунками-фактури:

Рахунок фактура № СФ-0000327 від 31.01.2012 р. за січень 2012 р. - 6 956 грн. 63 коп., Рахунок фактура № СФ-0000547 від 29.02.2012 р. за лютий 2012 р. - 9 977 грн. 18 коп., Рахунок фактура № СФ-0000828 від 31.03.2012 р. за березень 2012 р. - 6 702 грн. 14 коп., Рахунок фактура № СФ-0001174 від 30.04.2012 р. за квітень 2012 р. - 5 533 грн. 27 коп., Рахунок фактура № СФ-0001419 від 31.05.2012 р. за травень 2012 р. - 5 600 грн. 74 коп., Рахунок фактура № СФ-0001597 від 30.06.2012 р. за червень 2012 р. - 6 759 грн. 82 коп., Рахунок фактура № СФ-0001739 від 31.07.2012 р. за липень 2012 р. - 8 612 грн. 27 коп., Рахунок фактура № СФ-0001863 від 31.08.2012 р. за серпень2012 р. - 10 272 грн. 35 коп., Рахунок фактура № СФ-0001970 від 30.09.2012 р. за вересень 2012 р. - 4 978 грн. 72 коп., Рахунок фактура № СФ-0002083 від 31.10.2012 р. за жовтень 2012 р. - 5 129 грн. 82 коп., Рахунок фактура № СФ-0002193 від 30.11.2012 р. за листопад 2012 р. - 5 811 грн. 83 коп., Рахунок фактура № СФ-0002290 від 31.12.2012 р. за грудень 2012 р. - 5 388 грн. 77 коп., Рахунок фактура № СФ-0000083 від 31.01.2013 р. за січень 2013 р. - 5 159 грн. 26 коп., Рахунок фактура № СФ-0000179 від 28.02.2013 р. за лютий 2013 р. - 5 565 грн. 02 коп., Рахунок фактура № СФ-0000297 від 31.03.2013 р. за березень 2013 р. - 6 473 грн. 27 коп., Рахунок фактура № СФ-0000403від 30.04.2013 р. за квітень 2013 р. - 4 707 грн. 49 коп., Рахунок фактура № СФ-0000506 від 31.05.2013 р. за травень 2013 р. - 5 618 грн. 52 коп., Рахунок фактура № СФ-0000618 від 30.06.2013 р. за червень 2013 р. - 6 435 грн. 91 коп., Рахунок фактура № СФ-0000733 від 31.07.2013 р. за липень 2013 р. - 6 884 грн. 92 коп. Рахунок фактура № СФ-0000836 від 31.08.2013 р. за серпень 2013 р. - 6 783 грн. 37 коп., Рахунок фактура № СФ-0000958 від 30.09.2013 р. за вересень 2013 р. -4 817 грн. 59 коп., Рахунок фактура № СФ-0001059 від 31.10.2013 р. за жовтень 2013 р. - 5 079 грн. 02 коп., Рахунок фактура № СФ-0001174 від 30.11.2013 р. за листопад 2013 р. - 6 371 грн. 10 коп., Рахунок фактура № СФ-0001281 від 31.12.2013 р. за грудень 2013 р. - 5 878 грн. 86 коп., Рахунок фактура № СФ-0000082 від 31.01.2014 р. за січень 2014 р. - 5 358 грн. 05 коп. Рахунок фактура № СФ-0000215 від 28.02.2014 р. за лютий 2014 р. -7 168 грн. 75 коп.

Представник позивача зазначає, що вищеперелічені рахунки фактури отримувались відповідачем, проте оплата за даними рахунками не здійснювалася.

Як зазначає позивач, ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» неодноразово зверталося до ОСОБА_4 митниці (на протязі 2012 року) з пропозицією укласти Договір оренди нежитлових приміщень із ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» та Тимчасову експлуатаційну угоду про компенсацію за використання електричної енергії сторонами якої є ТОВ «Міжнародний аеропорт «ОСОБА_4 митниця та КП «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1». Однак вищевказані договори з: сторони ОСОБА_4 митниці не підписувалися.

У звязку із відмовою укласти договір оренди приміщень, а відповідно до нього Тимчасову експлуатаційну угоду про компенсацію за використання електричної енергії (згідно яких стороною являлося КП «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1», відповідно і КП «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1» надавало послуги і відповідно повинно було отримувати компенсацію витрат вартості за надані послуги), ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» звернулося до Господарського суду Одеської області із позовом до ОСОБА_4 митниці Міндоходів України про зобов'язання укласти договори та тимчасову експлуатаційну угоду. Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.01.2014 р. у справі № 916/2406/13 у задоволені позову відмовлено. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.03.2014 р. у справі № 916/2406/13 рішення господарського суду Одеської області від 22.01.2014р. по справі №916/2406/13 залишено без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» - без задоволення.

В подальшому рахунки-фактури зі сторони КП «Міжнародний аеропорт ОСОБА_4 не виставлялися, а починаючи з вересня 2015 року КП «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1» повністю не забезпечує орендарів нежилих приміщень електричною енергією

Таким чином, станом на теперішній час, за Одеською митницею ДФС рахується несплачена вартість фактично отриманих послуг з споживання електричної енергії у сумі 164 024 грн. 67 коп.

Комунальне підприємства «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1» зазначає, що відповідачем рахунки-фактури отримувались, будь яких зауважень зі сторони Одеської митниці Державної фіскальної служби України не надходило, дана обставина засвідчує факт набуття відповідачем майна (електроенергії) без укладення відповідного договору тобто без належних правових підстав, а саме безпідставно набутого майна у сумі 164 024 грн. 67 коп.

Комунальне підприємства «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1» відповідно до розділу II Господарсько-процесуального кодексу України, предявило претензію до Одеської митниці Державної фіскальної служби України № 34-970, 34-971 від 06.11.2013 р.

19.11.2013 р. на адресу КП «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1» від ОСОБА_4 митниці Міндоходів надійшла відповідь за № 3.1/1.1-6/9574 від 13.11.2013 р. в якій повідомлялось про відсутність правових підстав для задоволення претензій.

Таки чином, відмова відповідача від сплати отриманих послуг з електроенергії і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних правових підстав.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 ЦК України).

Частиною 1 ст.48 Бюджетного кодексу України закріплює, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, довгострокових зобовязань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Відповідно до ч.1 ст.49 Бюджетного кодексу України розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов'язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним пунктом 5 частини першої статті 4 цього Кодексу.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Стаття 1213 Цивільного кодексу України передбачає, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Суд, дослідивши матеріали справи та правовідносини сторін, встановив, що 164 024 грн. 67 коп., які позивач просить стягнути з відповідача за своєю правовою природою є заборгованістю за отримані послуги з надання електроенергії, а не безпідставно набуте майно.

Отже, Одеська митниця ДФС не набувала у КП «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1» ніякого майна, а тому не зобовязана повертати позивачу набуте майно або відшкодовувати його вартість.

При цьому, суд звертає увагу, що термін дії договору оренди нежилого приміщення № 206/11 від 05.04.2011р. та Додатку № 4 до Договору оренди нежилого приміщення № 206/11 від 05.04.2011р. сплинув 10.02.2012р. так як згідно з пунктом 8.1 Додатку № 4 до договору оренди нежилого приміщення №206/11 від 05.04.2011 "Про використання електричної енергії від електричних мереж КП «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1» цей Додаток набирає чинності з дати підписання ОСОБА_3 приймання-передачі об'єкта оренди та діє на протязі терміна дії договору оренди приміщення № 206/11 від 05.04.2011.

Згідно з підпунктом 1 пункту 10.2 Правил користування електричною енергією, які затверджені постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28 (у редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 17.10.2005 № 910), та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 за №417/1442, споживач електричної енергії зобов'язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів).

Частиною 2 статті 275 Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436-IV відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Отже, суд дійшов висновку, що виставлення рахунків після 10.02.2012р. взагалі суперечить умовам договору №206/11 та додатку № 4 до Договору оренди нежилого приміщення № 206/11 від 05.04.2011р.

Суд звертає увагу, що ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» неодноразово зверталося до ОСОБА_4 митниці з пропозицією укласти Договір оренди нежитлових приміщень із ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» та Тимчасову експлуатаційну угоду про компенсацію за використання електричної енергії сторонами якої є ТОВ «Міжнародний аеропорт «ОСОБА_4 митниця та КП «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1». Однак вищевказані договори з: сторони ОСОБА_4 митниці не підписувалися з обєктивних причин.

Відповідно до ч. ч. 1-3 Митного кодексу України з метою прискорення виконання митних формальностей під час переміщення транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України працівники водного, повітряного, автомобільного та залізничного транспорту сприяють посадовим особам органів доходів і зборів у виконанні ними своїх службових обов'язків. Адміністрація автомобільних, морських і річкових портів, міжнародних аеропортів, прикордонних залізничних станцій або інших обладнаних місць, у межах яких діють пункти пропуску через державний кордон України, на безоплатній основі забезпечує органи доходів і зборів необхідними службовими приміщеннями, обладнанням, засобами зв'язку та створює їм належні умови для роботи. Перелік приміщень, зазначених у частині другій цієї статті, та вимоги до них визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, відповідно до обсягу та характеру міжнародних перевезень.

Згідно з ч. 2 ст. 556 Митного кодексу України у разі якщо митне оформлення товарів здійснюється органами доходів і зборів безпосередньо на територіях або в приміщеннях підприємств, зазначені підприємства, незалежно від форми власності та підпорядкування, зобов'язані безоплатно надавати органам доходів і зборів у тимчасове користування відповідні службові та побутові приміщення, а також обладнання, засоби та канали зв'язку.

Листом Державної митної служби України "Про тимчасове безоплатне користування майном" від 05.06.2012 р. N 11.1/6-17/6282-ЕП закріплено, що оскільки зазначена норма (ч. 2 ст. 556 Митного кодексу України) є нормою прямої дії, митні органи наділені правом на безоплатне розміщення структурних підрозділів у службових та побутових приміщеннях підприємств, незалежно від форми власності та підпорядкування, та користування обладнанням, засобами та каналами зв'язку без відшкодування витрат за користування таким майном (утримання, комунальні послуги тощо).

Більш того, частиною 1 ст. 557 Митного кодексу України передбачено, що фінансування, матеріально-технічне забезпечення та розвиток інфраструктури органів доходів і зборів здійснюються за рахунок державного бюджету.

Водночас, п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.1994р. № 100 "Про стан виконання рішень Президента України і Уряду з питань додержання вимог прикордонного і митного законодавства" встановлено, що Міністерству транспорту, Раді Міністрів Республіки Крим, місцевим державним адміністраціям, виконкомам місцевих Рад народних депутатів виділити у І кварталі 1994 р. службові приміщення для розміщення підрозділів Прикордонних військ і митниць згідно з додатком. Установити, що: проведення роботи, пов'язаної з обладнанням, утриманням і ремонтом у пунктах пропуску через державний кордон приміщень для виконання зазначених видів контролю та службових приміщень для розміщення відповідних прикордонних підрозділів, митних та інших установ, що здійснюють контроль на державному кордоні (крім облаштування інженерними, технічними засобами для здійснення прикордонного, митного та інших видів контролю), покладається на Міністерство інфраструктури; запровадження з 1 лютого 1994 р. нових маршрутів, рейсів усіх видів транспортного сполучення через державний кордон провадиться у разі створення транспортними організаціями належних умов для прикордонного, митного, санітарно-карантинного, ветеринарного, фітосанітарного та екологічного контролю, контролю за вивезенням з території України культурних цінностей та на безпеку польотів (для повітряного сполучення) і відповідної комісійної перевірки.

Виходячи з системного аналізу наведених положень законодавства, та з урахуванням тієї обставини, що митниця є організацією із загальнодержавною формою власності, яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету України та розміщується в приміщенні, що знаходиться на балансі позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для оплати митницею витрат на утримання орендованого нею об'єкту нерухомості та комунальних послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.04.2015 року по справі № 916/3155/14.

Крім цього, суд зазначає, що відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження заявленої до стягнення суми (первинних документів: рахунків, банківських виписок, що підтверджують перерахування позивачем коштів за комунальні послуги з розділенням коштів по конкретному споживачу; документів, які підтверджують суми, вказані у рахунках на електоренергію, що складені в односторонньому порядку позивачем), враховуючи, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях обґрунтованості заявленої до стягнення суми без дослідження первинних документів, за відсутності яких у суду відсутня можливість перевірити та встановити належну до стягнення суму, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Крім цього, суд зазначає, що строк позовної давності був порушений, проте відмовляє у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності в силу положень п. 2.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів від 29 травня 2013 року N 10, так, як за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до абз.2 п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Підсумовуючи вищенаведене, у задоволені позовних вимог Комунального підприємства «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1» про стягнення 164 024 грн. 67 коп. вартості безпідставно набутого майна суд відмовляє з мотивів необґрунтованості.

На підставі ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на Комунальне підприємство «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_1».

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44,49,50,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28 березня 2016 р.

Суддя О.Ю. Оборотова