РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016Справа № 910/3200/16

Суддя Господарського суду міста Києва Павленко Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши справу за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (далі - Товариство) до приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (далі - Компанія) про стягнення 49 500,00 грн.

за участі представників:

від позивача: Тараненко А. П., за довіреністю від 4 січня 2016 року № 3,

від відповідача: Мезецького М.С., за довіреністю від 31 грудня року № 1,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2016 року Товариство звернулось до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Компанії заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 49 500,00 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26 лютого 2016 року за вищезазначеним позовом порушено провадження в справі № 910/3200/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 10 березня 2016 року.

10 березня 2016 року відповідачем через канцелярію Господарського суду міста Києва подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 10 березня 2016 розгляд справи відкладено на 24 березня 2016 року.

24 березня 2016 року у судовому засіданні оголошено перерву до 31 березня 2016 року.

У судовому засіданні 31 березня 2016 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві та запереченнях на відзив, поданих через канцелярію суду 29 березня 2016 року. Позов просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву, в якому Компанія зазначила, що власника пошкодженого транспортного засобу було усунуто від процесу врегулювання страхового випадку та виплати страхового відшкодування, яке було перераховано на рахунок ремонтного СТО. Також представник стверджував, що реальна вартість автомобіля не відповідає страховій сумі, а тому позивачем при здійсненні розрахунку страхового відшкодування невірно визначено його розмір.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих учасниками процесу документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

8 жовтня 2015 року в місті Києві по вулиці Дмитрівська, сталась ДТП за участі автомобіля «Lexus RX 350», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3. Вказані обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи копією довідки про пошкодження транспортних засобів управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та копією довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 74781313.

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль «Lexus RX 350», державний номерний знак НОМЕР_2 (застрахований автомобіль). Власником застрахованого автомобіля є ОСОБА_1., яка передала право керування вказаним транспортним засобом ОСОБА_2, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Пошкоджений автомобіль застрахований позивачем на підставі договору добровільного комплексного страхування на транспорті від 5 січня 2015 року № 011146/4002/0000175 (далі - договір). Копія цієї угоди наявна в матеріалах справи. Вигодонабувачем за вказаним правочином є власник транспортного засобу, а страхувальником - ОСОБА_2

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 6 листопада 2015 року в справі № 761/31753/15-п водія автомобіля «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3. визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія даної постанови наявна в матеріалах справи).

З матеріалів справи вбачається, що 9 жовтня 2015 року ОСОБА_2, як страхувальник, звернулася до позивача із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку № 00178104. У вказаній заяві страхувальником надано згоду на виплату страхового відшкодування на рахунок СТО.

Судом встановлено, що положеннями укладеного договору не передбачено жодних обмежень безпосередньо у страхувальника звернутися до страховика із заявою про страховий випадок, а тому твердження відповідача про усунення власника (вигодонабувача) від процесу врегулювання страхового випадку є безпідставними.

Відповідно до складеного 28 листопада 2015 року експертом ОСОБА_4. висновку № 02-28/11 вартість відновлювального ремонту складає 55 576,95 грн.

Однак, як встановлено судом та не спростовано Товариством, страховий акт від 18 листопада 2015 року № 00178104 та страховий акт від 29 січня 2016 року №00178104 - доплата, в яких міститься розрахунок розміру страхового відшкодування, складені позивачем на підставі рахунка-фактури СТО, зокрема: рахунка-фактури від 2 листопада 2015 року № ПП-00000724 та рахунка-фактури від 17 грудня 2015 року № ПП-00000918 (належні копії зазначених документів наявні в матеріалах справи). Розрахунок суми страхового відшкодування здійснений Товариством з врахуванням розміру страхової суми, вказаної в договорі, який дорівнює дійсній вартості застрахованого автомобіля, та становить 680 000,00 грн., що не створює підстав для застосування коефіцієнту пропорційності, як це передбачено пунктом 10.1.19 договору. Викладене спростовує доводи відповідача щодо невірного розрахунку суми страхового відшкодування.

З матеріалів справи також вбачається, що сума даного страхового відшкодування в розмірі 55 327,78 грн. сплачена Товариством страхувальнику шляхом перерахування цієї суми на рахунок ремонтного СТО, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжного доручення від 19 листопада 2015 року № 039862 на суму 47 666,14 грн. та платіжного доручення від 2 лютого 2016 року № 003417 на суму 7 661,64 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Товариство, здійснивши виплату страхового відшкодування, набуло права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Суд відзначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ, а звіт про оцінку ТЗ є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Окрім того, Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015року №3-50гс15.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність винного в цій ДТП водія ОСОБА_3., як особи, що на законних підставах експлуатує автомобіль «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1, застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) № АЕ/3592704 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50 000,00 грн., франшиза - 500,00 грн., діючий станом на 8 жовтня 2015 року).

Отже, Компанія є особою, на яку вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1, на час ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

До позивача у зв'язку зі здійсненою страховою виплатою за вищеописаним ДТП перейшло право вимоги до відповідача на суму відшкодування.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування встановленої позивачем вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля внаслідок його пошкодження в ДТП, і також Відповідач не спростував розраховану позивачем суму страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в статті 9 Закону України "Про страхування".

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АЕ/3592704 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, у відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до Товариства. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає сума грошових коштів, яка не перевищує фактичну вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, у межах ліміту відповідальності відповідача, за вирахуванням суми франшизи, тобто в розмірі 49 500,00 грн.

При цьому суд також зауважує, що Товариство отримало право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не було зобов'язано звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, в якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплатити матеріальне відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2014 року (справа № 3-165гс14), яка відповідно до статті 111-28 ГПК України є обов'язковою до застосування та для всіх судів України.

Згідно з вимогами статті 33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами частини 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що сума страхового відшкодування в розмірі 49 500,00 грн. підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження сплати позивачу зазначеної суми, суд дійшов висновку про законність та доведеність вимог Товариства про стягнення з Компанії даної суми грошових коштів.

За таких обставин даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (01033, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 77, ідентифікаційний код 22945712) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 70-А, ідентифікаційний код 20033533) 49 500 (сорок дев'ять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 1 квітня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко