ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016 року Справа № 904/10402/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідач)

суддів: Виноградник О.М., Дмитренко Г.К.

секретар судового засідання: Ситникова М.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність № 9-32/460 від 20.07.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність б/н від 11.01.2016 р.; ОСОБА_3 представник, довіреність б/н від 29.02.2016 р. (був присутнім в судовому засіданні 01 березня 2016 року)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", м. Київ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року у справі № 904/10402/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод", м. Марганець

про стягнення 56 740,05 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 181 902,86 грн. інфляційних втрат за прострочення погашення кредиту, 9 413,31 грн. інфляційних втрат по несплаченим процентам за користування кредитом, 13 575,93 грн. 3% річних за прострочення погашення кредиту, 868,20 грн. 3% річних по несплаченим процентам за користування кредитом, 150 496,47 грн. пені за прострочення сплати кредиту,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року (суддя Бондарєв Є.М.) позов звдоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 56 740,05 грн., інфляційні втрати за прострочення погашення кредиту у сумі 181 902,86 грн., інфляційні втрати по несплаченим процентам за користування кредитом у сумі 9 413,31 грн., 3% річних за прострочення погашення кредиту у сумі 13 575,93 грн., 3% річних по несплаченим процентам за користування кредитом у сумі 868,20 грн., пеню за прострочення сплати кредиту у сумі 75 000,00 грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 6 194,95 грн. У решті позову відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору про відкриття кредитної лінії №464/02-11 від 22 грудня 2011 року в частині своєчасного погашення кредиту, невиконання відповідачем рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2014 року у справі №904/6211/14 щодо стягнення суми боргу за кредитом 367 144, 00 грн., 3 270, 40 грн. заборгованості за кредитами, 1000 грн. пені за користування кредитом, 467, 95 грн. пені за прострочення оплати процентів за користування кредитом, що не звільняє відповідача від відповідальності за неналежне виконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

На підставі ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зменшив розмір пені, що підлягає стягненню на 50%, зі 150 496, 47 грн. до 75 000 грн., обґрунтовуючи це зменшення перебуванням відповідача у скрутному фінансовому становищі, зупиненням виконання договорів з контрагентами, які розташовані в зоні проведення АТО, зокрема в Донецькій та Луганській областях.

Не погодившись з зазначеним рішенням в частині зменшення розміру пені, позивач його оскаржує на предмет невідповідності фактичним обставинам справи, нормам матеріального права.

Апелянт посилається на те, що господарським судом не було прийнято до уваги, що відповідно до ст.10 Закону України "Про тимчасові заходи, на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року №1669-VII протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово промислової Палати України. При цьому, відповідач не є субєктом стосовно якого виникли форс мажорні обставини або обставини непереборної сили, не розташований в зоні АТО. Кредитним договором не передбачена залежність виконання відповідачем зобовязань за цим договором від будь яких умов.

Позивач вважає, що у відповідача були наявні реальні кошти для виконання зобовязань за кредитним договором, оскільки він одним платежем перерахував 20 листопада 2015 року на депозитний рахунок відділу ДВС Марганецького міськуправління юстиції суму 665 903, 80 грн. на виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/6212/14.

Посилаючись на ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України і ст.233 Господарського кодексу України апелянт зазначає, що в даному випадку відсутнє не тільки значне, а й взагалі будь яке перевищення розміру неустойки перед розміром збитків.

Позивач просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року в частині зменшення Публічному акціонерному товариству "Марганецький рудоремонтний завод" розміру пені за прострочення сплати кредиту, стягнути з відповідача пені у повному розмірі 150 496, 47 грн.

Відповідач доводи апеляційної карги заперечує, посилається на те, що фінансове блокування позивачем підприємства фактично зруйнувало Публічне акціонерне товариство "Марганецький рудоремонтний завод" та підвело під загрозу банкрутства, суд не повинен був стягувати пеню за прострочення сплати кредиту, який був повністю погашений по рішенню попереднього суду, звертає увагу на те, що суд відстрочив виконання рішення на 9 місяців. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 01 березня 2016 року оголошувалась перерва до 22 березня 2016 року та до 24 березня 2016 року.

15 березня 2016 року від Публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" надійшли письмові пояснення, згідно яких він не погоджується з рішенням господарського суду в даній справі, просить відмовити Публічному акціонерному товариству "Акціонерний комерційний промислово -інвестиційний банк" в позові. При цьому, відповідач посилається на рішення господарського суду у справах №904/6211/14 та №904/6212/14, які мають, на його думку, преюдиціальне значення при розгляді даної справи, вважає що ці рішення змінюють суми штрафних санкцій, строки виплати цих сум, а тому є всі підстави для висновку, що рішення та постанови судів по спірній кредитній угоді виконані підприємством повністю. Посилається на те, що господарський суд не дослідив факт фінансової блокади підприємства з 2011 року, а зустрічний позов було повернуто. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 17 лютого 2016 року відповідач вказує, що невиконання грошового зобовязання за наявності судового рішення про відстрочку виконання судового рішення, не призводить до наслідків порушення грошового зобовязання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України за період такого відстрочення.

В поясненнях від 24 березня 2016 року відповідач зазначає, про те, що значна кількість його контрагентів за договорами розташована в зоні АТО, з такими покупцями як Публічне акціонерне товариство "Стахановський завод феросплавів", Товариство з обмеженою відповідальністю "КРАМ -металсервіс" дія договорів на поставку продукції зупинена, вважає висновок господарського суду щодо зменшення розміру неустойки цілком обґрунтованим.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволеню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Незважаючи на те, що рішення господарського суду в даній справі оскаржується лише в частині зменшення розміру пені, що підлягає стягненню, апеляційний господарський суд перевіряє законність рішення господарського суду від 20 січня 2016 року у повному обсязі.

Матеріали справи свідчать, що 22 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі позивач, банк) та Публічним акціонерним товариством "Марганецький рудоремонтний завод" (далі - відповідач, позичальник) укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 464/02-11 (далі договір), згідно якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії в сумі, яка не може перевищувати 1 468 555,00 грн. на умовах, передбачених договором. В свою чергу, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, встановлені цим договором.

В пункті 2.2 договору сторонами був визначений графік зменшення ліміту за кредитною лінією за період з 30.12.2011 року по 26.09.2014 року. Згідно пункту 2.3 договору, датою остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту є 26.09.2014 року.

Договором № 94/02-13 від 05.03.2013 року про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №464/02-11 від 22.12.2011 року у звязку з припиненням діяльності філії "Відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ" шляхом реорганізації в Обласне відділення ПАТ "Промінвестбанк" та перенесенням обліку заборгованості позичальника до Центрального офісу ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", в тексті договору були змінені реквізити рахунків банку. Вказані зміни згідно пункту 7 договору набирають чинності з 07.03.2013 року.

Договором про внесення змін та доповнень №141-02/13 від 25.04.2013 року до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №464/02-11 від 22.12.2011 року сторонами було викладено в новій редакції пункти 2.3, 3.2, 3.3, 3.6, 4.2.2, 4.2.3, 5.2 договору.

В пункті 2.3 договору були змінені платіжні реквізити, кінцевий строк повернення коштів залишився незмінним.

Згідно пункту 3.2 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №141-02/13 від 25.04.2013 року) проценти за користування кредитом нараховуються банком, виходячи із встановленої банком процентної ставки в розмірі 19% процентів річних, починаючи з дати першого списання коштів з кредитного рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів по заборгованості в національній валюті використовується метод "факт/факт", виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році.

В цьому пункті також передбачено право банку збільшити процентну ставку за користування на 3% у певних випадках.

Відповідно до пункту 3.3 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №141-02/13 від 25.04.2013 року) нарахування банком процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту кожного робочого дня на фактичний залишок заборгованості за кредитом на кінець дня. Нарахування процентів за користування кредитом за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюється в останній робочий день перед такими вихідними та неробочими днями.

Проценти, нараховані за поточний місяць, сплачуються позичальником у валюті. В якій позичальнику надано кредит, щомісячно 1 числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів, а при закінченні терміну дії кредиту в дату, до якої позичальник має право користуватись кредитом.

Проценти, що нараховуються на прострочену заборгованість за кредитом після настання кінцевого терміну повернення кредиту, що вказаний в пункті 2.3, сплачуються позичальником щоденно. При цьому, сторони встановлюють, що зобовязання позичальника по сплаті нарахованих процентів не вважаються простроченими до 5 числа місяця наступного за місяцем, в якому відбулось нарахування процентів (кінцева дата сплати процентів). Проценти, що нараховані за останній календарний місяць терміну дії кредиту, не вважаються простроченими протягом наступних 5 календарних днів після закінчення цього терміну.

У випадку, якщо кінцева дата сплати процентів припадає на вихідний (субота чи неділя) чи святковий день, позичальник зобовязаний здійснити сплату процентів в останній робочий день напередодні.

Згідно з п.3.4 договору у випадку, якщо банком застосована до позичальника неустойка у вигляді пені, остання нараховується банком з дати виникнення обставин, що є підставою для застосування пені, до дати припинення цих обставин включно, та сплачується позичальником на рахунок, номер якого повідомляється банком позичальнику негайно після його відкриття.

В пункті 3.6 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №141-02/13 від 25.04.2013 року) сторони визначили черговість погашення позичальником заборгованості (згідно встановленого пріоритету зверху вниз):

- на погашення прострочених до сплати понад 31 день процентів за користування кредитом;

- на погашення простроченої до сплати понад 31 день суми комісійної винагороди;

- на погашення прострочених до сплати не більше ніж на 31 день процентів за користування кредитом;

- на погашення простроченої до сплати не більше ніж 31 день суми комісійної винагороди;

- на погашення простроченої до сплати суми кредиту;

- сплата нарахованих процентів за користування кредитом, строк сплати яких настав, відповідно до умов цього договору;

- сплата нарахованої комісійної винагороди, строк сплати якої настав, відповідно до умов цього договору;

- сплати суми кредиту за строком відповідно до термінів погашення;

- сплата неустойки (пені, штрафів);

- сплата нарахованих процентів за користування кредитом, строк сплати яких не настав;

- сплата нарахованої комісійної винагороди, строк сплати якої ще не настав;

- сплата суми кредиту, термін сплати якої не настав.

Погашення позичальником заборгованості кожної наступної черги повинна відбуватись виключно після повного погашення заборгованості кожної попередньої черги. Сторони встановили, що банк має право самостійно зараховувати кошти, які направлені позичальником на погашення заборгованості згідно встановленої черговості.

На виконання умов договору та на підставі письмової заяви позичальника банком було надано позичальнику кредит в розмірі 1 468 555,00 грн.

За приписами пункту 4.2.7 договору позичальник зобовязаний незалежно від настання кінцевого строку погашення кредиту сплатити заборгованість за кредитом, усі нараховані проценти за користування кредитом та неустойку за умови настання обставин, визначених в пункті 4.3.4 договору.

Відповідач свої зобовязання з погашення кредиту та процентів за його користування згідно встановленого графіка зменшення ліміту за кредитною лінією виконував не в повному обсязі та несвоєчасно.

В серпні 2014 року позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 367 144, 00 грн. заборгованості за кредитом (про строчена заборгованість з оплати кредиту згідно графіку в розмірі 285 551, 00 грн. та заборгованість з оплати строкового кредиту в сумі 81 593, 00 грн.), процентів за користування кредитом за період з 01 серпня 2014 року по 17 серпня 2014 року в розмірі 3 270, 21 грн. пені за прострочку сплати сум кредиту за період з 01 лютого 2014 року по 31 липня 2014 року в розмірі 16 878, 24 грн., пені за прострочку сплати процентів за користування кредитом за період з 05 лютого 2014 року по 06 серпня 2014 року в розмірі 467, 95 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2014 року у справі № 904/6211/14 позовні вимоги задоволені частково, зменшено розмір пені за прострочення сплати кредиту з 16 878,24 грн. до 1 000,00 грн., стягнуто з публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" на користь публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі Обласного відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ суму боргу за кредитом в розмірі 367 144,00 грн., пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 1 000,00 грн., пеню за прострочення оплати процентів за користування кредитом в розмірі 467,95 грн., суму заборгованості за процентами в розмірі 3 270,40 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 7 755,21 грн. та відстрочено виконання рішення на строк до 01.08.2015 року.

Вказане рішення залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10 грудня 2014 року (а.с.47-56) та постановою Вищого господарського суду України від 15 квітня 2015 року (а.с.57-61).

Відповідно до ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2014 року у справі №904/6211/14 встановлено неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору від 22 грудня 2011 року в частині повернення кредиту і сплати процентів за його користування.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2014 року у справі №904/6211/14 виконано 10 серпня 2015 року, позивачу перераховано стягнуті суми 367 144, 00 грн. заборгованості по кредиту, 1000, 00 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 467, 95 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом, 3 270, 21 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 7 755, 21 грн. витрат по сплаті судового збору.

Посилаючись на приписи ст.ст. 625, 1048, 1054 Цивільного кодексу України, пункти 3.2, 3.4, 5.2 кредитного договору позивач просить стягнути з відповідача:

- проценти за користування кредитом за період з 18 серпня 2014 року по 09 серпня 2015 року в розмірі 56 740, 05 грн.;

- інфляційні втрати за прострочку повернення кредитних кошів за період з 02 вересня 2013 року по 31 липня 2015 року у розмірі 181 902, 86 грн.;

- інфляційні втрати за прострочку сплати процентів за користування кредитом за період з 05 вересня 2013 року по 31 липня 2015 року в розмірі 9 413, 31 грн.;

- 3% річних за прострочку виконання грошового зобовязання по поверненню кредитних коштів за період з 02 вересня 2013 року по 09 серпня 2015 року у розмірі 13 575, 93 грн.;

- 3% річних за прострочку виконання грошового зобовязання по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 868, 20 грн.;

- пені за прострочку повернення кредиту за період з 18 сепрпня 2014 року по 09 серпня 2015 року у розмірі 150 496, 47 грн.

Всього позивачем заявлено до стягнення 412 996, 82 грн.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Згідно з ст. 202 Господарського кодексу України та ст. 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідачем не були виконані грошові зобовязання, доказів припинення відповідних зобовязань перед позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, відповідачем до матеріалів справи не надано.

За період з 18.08.2014 року по 09.08.2015 року позивачем нараховані проценти за користування кредитом в розмірі 56 740,05 грн.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, розмір ставки протягом спірного періоду не змінювався та становив 19% процентів річних.

Докази сплати відповідачем процентів за користування кредитом за період з 18.08.2014 року по 09.08.2015 року в матеріалах справи відсутні.

Доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості за процентами (а.с.19) відповідає умовам кредитного договору та фактичним обставинам справи, у звязку з чим заборгованість по процентам за користування кредитом правомірно стягнута господарським судом за період з 18 серпня 2014 року по 10 серпня 2015 року в розмірі 56 740, 05 грн.

За змістом загальних положень щодо виконання зобов'язань, встановлених ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України установлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка полягає у тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.598, ст.ст. 599, 600, 604-609 Цивільного кодексу України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 5 цієї статті у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Господарський процесуальний кодекс України передбачає дві стадії, на яких суд може вирішувати питання про відстрочку виконання рішення, а саме: при винесенні рішення по суті справи, що відображається в мотивувальній та резолютивній частинах рішення (п.3, ч.1, ч.2 ст.84), а також у наказі господарського суду та під час виконання рішення суду (виконавчого провадження) шляхом винесення окремого процесуального документа (ухвали) про відстрочку виконання рішення (ч.3 ст.121). Відстрочка виконання рішення суду означає відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Згідно рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2014 року у справі №904/6211/14 відстрочено виконання рішення на строк до 01 серпня 2015 року. Вказане рішення набрало законної сили 10 грудня 2014 року.

Отже, господарський суд встановив право Публічному акціонерному товариству "Марганецький рудоремонтний завод" на відстрочку боргу та обовязок боржника сплатити стягнуті кошти за рішенням у справі №904/6211/14 з 01 серпня 2015 року.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що невиконання грошового зобовязання за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора з відстроченням не призводить до наслідків порушення грошового зобовязання, передбачених ч.2 ст.625, ст.611 Цивільного кодексу України.

Таким чином, за період з 10 грудня 2014 року до 31 липня 2015 року інфляційні втрати, 3% річних, неустойка за порушення грошового зобовязання не повинні нараховуватися.

Зазначене підтверджується правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 17 лютого 2016 року №3-1276г15 (а.с.218).

Згідно розрахунку інфляційних втрат, 3% річних, пені за прострочку виконання грошового зобовязання, доданих до позовної заяви, позивач в період за який нараховуються зазначені санкції, включає період на який була надана відстрочка виконання судового рішення, що не узгоджується з наведеним висновком.

Приймаючи до уваги, що сторони не здійснили перерахунку інфляційних втрат, 3% річних та пені, виключивши з періоду нарахування час, на який була надана відстрочка, апеляційний господарський суд самостійно здійснив перерахунок зазначених сум.

