РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2016Справа №910/1821/16

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування»

до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова»

про стягнення 7 903,58 грн.

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Ємельнова М.В. - представник, довіреність №31/12-15_Є від 31.12.2015 р.;

від відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» про стягнення коштів у розмірі 7 903,58 грн., а також просить покласти на відповідача витрати з оплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на те, що виплативши відповідно до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту CLAU №4258 від 12.11.2014 р. страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 7 903,58 грн., Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» отримало згідно ст. ст. 993, 1188 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» право вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача у справі, як особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №910/1821/16 та призначено справу до розгляду на 01.03.2016 р.

У судове засідання 01.03.2016 р. з'явився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання 01.03.2016 р. не з'явився.

Про дату, час та місце розгляду даної справи 01.03.2016 р. відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №138.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 01.03.2016 р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи №15/04/8.01/187-16 від 22.02.2016 р., яке судом задоволено, документи долучені до матеріалів справи.

Також, судом повідомлено, що до початку судового засідання 01.03.2016 р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання б/д та б/н про відкладення розгляду справи, яке судом долучено до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 01.03.2016 р. позивачем суду не надано.

Відповідно до пункту 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова №18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно з підпунктом 3.9.2 Постанови №18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судове засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судовому засіданні, відповідачем не надано відзиву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, відповідачем суду не надано, беручи до уваги те, що представник позивача проти розгляду справи за відсутності представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

Стосовно поданого представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи суд зазначає, що згідно п.3.9.2 Постанови № 18 господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оскільки відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження викладених в клопотанні про відкладення розгляду справи обставин, на які посилається представник відповідача як на підставу неможливості забезпечення явки представника ПАТ «СК «Нова» в судове засідання, в задоволенні відповідного клопотання про відкладення розгляду справи судом відмовлено.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотання представника позивача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судовому засіданні представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні повідомив суд, що права та обов'язки йому зрозумілі.

Відводу судді представником позивача не заявлено.

В судовому засіданні 01.03.2016 р. представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані сторонами докази та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу п. 6 ч. 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» (страховик за договором страхування, позивач у справі), ОСОБА_2 (страхувальник за договором) та ПАТ КБ «Правекс-Банк» (вигодонабувач за договором) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU №4258 від 12.11.2014 р. (далі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з: володінням, користуванням та/або розпорядженням ТЗ, зазначеним в Спеціальної Частини (далі - СЧ) Договору, - (за Секцію 1); відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, яка виникла внаслідок настання ДТП із зазначеним у Договорі забезпеченим транспортним засобом, - (за секцію 2); життям, здоров'ям та працездатністю застрахованої особи - (за Секцію 3) (п.2 Договору страхування).

Забезпечений транспортний засіб: Mazda 2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску (Секція 1 СЧ Договору страхування).

Територія дії Договору: Україна (Секція 1 Спеціальної Частини Договору страхування).

Відповідно до Секції 3 СЧ Договору страхування франшиза (безумовна) за ризиком «ДТП, ПДТО) - 1 600,00 грн., що складає 1% від страхової суми.

Строк дії Договору: з 12.11.2014 р до 11.11.2015 р. (Секції 3 СЧ Договору страхування).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».

Як передбачено ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття «договір страхування» містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 981 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Страховим випадком, за визначенням ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно первинної довідки ДАІ від 19.06.2015 р. та розгорнутої довідки №66452216 про дорожньо-транспортну пригоду, які сформовані відділом ДАІ Святошинського РУ ГУМВС в м. Києві та копії яких долучені до матеріалів справи, 19.06.2015 р. по вул. Берковецька, 6 у м. Києві, відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки Mazda 2, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та транспортного засобу марки KIA CEE'D, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, в результаті якої автомобілі отримали механічні ушкодження.

Відповідно до п.п. 3.2.1 Загальної Частини (далі - ЗЧ) Договору страхування визначено, що страховим ризиком «ДТП» - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Отже, з огляду на викладене, дана дорожньо-транспортна пригода визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» до обов'язків страховика належить, зокрема, при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч. 16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Як вбачається зі змісту п. 8.3, п. 9.3 ЗЧ Договору страхування для отримання страхового відшкодування страхувальник (вигодонабувач, інші одержувачі страхового відшкодування) зобов'язаний надати страховику, зокрема, такі документи: письмову заяву про виплату страхового відшкодування за формою, що встановлена страховиком; примірник Договору страхування, свідоцтво про реєстрацію застрахованого ТЗ, посвідчення водія особи, яка керувала ТЗ під час настання страхового випадку; первинну довідку ДАІ та Довідку про ДТП. Страховик приймає рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування і складає Страховий акт протягом 10 (десяти) робочих днів з дати отримання страховиком всіх належним чином оформлених документів, передбачених п.8.3.

В подальшому, згідно умов Договору страхування гр. ОСОБА_2 звернулась до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» з заявою на виплату страхового відшкодування від 10.08.2015 р., копія якої долучена до матеріалів справи.

Відповідно до умов Договору страхування (Секція 1 СЧ, п.п. 9.6.1 ЗЧ) підставою визначення розміру збитку є рахунки СТО офіційного дилера, визначеної страховиком. У разі пошкодження ТЗ внаслідок страхових ризиків, зокрема, ДТП страхове відшкодування (СВ) визначається за формулою: СВ=З-Ф, де З - це розмір прямого матеріального збитку, який дорівнює вартості відновлювального ремонту ТЗ, Ф - це розмір безумовної франшизи, визначеної в СЧД.

Відповідно до матеріалів справи, а саме, рахунку №СКмС-0005273 від 10.08.2015 р. вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Mazda 2, реєстраційний номер НОМЕР_1, та використаних при цьому деталей, запасних частин та матеріалів склала 9 503,58 грн..

Згідно акта виконаних робіт №СКМСА-003828 від 04.09.2015 р. вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Mazda 2, реєстраційний номер НОМЕР_1, та використаних при цьому деталей, запасних частин та матеріалів склала 9 503,58 грн..

Також у матеріалах справи міститься Звіт про визначення вартості матеріального збитку вих. №1452 від 25.08.2015 р., який складений оцінювачем ОСОБА_5, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Mazda 2, реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 10 серпня 2015 року склала 7 164,34 грн..

Крім того, до матеріалів справи долучена складена на основі комп'ютерної програми Аudatex калькуляція №795 від 20.09.2015 р., згідно рекомендацій п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03 р., відповідно до якої, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Mazda 2, реєстраційний номер НОМЕР_1, та використаних при цьому деталей, запасних частин та матеріалів склала 7 164,34 грн..

Як свідчать матеріали справи, страховиком - Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» складено страховий акт №КР-010204 Регрес від 21.08.2015 р., копія якого наявна в матеріалах справи, відповідно до якого вищевказана ДТП кваліфікована як страховий випадок та прийнято рішення про виплату на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіДі-Скай» страхового відшкодування в сумі 7 903,58 грн., що становить різницю між сумою рахунку СТО №СКмС-0005273 від 10.08.2015 р. та франшизою за Договором страхування в розмірі 1 600,00 грн. (9 503,58 - 1 600 =7 903,58).

У відповідності до умов Договору страхування сума страхового відшкодування в розмірі 7 903,58 грн. була перерахована позивачем на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіДі-Скай», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №670 від 31.08.2015 р. на суму 7 903,58 грн..

Заперечень щодо факту та розміру здійсненої позивачем виплати страхового відшкодування за Договором страхування CLAU №4258 від 12.11.2014 р., а також перебування отриманих автомобілем марки Mazda 2, реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкоджень у причинно-наслідковому зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 19.06.2015 р., відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання Приватним акціонерним товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» умов Договору страхування, а саме виплати страхового відшкодування в розмірі 7 903,58 грн. у зв'язку із настанням страхового випадку страхувальнику - ОСОБА_2 шляхом перерахування вартості запчастин та відновлювального ремонту ТЗ Mazda 2, реєстраційний номер НОМЕР_1, на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіДі-Скай» - СТО, яка безпосередньо здійснювала ремонт вказаного пошкодженого транспортного засобу.

Суд звертає увагу на те, що згідно з п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03 р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до п. 2.3. Методики, - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Вищого господарського суду України від 23.08.11 р. у справі №42/92, від 07.08.12 р. у справі №2/22, від 01.03.11 р. у справі №47/372, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Крім того, листом від 19.07.11 р. Верховним Судом України роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наявність рахунку №СКмС-0005273 від 10.08.2015 р., акта виконаних робіт №СКМСА-003828 від 04.09.2015 р., страхового акту №КР-010204 Регрес від 21.08.2015 р. та платіжного доручення №670 від 31.08.2015 р. є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 10.07.2015 р. у справі №759/9965/15-п встановлено, що водій ОСОБА_4 19.06.2015 р. о 14 год. 20 хв., керуючи автомобілем KIA CEE'D, реєстраційний номер НОМЕР_2, рухаючись по вул. Берковецька, 6 в м. Києві, не надала дорогу транспортному засобу Mazda 2, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_6, яка наблизилась з правої сторони, внаслідок чого відбулось зіткнення, чим порушила п.13.1 Правил дорожнього руху України. Гр. ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення на користь держави штрафу у розмірі 340,00 грн..

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось пошкодження майна, із володінням та користуванням якого пов'язані майнові інтереси страхувальника, що є об'єктом майнового страхування за укладеним з страховиком договором.

Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами ч. 1 ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

За таких обставин, в момент виплати страхового відшкодування у позивача - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» виникло право зворотної вимоги (регресу) до власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу KIA CEE'D, реєстраційний номер НОМЕР_2.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно п. 9 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 вищевказаного Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За матеріалами справи судом встановлено, що станом на дату вчинення ДТП 19.06.2015р. цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу KIA CEE'D, реєстраційний номер НОМЕР_2, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована страхувальником - ОСОБА_7 у Публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Нова» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ №5859009 (далі - Поліс), що підтверджується наявною у матеріалах його копією, з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 0,00 грн.; забезпечений ТЗ KIA CEE'D, реєстраційний номер НОМЕР_2; строк дії полісу з 18.06.2015 р. до 17.06.2016 р. Тобто станом на дату скоєння ДТП, а саме 19.06.2015 р., Поліс був діючим.

З огляду на вищевикладене, у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування», як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми виникло право зворотної вимоги до відповідача - Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова», як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному Полісом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 9 липня 2002р. кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.12 р. у справі №23/279).

Реалізуючи вказане право та з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з Регресною вимогою вих.№15/04/8.04/376-15 від 18.09.2015 р. про компенсування в порядку регресу витрат у розмірі 7 903,58 грн. (копія наявна у матеріалах справи), яка була отримана Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» 23.09.2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого долучена до матеріалів справи.

Разом з тим, доказів задоволення вимоги позивача про відшкодування шкоди на відповідну суму матеріали справи не містять, вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Суд зазначає, що правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Суд звертає увагу, що у відповідності до умов секції 1 СЧ Договору страхування, згідно якої фізичний знос при визначенні страхового відшкодування не враховується, страхове відшкодування здійснено без врахування зносу, а тому здійснення позивачем виплати страхового відшкодування в спірній сумі (без врахування зносу) на користь страхувальника не суперечить приписам ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки вказаний закон не поширюється на правовідносини, що виникли за Договором страхування, а Закон України «Про страхування» відповідних застережень не містить.

Крім того, виходячи з положень п. п. 7.38., 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03 р., значення коефіцієнту фізичного зносу (ЕЗ) застрахованого позивачем автомобілем марки Mazda 2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, приймається таким, що дорівнює нулю, оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди 19.06.2015 р. строк експлуатації вказаного транспортного засобу не перевищував визначених п. 7.38 Методики строків (5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки).

Окрім того, відповідно до ч. 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно до статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

В силу ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Таким чином, оскільки згідно із даними Полісу та Договору страхування франшиза становить 0,00 грн. та 1 600,00 грн. відповідно, розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу Mazda 2, реєстраційний номер НОМЕР_1, матеріального збитку та розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за даним Полісом за спірним страховим випадком, не підлягає зменшенню на розмір франшизи, визначеної Полісом в сумі 0,00 грн., і становить 7903,58 грн..

В свою чергу, як вбачається із матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, свої зобов'язання щодо відшкодування Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» суми в розмірі 7 903,58 грн. всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не виконав, в результаті чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у вказаному розмірі, яку останній просить стягнути в позовній заяві.

З урахуванням наявності Полісу АІ №5859009 відповідача, договірних зобов'язань між винною у скоєнні ДТП особою та страховою компанією відповідача, відповідальною особою є саме ПАТ «Страхова компанія «Нова», до якого правомірно заявлено позов.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору добровільного страхування наземного транспорту CLAU №4258 від 12.11.2014 р. та Полісу АІ №5859009 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або їх окремих положень суду не надано.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України, викладені у п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. «Про судове рішення», рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати позивачу в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджуються та відповідачем не спростовані, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 16 773,45 грн. страхового відшкодування в порядку регресу підлягає задоволенню в заявленому розмірі.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 124, 129 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 р. №15-рп/2002 та ст. ст. 4-2, 4-3, 32, 33, 34, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» (вул. М. Раскової, 11, м. Київ, 02660, код 31241449) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» (вул. В. Кільцева, 56, с.Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська область, 08131, код 35429675) 7 903,58 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та 1 378,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 23 березня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон