ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2016 р. Справа № 922/692/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В.

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_1, довіреність 01 квітня 2015 року,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні третьої особи - не з'явився,

1-го відповідача - не з'явився,

2-го відповідача - ОСОБА_2, довіреність від 30 травня 2015 року,

3-го відповідача - ОСОБА_3 (особисто),

розглянувши у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (вх. №279 Х/1-42) на рішення господарського суду Харківської області від 14 січня 2016 року у справі № 922/692/15,

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Харків,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача по позову третьої особи Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Харківській області, м. Харків,

до відповідачів:

1)Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, м. Харків,

2) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, м. Харків,

3) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Харків,

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 14 січня 2016 року у справі № 922/692/15 (суддя Макаренко О.В.) в задоволенні позову було відмовлено.

ФОП ОСОБА_4 з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати.

Розпорядженням секретаря першої судової палати від 01 лютого 2016 року у зв'язку з неможливістю брати участь у вирішенні справи № 922/692/15 судді Гетьмана Р.А. та у відповідності до ст.126 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", п. 2.3.12 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України №30 від 26 листопада 2010 року (з наступними змінами та доповненнями) та на виконання рішень зборів суддів Харківського апеляційного господарського суду №9 від 11 грудня 2015 року, №12 від 21 грудня 2015 року для розгляду даної справи сформувати колегію суддів у складі: головуючий суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В., суддя Терещенко О.І.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02 березня 2016 року з огляду на неявку у судове засідання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні третьої особи, першого та третього відповідача, з метою забезпечення необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, колегією суддів було відкладено розгляд справи.

У судове засідання, яке відбулось 28 березня 2016 року, з'явились третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, перший та другий відповідач. Інші учасники спору своїм правом на участь у судовому засіданні не скористались, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання.

Під час судового засідання представником ФОП ОСОБА_4 було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання до суду оригіналу договору про спільну діяльність укладеного з ОСОБА_5 у 2007 році.

У вiдповiдностi до вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язаннi добросовiсно користуватись належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав i охоронюваних законом iнтересiв другої сторони, вживати заходiв до всебiчного, повного та об'єктивного дослiдження всiх обставин справи.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд вiдкладає в межах строкiв, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спiр не може бути вирiшено в даному засiданнi.

З огляду на той факт, що договір про спільну діяльність від 2007 року не входить до предмету доказування в даній справі (про що безпосередньо зазначалось й самим представником ФОП ОСОБА_4), а відтак жодним чином не підлягає дослідженню з боку суду, колегія суддів дійшла до висновку можливість розгляду справи на підставі наявних в справі доказів.

Крім того, додаткові докази приймаються судом, якщо особа, яка подає докази, обґрунтує неможливість подання цих доказів місцевому господарському суду під час розгляду справи у першій інстанції. Обґрунтовуючи неможливість подання доказів суду першої інстанції, особа, яка бажає подати нові докази, має довести обставини, що об'єктивно перешкоджали їй подати ці докази місцевому господарському суду.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку статті 38 ГПК. У такому разі суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням сторони самостійно витребує необхідні додаткові докази.

ФОП ОСОБА_4, зазначаючи про необхідність відкладення розгляду справи та долучення їх до матеріалів справи, не надав вмотивованого обґрунтування неможливості їх надання до суду першої інстанції. В даному випадку колегією суддів приймається до уваги участь ФОП ОСОБА_4 у судових засіданнях, відсутність жодного посилання у відзивах та поясненнях про існування даної документації та необхідність її надання. Тим більше, враховуючи період розгляду спору у суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 мав безпосередню можливість надати відповідні документи.