Матеріалами справи встановлено порушення відповідачем зобовязання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

Згідно перерахунку інфляційні втрати за прострочку повернення кредиту за період з 02 вересня 2013 року по 30 листопада 2014 року становлять 43 122 грн. 45 коп., інфляційні втрати за прострочку сплати процентів за користування кредитом за період з 05 вересня 2013 року по 30 листопада 2014 року становлять 392 грн. 85 коп.

3% річних по простроченому кредиту за період з 02 вересня 2013 року по 30 листопада 2014 рік складає 5 971, 52 грн., за період з 01 грудня 2014 року по 09 грудня 2014 року -271 грн. 59 коп., всього становить 6 243, 11 грн.

3% річних за прострочку сплати процентів за користування кредитом за період з 26 вересня 2014 року по 09 грудня 2014 року, і за період з 01 серпня 2015 року по 07 вересня 2015 року становить 227, 41 грн.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язання може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 5.2 кредитного договору (в редакції договору №141-02/13 від 25.04.2013року) за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом, та/або плати за кредит, та/або процентів за неправомірне користування кредитом позичальник сплачує пеню, яка обчислюється щоденно за методом "факт/факт" від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення. За несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, та/або плати за кредит, та/або процентів за неправомірне користування кредитом, що нараховані після настання кінцевої дати повернення кредиту, що вказана у п.2.3 цього договору пеня не нараховується.

Пунктом 6.14 кредитного договору встановлено, що строк, у межах якого Банк може звернутися до суду з вимогою про захист своїх цивільних прав за цим договором (строк позовної давності), щодо стягнення сум кредиту, процентів за користування кредитом, комісій та інших грошових зобовязань, в тому числі стягнення пені, штрафу, встановлюється тривалістю у 3 роки.

Позивачем заявлено до стягнення пеня за прострочку повернення кредиту в сумі 150 496, 47 грн. за період з 18 серпня 2014 року по 09 серпня 2015 року.

В результаті перерахунку пені встановлено, що її розмір складає 33 432 грн. 84 коп., зокрема по періодам:

18 серпня 2014 року -31 серпня 2014 року 2 738, 16 грн.;

01 вересня 2014 року -25 вересня 2014 року 5 588, 08 грн.;

26 вересня 2014 року -30 вересня 2014 року -1 257, 34 грн.;

01 жовтня 2014 року -31 жовтня 2014 року -7 795, 52 грн.;

01 листопада 2014 року -12 листопада 2014 року -3 017, 62 грн.;

13 листопада 2014 року -30 листопада 2014 року -5 069, 60 грн.;

01 грудня 2014 року 09 грудня 2014 року -2 534, 80 грн.;

01 серпня 2015 року 09 серпня 2015 року -5 431, 72 грн.

Матеріали справи свідчать, що відповідач у відзиві на позовну заяву просив господарський суд зменшити розмір неустойки (штрафу, пені).

Господарський суд скористався п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України і зменшив розмір пені, що підлягає стягненню на 50% до 75 000 грн., що й стало підставою для оскарження позивачем судового рішення в цій частині.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право місцевого господарського суду при прийнятті рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, передбачено також пунктом 3 статті 83 розділу ХІ (Вирішення господарських спорів у першій інстанції) Господарського процесуального кодексу України.

З наданих відповідачем до господарського суд доказів вбачається, що дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги станом на 30 вересня 2015 року становить 8 096 тис. грн. і за 9 місяців 2015 року зросла на 9 090 тис. грн., що відображено в р.1125 балансу. Даний факт свідчить про низьку платежеспроможність контрагентів Заводу за відвантажену продукцію.

Незавершене виробництво за 9 місяців 2015 року збільшилося на 8 778 тис. грн., що видно з р.1102 балансу. Дані факти є наслідком виконання підприємством відповідача договірних зобовязань з контрагентами, втому числі і по підприємствам, що знаходяться в зоні АТО та повідомили відповідача про неможливість отримати продукцію та розрахуватися за неї в звязку з обставинами непереборної сили.

Кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги за 9 місяців 2015 року збільшилася на 10 961 тис. грн. і становить 30 764 тис. грн., що видно з р.1615 балансу. Поточна кредиторська заборгованість за одержаними авансами становить 1 713 тис. грн., що видно з р.1635 балансу. В р.1690 балансу відображені інші поточні зобовязання, що становлять 3 659 тис. грн. В цій сумі знаходиться заборгованість до Пенсійного фонду по відшкодуванню пільгових пенсій за списком 1, 2, що станом на 30 вересня 2015 року становить 1 964 тис. грн., отримана фінансова допомога в сумі 1 695 тис. грн. Зростання суми кредиторської заборгованості свідчить про погіршення платоспроможності підприємства.

Також про погіршення платоспроможності підприємства свідчить заборгованість по заробітній платі, що на 30 вересня 2015 року становить 352 тис. грн., що відображено в р.1630 балансу.

Погіршення фінансового становища підприємства повязане також з тим, що значна кількість споживачів продукції, що виробляється відповідачем, розташована на території Донецької та Луганській областях.

Так, надані відповідачем додаткові докази в доповнення до письмових пояснень від 24 березня 2016 року свідчать, що через тимчасове припинення діяльності Публічного акціонерного товариства "Стахановський завод феросплавів" відвантаження продукції на це підприємство здійснюється тільки за письмовим підтвердженням підприємства. Також тимчасово припинена діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю "Крам -Металсервіс", яке знаходиться в м. Донецьку із яким відповідачем укладено договір №3-02 від 03 лютого 2014 року на поставку продукції. Аналогічна ситуація склалася на підприємствах - Товаристві з обмеженою відповідальністю "Східенерго" і Товаристві з обмеженою відповідальністю "ДТЕК "Східенерго", з якими у відповідача укладено договір поставки №16 від 14 січня 2014 року і договір поставки №28 від 22 січня 2014 року відповідно.

Згідно твердження відповідача відсоток готової продукції, що підлягає поставці зазначеним контрагентам становить 61%.

Також слід враховувати, що відповідач повністю здійснив погашення кредиту, виданого на підставі кредитного договору від 22 грудня 2011 року.

Виходячи з наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру пені, що підлягає стягненню на 50%.

Враховуючи те, що згідно перерахунку, розмір пені становить 33 432 грн. 84 коп., то зменшений розмір пені, який підлягає стягненню буде становити 16 716 грн. 42 коп.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково у загальній сумі, відповідно до якої:

- 56 740, 05 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 18 серпня 2014 року по 09 серпня 2015 року;

- 43 122, 45 грн. інфляційні втрати за прострочку повернення кредиту за період з 02 вересня 2013 року по 30 листопада 2014 року;

- 392, 85 грн. інфляційні втрати за прострочку сплати процентів за користування кредитом за період з 05 вересня 2013 року по 30 листопада 2014 року;

- 6 243, 11 грн. 3% річних за прострочення погашення кредиту за період з 02 вересня 2013 року по 09 грудня 2014 року;

- 227, 41 грн. 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 26 вересня 2014 року по 09 грудня 2014 року, з 01 серпня 2015 року по 07 вересня 2015 року;.

- 16 716, 42 грн. пеня за прострочення сплати кредиту за період з 18 серпня 2014 року по 09 грудня 2014 року, з 01 серпня 2015 року по 09 серпня 2015 року.

Доводи апелянта судова колегія до уваги не приймає, оскільки ч.1 ст.233 Господарського кодексу України приписує враховувати при зменшенні розміру неустойки ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Враховуючи сукупність всіх наведених обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо зменшення розміру неустойки, що підлягала стягненню на 50%.

Таким чином, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року підлягає зміні на підставі ч.1 п.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.49, 99, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово -інвестиційний банк" задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року у справі №904/10402/15 змінити, виклавши другу частину резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" (м. Марганець, вул. Радянська, 162, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово -інвестиційний банк" (м. Київ, провулок Шевченка, 12, ) заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 56 740,55 грн., інфляційні втрати за прострочення погашення кредиту в сумі 43 122, 45 грн., інфляційні втрати за прострочення сплати процентів за користування кредитом у сумі 392, 85 грн., 3% річних за прострочення погашення кредиту в сумі 6 243, 11 грн., 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом в сумі 227, 41 грн., пеню за прострочення сплати кредиту в сумі 16 716, 42 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102, 38 грн.".

У решті рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Джихур

Суддя О.М. Виноградник

Суддя Г.К. Дмитренко

(Дата підписання постанови в повному обсязі 25.03.16 р.)