РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016Справа №910/1607/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфінброк»
доНаціонального банку України
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачаПублічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»
простягнення збитків у розмірі 511 261,17 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Пагер С.М.
від відповідача:Блажко К.А.
від третьої особи:Кошарський О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфінброк» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України про стягнення збитків у розмірі 511 261,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача в період з листопада 2013 року по лютий 2014 року, що виявилася у незастосуванні заходів впливу до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», позивач вказує на заподіяння йому збитків у розмірі 511 261,17 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.02.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 29.02.2016 р., залучено до участі у справі Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (надалі - «Банк») в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Судове засідання 14.03.2016 р. не відбулося, у зв'язку з чим ухвалою господарського суду міста Києва від 14.03.2016 р. розгляд справи призначено на 28.03.2016 р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

В судове засідання представник відповідача з'явився, надав суду клопотання про залучення до участі у справі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, в задоволенні якого судом відмовлено. Крім того, відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на недоведеність позивачем як причинно-наслідкового зв'язку, так і факту заподіяної шкоди.

Представник третьої особи в судове засідання з'явився, на виконання вимог ухвали суду надав письмові пояснення стосовно суті спору.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.04.2013 р. між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Західнафтопром» (клієнт) був укладений договір про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування №15798/2 Вол.-Вол., на підставі якого банк зобов'язався відкрити клієнту поточні рахунки та здійснити їх розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та умов цього договору.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 28.02.2014 № 107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду 28.02.2014 р. прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в Банку. Тимчасову адміністрацію в Банку запроваджено строком на три місяця з 03.03.2014 р. по 02.06.2014 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Західнафтопром» звернулося до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку із заявою про визнання кредитором від 25.06.2014 р.

16.10.2014 р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №226/14 щодо затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку, згідно якого грошові вимоги ТОВ «Торгова компанія «Західнафтопром» акцептовані у сумі 511 261,17 грн.

27.11.2015 р. між ТОВ «Торгова компанія «Західнафтопром» (клієнт) та Товариством (фактор) був укладений договір факторингу (у вигляді відступлення права грошової вимоги) №0611-2015/ЮОФК, пунктом 1.1 якого встановлено, що фактор зобов'язується передати грошові кошти в сумі 230 067,50 грн. клієнту за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги в розмірі 511 261,17 грн., включаючи всі види штрафних санкцій (у тому числі, пеню, яка може бути нарахована за прострочення виконання грошового зобов'язання, що мало місце як до, так і після укладення цього договору), яке належить клієнту на підставі договору №15798/2 Вол.-Вол. від 25.04.2013 р., укладеного між клієнтом та Банком.

24.12.2015 р. Товариством на адресу Банку було направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги за договором №15798/2 Вол.-Вол. Від 25.04.2013 р.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2015 р. у справі №826/19469/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2015 р. та Вищого адміністративного суду від 02.11.2015 р., визнано протиправною бездіяльність Національного банку України у період з 01.07.2011 р. по 28.02.2014 р. щодо не вжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ «Брокбізнесбанк», яка виразилась у порушенні строків: проведення інспекційної планової перевірки ПАТ «Брокбізнесбанк» не рідше одного разу на 36 місяців; надання ПАТ «Брокбізнесбанк» результатів інспекційної перевірки за період з 01.07.2008 р. по 01.08.2013 р., встановлених статтею 19 Господарського кодексу України; повідомлення ПАТ «Брокбізнесбанк» про встановлення рейтингової оцінки за системою САМЕLS за результатами інспекційної перевірки за період з 01.07.2008 р. по 01.08.2013 р.; визнано протиправною бездіяльність Національного банку України в період листопада 2013 року - лютого 2014 року щодо невжиття адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ «Брокбізнесбанк» на підставі проведеної перевірки та складеного Звіту про інспектування ПАТ «Брокбізнесбанк» за період з 01.07.2008 р. по 01.08.2013 р. та встановленої рейтингової оцінки САМЕLS, що є порушенням вимог статті 73 Закону України «Про банки та банківську діяльність», пункту 5 глави 2., пункту 4 глави 3, пункту 5 глави 4, пункту 5 глави 5, пункту 4 глави 6 «Положення про порядок визначення рейтингових оцінок за рейтинговою системою САМЕLS».

Спір у справі виник у зв'язку із спричиненням позивачу збитків у розмірі 511 261,17 грн., завданої неправомірною бездіяльністю відповідача щодо незастосування заходів впливу до Банку.

Згідно із ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 614 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода -наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Обґрунтовуючи завдані збитки позивач посилається на те, що на підставі договору факторингу (у вигляді відступлення права грошової вимоги) №0611-2015/ЮОФК від 27.11.2015 р. позивач набув від ТОВ «Торгова компанія «Західнафтопром» право грошових вимог до Банку як сторони за договором №15798/2 Вол.-Вол. Від 25.04.2013 р. на суму 511 261,17 грн.

При цьому, на вказану суму грошові вимоги ТОВ «Торгова компанія «Західнафтопром» були акцептовані згідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №226/14 від 16.10.2014 р. щодо затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку.

Таким чином, станом на момент укладення договору факторингу (у вигляді відступлення права грошової вимоги) №0611-2015/ЮОФК від 27.11.2015 р. грошові вимоги кредитора Банку були внесені до реєстру вимог кредиторів.

В той же час, за змістом п. 1.1 вказаного договору право вимоги до боржника переходить від фактору з дати перерахування всієї суми фінансування і повного розрахунку з клієнтом у порядку, визначеному його пунктом 2.2.

Згідно з п. 2.2 договору №0611-2015/ЮОФК від 27.11.2015 р. фактор передає клієнтові грошові кошти на загальну суму 230 067,50 грн. частинами протягом 15 робочих днів з моменту підписання цього договору, шляхом перерахування коштів на рахунки клієнта, визначені у розділі 10 цього договору.

Суд відзначає, що позивачем всупереч приписам ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту виконання ним вимог п. 2.2 договору №0611-2015/ЮОФК від 27.11.2015 р., що позбавляє суд можливості встановити обставини та момент набуття ним прав вимоги до Банку за договором №15798/2 Вол.-Вол. Від 25.04.2013 р.

Більш того, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2015 р. у справі №826/19469/14 визнано протиправною бездіяльність Національного банку України у період з 01.07.2011 р. по 28.02.2014 р. щодо не вжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ «Брокбізнесбанк».

В той же час, договір факторингу (у вигляді відступлення права грошової вимоги) №0611-2015/ЮОФК від 27.11.2015 р. був укладений між позивачем та ТОВ «Торгова компанія «Західнафтопром» значно пізніше набрання законної сили вказаною постановою, і в період коли згідно з положеннями ст. 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України не здійснює банківський нагляд за банком у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, здійснюється ліквідація.

Таким чином, позивачем не доведено суду в чому саме полягає причинно-наслідковий зв'язок між заявленими ним до стягнення збитками та протиправною бездіяльністю відповідача у період з 01.07.2011 р. по 28.02.2014 р.

Також необхідно зазначити, що на момент винесення рішення у даній справі процедура ліквідації Банку продовжена до 10.06.2016 р., що підтверджується рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №103 від 21.05.2015 р., і здійснюється виплата грошових коштів кредиторів згідно встановлених черг у відповідності до вимог

Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, вимоги ТОВ «Торгова компанія «Західнафтопром» згідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №226/14 від 16.10.2014 р. включені до 7 черги, а з пояснень представника Банку, наданих в судовому засіданні, вбачається, що станом на момент розгляду даної справи, задоволення вимог кредиторів 7 черги ще не розпочато.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Тобто, зазначена стаття передбачає, що порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду.

Суд відзначає, що позивачем не доведено як наявності причинно-наслідкового зв'язку між бездіяльністю відповідача та завданими збитками, так і самого факту понесення відповідачем збитків у заявленому до стягнення розмірі.

Крім того, звертаючись до суду із даним позовом, Товариством взагалі не було зазначено якими саме збитками в розумінні приписів ст. 22 Цивільного кодексу України є заявлена до стягнення сума, а саме: реальними збитками або упущеною вигодою.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог з викладених у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфінброк» правових підстав необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфінброк» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.03.2016 р.

Суддя В.П. Босий