ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р. Справа № 916/4920/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання Г.Є. Бєлянкіній,

в присутності представників:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність №23 від 20.01.2016;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 05.01.2016;

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Державна продовольчо-зернова корпорація України

на рішення Господарського суду Одеської області від 11.02.2016

у справі №916/4920/15

за позовом: публічного акціонерного товариства „Державна продовольчо-зернова корпорація України

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс Форвардінг

про стягнення 605847 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015р. публічне акціонерне товариство „Державна продовольчо-зернова корпорація України звернулось з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс Форвардінг про стягнення з останнього 605 847 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.02.2016 у справі №916/4920/15 (суддя Ю.А. Шаратов) позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс Форвардінг на користь публічного акціонерного товариства „Державна продовольчо-зернова корпорація України суму надмірно сплачених коштів за договором на надання послуг з перевалки, накопичення та експедирування зернових вантажів від 03.11.2014 №1/14 у розмірі 89976 грн; в задоволенні решти позову відмовлено (а.с. 178-182).

Не погодившись з прийнятим рішенням, публічне акціонерне товариство „Державна продовольчо-зернова корпорація України звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 11.02.2016 у справі №916/4920/15 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 515871 грн скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю (а.с. 192-196).

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу висловив заперечення щодо її задоволення (а.с. 210-213).

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм права, судова колегія дійшла наступних висновків.

03.11.2014 між публічним акціонерним товариством „Державна продовольчо-зернова корпорація України («замовник») та товариством з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс Форвардінг («виконавець») було укладено договір на надання послуг з перевалки, накопичення та експедирування зернових вантажів №1/14 (далі договір №1/14 від 03.11.2014), за умовами якого виконавець за дорученням, від імені і за рахунок замовника приймає на себе зобовязання по виконанню робіт (послуг) по прийому, зберіганню (накопиченню), експедируванню та навантаженню на судна в Іллічівському морському торговельному порту зернових вантажів українського походження, за які замовник здійснює оплату на користь виконавця відповідно з умовами цього договору і додатків до нього (а.с. 11-22).

Відповідно до пункту 5.2 договору №1/14 від 03.11.2014 замовник зобовязався здійснювати оплату послуг, наданих виконавцем відповідно до умов цього договору і додатків до нього.

Згідно з пунктами 6.4, 6.7 договору №1/14 від 03.11.2014 оплата за цим договором здійснюється замовником в гривнях на підставі виставлених рахунків та актів наданих послуг виконавцем; замовник проводить розрахунки з виконавцем в наступному порядку: 80 % передоплата вартості послуг за заявлений обсяг вантажу в розмірі судової партії не пізніше 10-ти робочих днів до підходу судна, але у будь-якому випадку після отримання рахунку від виконавця відповідно до пункту 6.1 договору; 20 % в остаточний взаєморозрахунок впродовж 3-х банківських днів з дати підписання коносаменту виходячи з балансу оплати за фактично виконані роботи по коносаментній кількості, а також плата за додаткові послуги, накопичення, а також відшкодування узгоджених додаткових витрат, на підставі рахунку виконавця; при відвантаженні останньої судової партії по договору замовник зобовязаний до початку завантаження провести всі розрахунки з виконавцем, включаючи балансовий платіж по судовій партії і будь-які інші заборгованості за договором.

Вартість робіт (послуг) складає 10.10 доларів США в т.ч. ПДВ 1,68 доларів США за 1 тонну переваленого вантажу. Оплата за цим договором здійснюється в гривнях за курсом НБУ на день виставлення рахунку. Рахунки на оплату послуг виконавця, отриманих замовником від виконавця по електронній пошті, через факсимільний або інший спосіб звязку, є підставою для сплати рахунків з подальшим підтвердженням оригіналами вказаних документів. За виконання виконавцем послуг відповідно до розділу 4 цього договору, замовник оплачує виконавцю комплексну ставку, розмір якої наведений у додатку №1, який є невідємною частиною цього договору. Оплата проводиться в повному обсязі без використання заліку взаємних вимог (пункти 6.1, 6.3 договору №1/14 від 03.11.2014).

Додатком №1 від 03.11.2014 та №2 від 04.06.2015 до договору №1/14 від 03.11.2014 (а.с. 23-27) сторони узгодили тарифи, обєми та умови перевалки вантажу через термінал в період з 03.11.2014 по 30.11.2015 та в період з 03.11.2014 по 30.06.2015 відповідно.

При цьому пунктом 14 додатку №2 встановлено, що за домовленістю сторін умови зазначеного додатку відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України застосовуються до відносин між сторонами, що виникли з 01.02.2015.

В силу пункту 8 додатку №2 до договору №1/14 від 03.11.2014, який є ідентичним положенням пункту 7 додатку №1 та пункту 6.1 договору №1/14 від 03.11.2014, комплексна ставка складає еквівалент 10,10 доларів США з урахуванням ПДВ за тонну відвантаженого вантажу за курсом НБУ на день виставлення рахунку; валюта платежу українська гривня.

Отже, комплексна ставка у розмірі 10,10 доларів США відповідно до умов договору №1/14 від 03.11.2014 та додатків до нього в будь-якому випадку розраховується по курсу НБУ на день виставлення рахунку.

29.04.2015 відповідачем був виставлений позивачу рахунок-фактура №СФ-0000013 (а.с. 150) за послуги з приймання, накопичення, експедирування та навантаження на судно на суму 7344291 грн, при цьому при визначенні суми належної до сплати відповідачем було враховано вимоги пункту 6.4 договору №1/14 від 03.11.2014 та викладену ПАТ „Державна продовольчо-зернова корпорація України в листі №130-4-12/1521 від 24.03.2015 інформацію щодо останньої судової партії (а.с. 149).

На виконання умов договору №1/14 від 03.11.2014 позивачем було перераховано на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс Форвардінг суму попередньої оплати згідно із рахунком-фактурою від 29.04.2015 №СФ-0000013 у розмірі 7344291 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 07.05.2015 №4144 (а.с. 133).

В подальшому відповідачем було надано позивачу послуги з приймання, накопичення, експедирування та навантаження на судно зерна в кількості 32250 тонн, що підтверджується коносаментами, а саме: 16125 м.т. коносамент від 23.05.2015 №1 (а.с. 29); 7494,800 м.т. коносамент від 23.05.2015 №2 (а.с. 30); 8630,200 м.т. коносамент від 23.05.2015 №3 (а.с. 31).

Курс долара США 29.04.2015 становив 2226,2406 грн за 100 доларів США, 23.05.2015 - 2067,8827 грн за 100 доларів США (а.с. 78-79).

Позивач вважає, що вартість послуг з приймання, накопичення, експедирування та навантаження на судно зерна в кількості 32250 тонн зерна згідно договору №1/14 від 03.11.2014 за вказаними коносаментами становить 6738444 грн (32250 тонн х 174,12 грн (тариф за 1 тонну в грн) + 1123074 грн ПДВ), тобто виходячи з еквіваленту долара США за офіційним курсом Національного банку України станом на дату оформлення коносаментів -23.05.2015.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вартість зазначених послуг має бути визначена відповідно до узгоджених сторонами положень договору №1/14 від 03.11.2014 в гривнях за курсом Національного банку України станом на день виставлення рахунку, враховуючи наступне.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статей 6, 627, 928 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони, враховуючи свободу договору, визначили вартість робіт (послуг) у розмірі 10,10 доларів США за 1 тонну відвантаженого вантажу в гривнях за курсом Національного банку України на день виставлення рахунку.

При цьому, слід враховувати, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України діє презумція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, сторонами у пункті 6.1 договору №1/14 від 03.11.2014 узгоджено, що оплата за цим договором здійснюється в гривнях за курсом Національного банку України, визначеним на день виставлення рахунку, а тому вартість наданих послуг за коносаментами №1, №2, №3 від 23.05.2015 складає 7254315 грн = 32250 тонн х 187,45 (тариф за 1 тонну без ПДВ) + 1209052,50 грн ПДВ.

Відтак залишок грошових коштів позивача, на який не надані послуги відповідачем, складає 89976 грн (7315=89976).

Враховуючи викладене, місцевим господарським судом обгрунтовано задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 89976 грн надмірно сплачених за договором №1/14 від 03.11.2014 коштів.

При цьому місцевим господарським судом підставно зазначено в оспореному рішенні про те, що договірний характер правовідносин між сторонами виключає можливість застосування до них положень статті 1212 Цивільного кодексу України щодо вимоги повернути замовнику попередньо сплачені кошти. Вказана правова позиція відображена у постановах Верховного Суду України від 14.10.2014 у справі №922/1136/13, від 02.09.2014 у справі №910/1620/13, від 17.06.2014 у справі №13/096-12 тощо.

А тому, з'ясувавши при розгляді справи, що сторона в обґрунтування своїх вимог послалася не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, Господарський суд Одеської області правомірно самостійно здійснив правильну правову кваліфікацію останніх та застосував при прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, що відповідає пункту 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18.

Посилання скаржника на положення підпункту б) пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, як на підставу встановлення іншого порядку визначення вартості наданих послуг, є неправомірним, оскільки зазначена норма лише визначає дату виникнення податкових зобовязань з постачання послуг.

З огляду на викладене та враховуючи те, що доводи апелянта щодо порушення Господарським судом Одеської області норм права при прийнятті рішення від 11.02.2016 у справі №916/4920/15 не знайшли свого підтвердження, підстави для зміни чи скасування оспореного судового акта колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Державна продовольчо-зернова корпорація України залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 11.02.2016 у справі №916/4920/15 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 25.03.2016.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна