ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 р. Справа № 918/134/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Рівненська меблева фабрика"

до ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС України у Рівненській області

про стягнення грошових коштів в сумі 46 000 грн. 00 коп.

Представники сторін:

від позивача : ОСОБА_1 (ліквідатор на підставі ухвали суду від 31.03.2015р.);

від відповідача : ОСОБА_2 (дов. № 8806/17-16-10/10 від 20.05.2015р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство "Рівненська меблева фабрика" (далі Позивач) звернувся в господарський суд Рівненської області з позовом до ДПІ у місті Рівному ГУ ДФС України у Рівненській області (далі Відповідач) про стягнення грошових коштів в сумі 46 000 грн. 00 коп.

Ухвалою від 24 лютого 2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/134/16 розгляд якої призначено на 09 березня 2016 року.

09 березня 2016 року від Відповідача надійшов відзив на позов, в якому Відповідач зазначає, що помилково сплачені суми грошових зобов'язань підлягають поверненню платнику податків крім випадків наявності податкового боргу. Повідомляє суд про те, що у разі наявності у платника податкового боргу, повернення коштів проводиться лише після погашення такого податкового боргу. Звертає увагу суду на те, що в інтегрованій картці платника податку по податку на додану вартість обліковується податковий борг у сумі 215 тис. грн.

Ухвалою суду від 09 березня 2016 року розгляд справи відкладено в судовому засіданні до 21 березня 2016 року.

18 березня 2016 року через канцелярію суду від Відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності, також Відповідач подав додаткові пояснення.

В судовому засіданні 21 березня 2016 року Позивач підтримав заявлені вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив, просив застосувати строк позовної давності.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 21 березня 2016 року відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення Позивача, Відповідача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд Рівненської області,

ВСТАНОВИВ:

У господарському суді Рівненської області знаходиться на розгляді справа № 8/60 про банкрутство ВАТ "Рівненська меблева фабрика".

Постановою господарського суду Рівненської області у справі № 8/60 від 02 грудня 2006 року ВАТ "Рівненську меблеву фабрику" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором призначено ОСОБА_3

10 лютого 2015 року ухвалою Господарського суду Рівненської області усунуто арбітражного керуючого ОСОБА_3 від виконання повноважень ліквідатора.

31 березня 2015 року ухвалою Господарського суду Рівненської області ліквідатором ВАТ "Рівненська меблева фабрика" призначено ОСОБА_1.

В червні 2012 року в ліквідаційній процедурі ВАТ "Рівненська меблева фабрика" по узгодженому рішенню комітету кредиторів (протокол № 21 від 30 травня 2014 року) ліквідатором проведено розподіл коштів та погашено кредиторські вимоги ДПІ у м. Рівному на суму 46 000 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення № 12 від 02 липня 2012 року.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 18 березня 2014 року встановлено факт розподілу коштів з порушенням черговості та зобовязано ліквідатора здійснити повернення розподілених коштів на суму 46 000 грн. 00 коп. від ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області.

На виконання ухвали суду від 18 березня 2014 року ліквідатором направлено лист ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області лист № 5-8/60 від 24 березня 2014 року про повернення ВАТ "Рівненська меблева фабрика" коштів в сумі 46 000 грн. 00 коп. з метою подальшого перерозподілу.

Листом № 6729/17-16-25-10 від 15 квітня 2014 року ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області. відмовила у поверненні помилково сплачених коштів, мотивуючи це тим, що повернення коштів в сумі 46 000 грн. 00 коп. що були перераховані в погашення кредиторських вимог ДПІ у м. Рівному у справі про банкрутство № 8/60 про банкрутство ВАТ "Рівненська меблева фабрика" і, що відповідно до п. 43.1, п. 43.2 ст. 43 Податкового кодексу України, помилково сплачені суми грошових зобовязань підлягають поверненню платнику податків крім випадків наявності податкового боргу. У разі наявності у платника податкового боргу, повернення коштів проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу.

В позовні й заяві Позивач посилається на те, що за приписами ст. 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону від 30.06.1999 року) у другу чергу задовольняються вимоги, що виникли із зобов'язань банкрута перед працівниками підприємства-банкрута (за винятком повернення внесків членів трудового колективу до статутного фонду підприємства), крім вимог, задоволених в першу чергу, зобовязань, що виникли в наслідок заподіяння шкоди життю та здоровю громадян, шляхом капіталізації відповідних платежів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших субєктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довіри гелів (вкладників). У третю чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів). Вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом.

Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги (п.2 ст. 31 в редакції Закону від 30.06.1999 року).

Також зазначає, що до компетенції комітету кредиторів згідно із ч. 8 ст. 16 Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ( в редакції від 30.06.1999 року) належить прийняття рішення про: вибори голови комітету; скликання зборів кредиторів; підготовку та укладання мирової угоди; внесення пропозицій господарському суду щодо продовження або скорочення строку процедури розпорядження майном боржника чи санації боржника; звернення до господарського суду з клопотанням про відкриття процедури санації , визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, припинення повноважень арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та про призначення нового арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією ліквідатора), надання згоди на укладання арбітражним керуючим значних угод боржника чи угод боржника, щодо яких є заінтересованість; інші питання передбачені цим Законом.

Позивач вказує на те, що з наведеного випливає, що комітет кредиторів не наділений повноваженнями відповідно до яких здійснюється розподіл коштів для погашення кредиторської заборгованості. Тому погашення кредиторських вимог ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на суму 46 000 грн. 00 коп., яке відбулося у другу чергу, не відповідає нормам ст. 31 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

На підставі вказаного Позивач просить суд, з метою подальшого перерозподілу стягнути з ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області 46 000 грн. 00 коп.

Однак, з урахуванням поданого відзиву та пояснень Відповідача суд приходить до висновку, що в задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити, посилаючись на такі підстави.

Як вбачається з поданого відзиву, станом на 01 лютого 2016 року в інтеграційній картці платника податку по податку на додану вартість обліковується податковий борг в сумі 215, 1 тис. грн.

Відповідно до статті 9 Податкового кодексу України податок на додану вартість відноситься до загальнодержавних податків.

Відповідно п. 4 ст. 45 Бюджетного кодексу України податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном). Сплачені платниками платежі визнаються зарахованими до державного та місцевих бюджетів з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Отже, сплачені ліквідатором кошти згідно з платіжним дорученням № 12 від 02 липня 2012 року, зараховані держказначейством до державного бюджету України.

Відповідно до п. 43.1 ст. 43 Податкового кодексу України визначено умови повернення помилково та/або надмірно сплачених грошових зобов'язань до бюджетів різних рівнів.

Згідно з п. 14.1.182 ст. 14 Податкового кодексу України, помилково сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов'язань.

Пунктом 43.2 статті 43 Податкового кодексу України визначено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Отже, відповідно до приписів вище вказаної статті, обов'язковою умовою повернення помилково сплачених грошових зобов'язань є погашення податкового боргу.

Також суд враховує те, що серед умов повернення помилково сплачених грошових зобов'язань є подання заяви у строк відповідно до загальної позовної давності. Тобто, заява про повернення помилково та/або надмірно сплачених грошових зобов'язань може бути розглянута контролюючим органом, якщо термін виникнення такої суми не перевищив три роки (п. 102.5 ст. 102 Податкового кодексу України").

Оскільки за ВАТ "Рівненська меблева фабрика" обліковується податковий борг в сумі 215, 1 тис. грн., та пропущено строк на подачу заяви про повернення помилково та/або надмірно сплачених грошових зобов'язань у ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області не має правових підстав провести повернення коштів в сумі 46 000 грн. 00 коп.

Крім того, суд звертає увагу на те, що спірні правовідносини між Позивачем та Відповідачем ґрунтуються на порушенні черговості при розподілі коштів у ліквідаційній процедурі ВАТ "Рівненська меблева фабрика".

Судом встановлено, що ліквідатором проведено розподіл коштів по узгодженому рішенню комітету кредиторів (протокол № 21 від 30.05.2012 року) та згідно платіжного доручення № 12 від 02 липня 2012 року, погашено кредиторські вимоги ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на суму 46 000 грн. 00 коп.

Тобто, погашення кредиторських вимог було здійснено 02 липня 2012 року, отже, строк позовної давності починає відлік 02 липня 2012 року.

Виходячи з наведеного строк загальної позовної давності встановленої у три роки сплив 02 липня 2015 року.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 24 лютого 2016 року, що підтверджується відміткою канцелярії Господарського суду Рівненської області.

Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до п. 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 року № 10 у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

- визнання пред'явленої претензії;

- зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

- письмове прохання відстрочити сплату боргу;

- підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

- письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

- часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

У відповідності до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, на підставі викладеного вище суд дійшов висновку про сплив позовної давності щодо заявлених вимог та застосування до таких вимог позовної давності на підставі поданої відповідачем заяви.

За таких обставин, зважаючи на заяву Відповідача про застосування судом строку позовної давності до заявлених Позивачем вимог, відсутність належних та допустимих доказів поважності причин пропуску Позивачем цього строку, відсутність правових підстав у ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області провести повернення коштів в сумі 46 000 грн. 00 коп., зарахування спірних коштів на єдиний казначейський рахунок і відсутність їх на рахунках Відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Відкритому акціонерному товариству "Рівненська меблева фабрика" у задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення підписано 25 березня 2016 року.

Суддя Войтюк В.Р.