Враховуючи вищенаведені обставини суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про відмову в задоволенні усного клопотання ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

У квітні 2015 року ФОП ОСОБА_4, як 3-я особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до ФОП ОСОБА_5 (1-го відповідача), ФОП ОСОБА_7 (2-го відповідача) та ФОП ОСОБА_3 (3-го відповідача) (з урахуванням доповнення до позовної заяви (Т.2 а.с. 66-71, 90-97) про витребування із незаконного володіння відповідачів майна, що належить ФОП ОСОБА_4 на праві приватної власності, а саме: морозильної камери 6дв. 1шт. та морозильної камери 4 дв. 1 шт. загальною вартістю 92 760,00 грн. та про визнання недійсним договору оренди №1 від 29.06.2010 р., посвідченого державним нотаріусом Печенізької державної нотаріальної контори Харківської області Кормільцем М.П., про що в реєстрі зроблено запис №640. 3-я особа також просить суд стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог 3-я особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ФОП ОСОБА_4 (далі - 3-я особа) зазначив, що 27 липня 2010 року між ним та ФОП ОСОБА_5 укладено договір про спільну діяльність № 3, за умовами якого сторони договору зобов'язались шляхом об'єднання своїх зусиль та майна, що належить сторонам на відповідних правових підставах, спільно діяти в організації громадського харчування без створення юридичної особи для досягнення наступних господарських цілей: організація роботи ресторану кафе за адресою: будинок АДРЕСА_1 на підставі договору оренди № 1 від 29 червня 2010 року, укладеного між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_7

З метою використання зазначеного приміщення в якості ресторану-кафе, 3-я особа уклала договір поставки від 01 липня 2010 року №15/06-4 від 01 липня 2010 року та договір підряду на ремонтно-оздоблювальні роботи №3 від 01 липня 2010 року, відповідно до яких було придбано все необхідне для використання вищезазначеного приміщення в якості ресторану-кафе (Т. 1 а.с. 22-26, 33-37).

Третя особа ФОП ОСОБА_4 у позові зазначив, що у нього відсутня можливість в повній мірі виконувати свої договірні зобов'язання за договором про спільну діяльність від 27 липня 2010 року №3, оскільки відповідно до інформації, викладеної у листі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області від 05 лютого 2015 року, було змінено цільове призначення орендованого приміщення, з нежитлового будинку на дачний будинок.

Третя особа також наполягає на тому, що оспорюваний договір вчинено відповідачами без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, оскільки орендодавці всупереч умовам оспорюваного договору оренди не підписали ані Акту приймання-передачі приміщення, ані передали орендарю згідно з Актом приймання-передачі документів копії правових документів та документи, що підтверджують право власності на приміщення.

На підставі викладеного, 3-я особа вважає, що оспорюваний договір оренди суперечить вимогам закону та містить ознаки фіктивності, що в силу приписів ст.ст.203, 215 ЦК України є підставою для визнання даного договору недійсним. В обґрунтування заявлених вимог 3-я особа посилається на положення ст. ст. 11, 15, 16, 626, 202, 203, 204, 215, 216, 638, 759, 760 ЦК України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08 червня 2015 року по справі №922/692/15 у задоволенні первісного позову відмовлено повністю. Позов 3-ї особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ФОП ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди №1 від 29.06.2010 р., посвідчений Державним нотаріусом Печенізької державної нотаріальної контори Харківської області Кормільцем М.П., про що в реєстрі зроблено запис №640. В решті позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, відмовлено. Окрім того, стягнуто з ФОП ОСОБА_7 на користь ФОП ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 609,00 грн. та стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 609,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 30 липня 2015 року рішення господарського суду Харківської області від 08 червня 2015 року по справі №922/692/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 11 листопада 2015 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 30 липня 2015 року та рішення господарського суду Харківської області від 08 червня 2015 року по справі №922/692/15 в частині позову 3-ї особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ФОП ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди від 29.06.2010 року № 1 та розподілу судових витрат скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У постанові касаційної інстанції у даній справі від 11 листопада 2015 року зазначено, що судами обох інстанцій не було наведено жодної оцінки рішенню господарського суду Харківської області від 29 січня 2014 р., яке набрало законної сили, про часткове задоволення позову ФОП ОСОБА_7 і ФОП ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_5 про розірвання договору та стягнення заборгованості, щодо встановлених в ньому обставин здійснення господарської діяльності орендарем у приміщенні, яке є предметом оренди оспорюваного договору оренди у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Місцевий господарський суд заново переглядаючи спір в частині визнання недійсним договору оренди від 29 червня 2010 року № 1 дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову спираючись на преюдиціальність рішення господарського суду Харківської області від 29 січня 2014 року у справі №922/4970/13, яким встановлено вчинення фактичних дій на виконання договору, спрямованих на настання відповідних правових наслідків. Одночасно судом було зазначено про укладення сторонами оскаржуваного договору виключно після належного оформлення права власності 2-м та 3-м відповідачами у даній справі (орендодавцями) саме на нежитлову будівлю та про наявність доказів приймання-передачі орендованого приміщення сторонами оспорюваного договору оренди та факт експлуатації цього приміщення під ресторан. Крім того місцевий господарський суд зауважив про відсутність у третьої особи належних та допустимих доказів в обґрунтування порушення її прав та інтересів, оспорюваним договором оренди, а відтак і права на звернення до суду з даним позовом.

Заперечуючи правомірність даного висновку місцевого господарського суду Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 в обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає про невідповідність оскаржуваного договору з підстав визначених в позовній заяві, а саме- неможливості використання об'єкта оренди у підприємницькій діяльності враховуючи відсутність його введення в експлуатацію як нежитлова будівля; відсутність акту приймання передачі приміщення. Одночасно апелянтом було зазначено про неповідомлення належним чином Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про час та місце судового засідання (Том 4 а.с.86)

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи третьої особи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам законодавства зважаючи на наступне.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що предметом даного судового розгляду є вимоги особи, яка не є стороною правочину, про визнання недійсним договору оренди в зв'язку з суперечністю вимогам закону та не спрямованістю на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи з правового аналізу наведеної норми ЦК, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена тільки особами, визначеними у ЦК й інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів - а саме, однією зі сторін, або заінтересованою стороною, тобто права яких вже були порушені на момент звернення до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним оспорюваного договору оренди, 3-я особа, яка не є стороною даного договору, має довести за допомогою належних та допустимих доказів порушення її прав укладанням оспорюваного договору оренди відповідачами.

ФОП ОСОБА_4 у своєму позові зазначив, що підставою для звернення до суду з позовом про визнання недійсним оспорюваного договору оренди є неможливість виконання ним своїх договірних зобов'язань за укладеним з ФОП ОСОБА_5 (1-м відповідачем у справі) договором про спільну діяльність №3 від 27.07.2010 р.

Разом з тим як вбачається з матеріалів справи, договір про спільну діяльність № 3 (Том 2 а.с. 78-81) був укладений між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 27 липня 2010 року, тобто після укладення оспорюваного договору оренди №1 від 29 червня 2010 року. За умовами цього договору сторони договору зобов'язуються шляхом об'єднання своїх зусиль та майна, що належить сторонам на відповідних правових підставах, спільно діяти в сфері організації громадського харчування без створення юридичної особи для досягнення наступних спільних господарських цілей: організація роботи ресторану-кафе: об'єкту швидкого харчування на підставі договору оренди №1 від 29 червня 2010 року.

Оскільки укладення оскаржуваного договору оренди слугувало передумовою організації роботи ресторану-кафе (об'єкту швидкого харчування), дійсність договору оренди №1 від 29 червня 2010 року є правовою підставою ведення третьою особою сумісної діяльності з ФОП ОСОБА_5 на підставі договору від 27 липня 2010 року. Відтак оскаржуваний договір жодним чином не порушував права та інтереси ФОП ОСОБА_4, а навпаки був передумовою можливості укладення договору про спільну діяльність № 3 з ФОП ОСОБА_5Г

За таких обставин суд вважає, що 3-я особа не надала до суду жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування порушення її прав та інтересів, оспорюваним договором оренди, відтак третя особа не довела суду наявність у неї права на звернення до суду з даним позовом.

Окрім цього, судом першої інстанції при дослідженні наявності підстав для визнання договору недійсним з підстав визначених ФОП ОСОБА_4 та на виконання вказівок колегії суддів Вищого господарського суду України правомірно було досліджено рішенням господарського суду Харківської області від 29 січня 2014 року у справі №922/4970/13. Даним рішенням суду позовні вимоги ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_5 задоволено частково. Розірвано договір оренди №1 від 29 червня 2010 року, посвідчений державним нотаріусом Печенізької державної нотаріальної контори Харківської області Кормільцем М.П., (реєстровий № 640), стягнуто з ФОП ОСОБА_5 на користь ФОП ОСОБА_7 328 000,00 грн. основного боргу, 22 375,51 грн. пені та судові витрати. Окрім того, стягнуто з ФОП ОСОБА_5 на користь ФОП ОСОБА_9 328 000,00 грн. основного боргу, 22 375,51 грн. пені та судові витрати.

При цьому даним рішенням господарського суду встановлено обставини фактичного використання ФОП ОСОБА_5 (орендарем) нежитлового приміщення, яке є предметом оспорюваного договору оренди, за цільовим призначенням - для розміщення закладу громадського харчування, кафе.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, суд першої інстанції правомірно визначив, що сторонами оспорюваного договору оренди було вчинено фактичні дії, спрямовані на настання відповідних правових наслідків, тому відсутні будь-які правові підстави вважати оспорюваний договір оренди фіктивним та, як наслідок, визнавати його недійсним з цієї підстави.

Одночасно безпідставними є доводи апелянта про нецільове використання приміщення, яке є предметом оспорюваного договору оренди.

На думку ФОП ОСОБА_4, приміщення, яке є предметом оспорюваного договору оренди, належить до об'єктів житлової нерухомості, тому не могло бути використаним для ведення підприємницької діяльності, в тому числі для організації ресторану-кафе.

Разом з тим, згідно зі ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Таким чином, об'єктом оренди може бути будь-яке майно, що має індивідуальні ознаки, в т.ч. нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно, а також визначення конкретного майна є істотною умовою договору.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконкому "Про переведення дачних будинків в нежитлові будівлі" №40 від 23 квітня 2010 року дачний будинок №1 на ім'я ОСОБА_3 та на ім'я ОСОБА_7, розташований на території Печенізької селищної ради, переведено в нежитловий будинок (Т. 3 а.с. 94).

Відповідно до свідоцтва про права власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Печенізької селищної Ради 29 квітня 2010 року на підставі рішенням виконкому "Про переведення дачних будинків в нежитлові будівлі" №40 від 23 квітня 2010 року, нежитлова будівля за адресою: Харківська область, Печенізький район, сщ/рада Печенізька, автодорога АДРЕСА_1, загальною площею 665,3 кв.м, належить на праві власності ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (Том 1 а.с. 93).

Окрім того, з мотивувальної частини вищезгаданого рішення господарського суду Харківської області від 29 січня 2014 року у справі №922/9470/13, вбачається, що згідно з договором оренди №1 від 29 червня 2010 року в оренду була передана нежитлова будівля, яка належить орендодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Печенізької селищної Ради 29 квітня 2010 року та зареєстрованого в Комунальному підприємстві "Печенізьке бюро технічної інвентаризації" 29 квітня 2010 року за реєстраційним номером 30324561. Земельні ділянки належать орендодавцю на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки, серії ЯЕ: № 517493, № 517494, виданих Печенізькою райдержадміністрацією та зареєстрованих в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 29 жовтня 2009 року за № 79, № 83. Орендоване приміщення перебуває на першому поверсі нежитлової будівлі.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов до правомірного висновку про те, що оспорюваний договір оренди було укладено сторонами виключно після належного оформлення права власності 2-м та 3-м відповідачами у даній справі (орендодавцями) саме на нежитлову будівлю.

Крім того, згаданим рішенням господарського суду Харківської області від 29 січня 2014 року у справі №922/4970/13 також встановлено, що ФОП ОСОБА_5 (орендар) за оспорюваним договором фактично використовував нежитлове приміщення за цільовим призначенням - для розміщення закладу громадського харчування, кафе.

Посилання апелянта на відсутність факту приймання-передачі орендованого приміщення є безпідставними, оскільки судом першої інстанції було цілком правомірно встановлено факт достатності доказів на підтвердження такого передання.

Так відповідно до ст. 795 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з п. 2.3. оспорюваного договору сторонами встановлена обов'язковість складання акту приймання-передачі орендованого приміщення, в якому, зокрема, зазначено, що приміщення передається орендодавцем і приймається орендарем у строк до двох календарних днів з моменту підписання даного договору, по акту приймання-передання в оренду приміщення, у якому відображується відповідна інформація про приміщення і його стан. Акт приймання-передання в оренду приміщення є невід'ємною частиною договору. В акті зазначається площа, склад приміщення, яке передається в оренду. Конфігурація та мережі приміщення приведені в додатку № 1 до даного договору. Технічний та інший стан приміщення вказується в додатку № 2 до даного договору.

В той же час, рішенням господарського суду Харківської області у справі №922/4970/13, окрім іншого, встановлено, що в порушення норм закону та умов договору оренди, відповідного акту приймання-передачі орендованого приміщення до матеріалів справи сторонами не надано. Водночас, надані документи - протокол про адміністративне правопорушення за № 5 від 02 липня 2010 року, протокол № 5 від 02 липня 2010 року, пояснення від 02 липня 2010 року, постанова від 18 серпня 2010 року у справі № 3-191/2010 Печенізького районного суду, розписка ОСОБА_5, лист вих. № 244 від 02 серпня 2011 року нач. сектору з питань НПД Печенізького РВ ГУ МНС України у Харківській області, протокол про адміністративне правопорушення серія ХАП № 035329 від 01 серпня 2011 року, постанова Печенізького районного суду Харківської області у справі № 2031/3-155/11 від 04 жовтня 2011 року, квитанція від 05 жовтня 2011 року на суму 340 грн. (арк. с. 111-115, 123-125, 128-135, 143-144) є доказами фактичної передачі майна, що з'ясовано судом під час розгляду справи із дослідженням наданих суду доказів, які спростовують позицію відповідача щодо неотримання останнім у користування майна за договором оренди. Як вбачається з наявного в матеріалах справи № 2031/3-155/11 листа за вих. № 244 від 02.08.2011 р. начальника сектору з питань НПД Печенізького РВ ГУ МНС України у Харківській області на ім'я в.о. голови Печенізького районного суду - ОСОБА_5 розпочав експлуатацію орендованих приміщень під ресторан без одержання дозволу на початок роботи від органів державного пожежного контролю і здійснює експлуатацію орендованих приміщень за адресою: автодорога АДРЕСА_1 Печенізького району Харківської області.

Таким чином, даним судовим рішенням підтверджено факт приймання-передачі орендованого приміщення сторонами оспорюваного договору оренди та факт експлуатації цього приміщення під ресторан.

Більш того факт приймання передачі орендованого приміщення не має жодного правового значення для вирішення вказаного спору, оскільки останнє стосується виключно питання виконання договору, а відтак не може бути передумовами визнання його недійсним або неукладеним.

Враховуючи вищевикладені обставини, приписи закону і те, що 3-я особа не довела суду наявності обставин, які є підставами для визнання недійсним договору оренди №1 від 29 червня 2010 року відповідно до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог 3-ї особи про визнання цього договору недійсним слід відмовити.

Доводи апелянта про порушення судом норм процесуального законодавства з огляду на неповідомлення належним чином Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про час та місце судового засідання не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи оскільки в матеріалах справи наявне повідомлення про отримання ОСОБА_4 особисто поштового відправлення про час та місце судового засідання (Том 4 а.с.37).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 14 січня 2016 року у справі № 922/692/15 має бути залишене без змін.

Вимога ФОП ОСОБА_4 викладена в резолютивній частині апеляційної скарги про витребування із незаконного володіння відповідачів майна, що належить ФОП ОСОБА_4 на праві приватної власності, а саме: морозильної камери 6дв. 1шт. та морозильної камери 4 дв. 1 шт. загальною вартістю 92 760,00 грн. не підлягає розгляду в межах даного апеляційного провадження, оскільки не була предметом судового дослідження під час нового розгляду даного спору судом першої інстанції, будучи переглянутою Вищим господарським судом в постанові від 11 листопада 2015 року.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 14 січня 2016 року у справі № 922/692/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2016 року.

Головуючий суддя В.В.Россолов

Суддя О.І.Терещенко

Суддя П.В.Тихий