ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" березня 2016 р.справа № 924/111/16

Господарський суд Хмельницької області у складі:

Суддя Магера В.В., розглянувши матеріали

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України, м. Київ

до Публічного акціонерного товариства „Хмельницькгаз, м. Хмельницький;

про стягнення 8 643 877,97 грн., з яких 157 586,44 грн. основного боргу, 3 998 433,58 грн. пені, 3 703 314,54 грн. інфляційних втрат, 784 543,41 грн. 3% річних

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю №14-90 від 18.04.2014р.

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю №649/18 від 09.02.2016р. в засіданні 22.03.2016р.

ОСОБА_3 - за довіреністю №1 від 05.01.2015р.

Рішення приймається 28.03.2016р., оскільки в судовому засіданні 22.03.2016р. оголошувалась перерва.

В засіданні суду 28.03.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Суть спору: Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача 8 643 877,97 грн., з яких 157 586,44 грн. основного боргу, 3 998 433,58 грн. пені, 3 703 314,54 грн. інфляційних втрат, 784 543,41 грн. 3% річних. Вказана заборгованість виникла у звязку із неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №13-164-Н від 04.01.2013р.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 04.01.2013р. між ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України (далі - продавець) та ПАТ „Хмельницькгаз (далі - покупець) був укладений договір №13-164-Н купівлі-продажу природного газу, відповідно до п.1.1 договору продавець зобов'язався поставити покупцеві імпортований природний газ, виключно для подальшої реалізації населенню, а Покупець зобов'язався прийняти та оплачувати газ на умовах цього договору.

Вказує, що на виконання п.1.1 договору позивач поставив протягом січня 2013-червня 2015 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 808 213 533,12 грн., що підтверджуються актами приймання-передачі природного газу:

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа наступної місяцем поставки газу.

Позивач вказує, що покупцем розрахунки за поставлений природний проводились із порушення п.6.1. договору, тому станом на 05.11.2015р. заборгованість за даним договором становить 157 586,44 грн. Отже вважає, що в порушення умов договору відповідач не здійснив повної та своєчасної оплати спожитий природний газ.

Згідно ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться

Відповідно до положень ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач посилається на те, що п.7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункт умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.2. договору встановлено, що строк у межах якого сторони можуть звернутись до суду із вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності) в тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у три роки.

Частина 2 ст.625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або Законом.

При цьому, позивачем було нараховано пеню за порушення грошових зобовязань в сумі 3998433,44 грн. згідно розрахунку, а також 3% річних в сумі 784 543,41 грн. та 3 703 314,54 грн. інфляційних витрат, які останній просить стягнути із відповідача.

Відповідач у поданому суду письмовому відзиві від 22.02.2016р. із позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, враховуючи таке.

Вказує, що позивачем заявлено до стягнення 157 586,44 грн. основного боргу, однак дана заборгованість була погашена відповідачем заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №4977/2 від 28.10.2015 року, копія якої долучена до матеріалів справи.

У відповідності до ч.1 ст.601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконан ня яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін (ч.2 ст.601 ЦК України).

При цьому, позивач стягує із ПАТ „Хмельницькгаз пеню, 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання зобов'язання, не надавши доказів повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, які відповідно до Договору є підставою остаточних розрахунків.

Обов'язок провести остаточний розрахунок виникає не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним за умови, якщо до цього часу Товариство отримає підписані обома сторонами акти приймання-передачі природного газу.

Згідно п.1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк. встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Крім того, ст.613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку із ненаданням позивачем доказів отримання відповідачем підписаних актів приймання-передачі природного газу, що унеможливлює стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, відповідач вважає, що у позові необхідно відмовити.

Також, відповідач повідомив, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, відповідно до якого між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Департаментом фінансів Хмельницької облдержадміністрації, ПАТ „Хмельницькгаз та ПАТ „НАК „Нафтогаз України підписані Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, які подані до матеріалів справи.

Відповідач вказує, що підписання сторонами у 2013-2015 році спільних протокольних рішень і виконання їх положень засвідчує, що сторони фактично погодились, що залишок оплати за постачання природного газу за договором підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення.

Тобто, день проведення взаєморозрахунків між сторонами, які здійснювались на підставі укладених між ними спільних протокольних рішень для можливості отримання населенням пільг, був одночасно днем погашення заборгованості за поставлений позивачем природний газ у відповідному місяці за договором №13-164-Н від 04.01.2013 року.

Дії сторін з питань остаточних розрахунків за договором №13-164-Н від 04.01.2013р. за їх взаємною згодою і домовленістю з метою надання населенню права на отримання пільг з оплати послуг за постачання газу, були підпорядковані вимогам спільних протокольних рішень і спеціальних нормативно-правових актів.

При цьому, стверджує, що відповідач чітко виконував положення Договору та спільних протокольних рішень, а тому відсутні будь-які правові застави вважати, що ПАТ „Хмельницькгаз було порушено терміни оплати послуг з постачання природного газу. Вказані спільні протокольні рішення набули чинності і державою профінансовано погашення заборгованості, вони не передбачали можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог.

Крім того, відповідач не погоджується із нарахуванням сум пені, інфляційних та річних, посилаючись на те, що згідно статті 11 договору (редакція Додаткової угоди №9 від 19.06.2015 року) останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами із 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Таким чином, відповідач вважає, що договір припинив дію 30.06.2015 року, а право позивача на нарахування пені відповідно до п.7.2. договору виникло лише з 20.07.2015р., натомість позивачем здійснене нарахування пені починаючи з 20.11.2014 року, що суперечить умовам договору.

Крім того, у розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат позивачем включено день фактичної сплати суми заборгованості в період часу, за який здійснюється стягнення відповідних нарахувань, що прямо суперечить п.1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань.

Крім того, у додаткових письмових поясненнях від 10.03.2016р. та від 22.03.2016р. відповідач повідомив, що згідно п.6.1 Договору № 13-164-Н на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013р. оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу.

Як зазначалось вище ПАТ „Хмельницькгаз на виконання п.3.4 договору направив на адресу позивача підписані уповноваженою особою та скріплені печаткою ПАТ „Хмельницькгаз акти приймання-передачі природного газу. Натомість, позивач до позовної заяви не додав доказів надіслання на адресу відповідача підписаних актів.

Відповідач вказує, що договором та Законом передбачено, що обидві сторони повинні підписати акти приймання-передачі природного газу (вчинити двосторонній правочин у відповідній формі). Обов'язок провести остаточний розрахунок виникає не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним за умови, що до цього часу Товариство отримає підписані обома сторонами акти приймання-передачі природного газу.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Крім того, ст.613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Згідно ч.1, 2, 3 ст.538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

У зв'язку із невиконанням позивачем свого обов'язку за договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, у нього не виникло право вимоги зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий здійснюється на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу.

Відповідач зазначає, що дане питання було предметом розгляду у Вищому господарському суді, а саме: в постанові ВГСУ від 27.04.2011р. року у справі №18/1336-10 суд встановив: „За таких обставин судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано вказано про порушення позивачем строків надання актів прийому-передачі природного газу, за якими проводяться остаточні розрахунки.

В постанові ВГСУ від 13.12.2012 року у справі №5011-69/7138-2012 суд зазначив: „Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з такими висновками, оскільки з врахуванням вимог ст.ст.530, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, суди зробили вірний висновок, що для визначення періоду нарахування штрафних санкцій необхідним є встановлення моменту порушення зобов'язання відповідачем. Пункт 4.1 договору пов'язує момент виникнення зобов'язання оплати з фактом підписання акту приймання-передачі. Тому, з врахуванням вимог ст. 33 ГПК України, позивач повинен надати докази, які б підтверджували момент виникнення у відповідача зобов'язання платити, так як саме він вимагає стягнення штрафних санкцій..

Відповідач також вказує, що в постанові ВГСУ від 02.04.2013р. у справі №33/5005/7554/2012 (реєстраційний номер рішення 30436403), суд встановив „ ... що у зв'язку з невиконанням позивачем свого обов'язку за договором щодо виставлення (направлення) рахунків, у нього не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем оплати у розмірі 50% від вартості окремої партії продукції у період 3-х банківських днів з моменту повідомлення готовності такої партії продукції до відвантаження, на підставі рахунку -фактури..

Мова йде про неповернення підписаних позивачем актів приймання-передачі природного газу на підставі яких, відповідно до п. 6.1. Договору здійснюється остаточний розрахунок.

Зазначає, що в постанові ВГСУ від 21.07.2015р. у справі №902/1598/14 зазначено, що п.6.1. Договору вказано, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В даній постанові суд звернув увагу, що ч.1 ст.530 ЦКУ регламентовано, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом також зазначено, що пунктом 6.1 договору №13/2631-БО-1 встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Вказана умова договору, яка відповідає приписам ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, не містить жодних застережень щодо настання обов'язку відповідача з оплати газу протягом певного терміну (6 днів) після підписання позивачем акта приймання-передачі газу чи після повернення одного примірника оригінала акта покупцю.

Дійсно, згідно із п.3.4 договору №13/2631-БО-1 акти приймання-передачі газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п.6.1 цього договору, несвоєчасне підписання продавцем актів приймання-передачі за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений конкретний строк оплати поставленого газу. Тобто настання обов'язку з оплати спожитого газу не прив'язується до моменту підписання вказаних актів..

В даному договорі п.6.1. справді не містить посилання на те, що остаточний розрахунок здійснюється на підставі підписаних актів приймання-передачі природного газу.

При цьому, в договорі, укладеному між ПАТ „Нафтогаз України та ПАТ „Хмельницькгаз п.6.1. викладено в іншій редакції „ ...остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу..

При аналогічному змісті п.6.1. договору у постанові Вищого господарського суду України від 25.02.2015 року у справі №924/940/14 (реєстраційний номер рішення 42901848) суд встановив, що відповідно пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу: „ ...як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.3.4 та п.6.1 договору покупець за договором купівлі-продажу, повинен був не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, тобто до 5-го листопада 2012 р., надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання - передачі газу, а ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України, в свою чергу, як продавець, не пізніше 8-го листопада 2012 р. зобов'язаний повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою.

Однак, в порушення п.3.4 та п.6.1 договору акт прийому-передачі природного газу за жовтень 2012 р. на суму 163 102,75 грн. підписано ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України лише 30.11.2012 р.

Із матеріалів справи вбачається, що акт приймання-передачі за жовтень 2012 р. направлений ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України 07.12.2012 р. (із відміткою на конверті „пріоритетне), тому з урахуванням п.п.4.1.3 нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів датою отримання споживачем даного рекомендованого листа слід вважати 11.12.2012 року.

Відтак, із огляду на те, що продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві примірник оригіналу акта, який є підставою для остаточного розрахунку між сторонами, а остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу для проведення остаточних розрахунків покупцю надається 6 днів від дати отримання оригіналу акту.

При цьому, суди в обох справах встановили, що відповідно до п.6.1. договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. При цьому, в п.п. 3.4 договору було визначено, що підписані акти приймання-передачі є підставою для остаточного розрахунку між сторонами.

Із врахування вищенаведеного, відповідач не погоджується із позовними вимогами, вважає, що строк оплати по договору не наступив, тому заявлені позивачем вимоги безпідставні.

На підтвердження зазначеного, відповідачем надано суду докази надіслання підписаних ПАТ „Хмельницькгаз актів приймання-передачі природного газу на адресу ПАТ „НАК „Нафтогаз України по договору №13-І64-Н від 04.01.2013 року, копії постанови ВГСУ №5011-69/7138-2012 від 13.12.2012 року, постанови ВГСУ №18/1336 від 27.04.2011 року, листа ПАТ „НАК „Нафтогаз України №26-8061/1.2-15 від 24.11.2015 року.

Подані відповідачем докази оглянуті судом та долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в засідання суду 28.03.2016р. прибув, позовні вимоги підтримав та просить суд про задоволення позову.

Представники відповідача в судому засіданні 28.03.2016р. із позовними вимогами не погодились, вважають їх безпідставними та просять відмовити в позові.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

04.01.2013р. між ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України м. Київ та ПАТ „Хмельницькгаз укладено договір №13-164-Н на купівлю-продаж природного газу, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у 2013 році природний газ, а відповідач прийняти та оплатити газ на умовах цього договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню (далі - споживачі покупця). (п.п.1.1., 1.2).

Згідно із п.2.1 договору визначено, що продавець передає покупцеві газ у 2013 році в обсязі до 494000,000 тис. куб.м.

Відповідно до п.3.3. договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 6.1. договору вбачається, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

Згідно п.п.7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункт умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.2. договору встановлено, що строк у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності і числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у три роки.

Договір набуває чинності із дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11.1).

Договір підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

Із метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов до даного договору було укладено низку додаткових угод, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб ПАТ „Хмельницькгаз у природному газі для потреб ВТВ та порядок проведення розрахунків між сторонами.

Так відповідно до додаткової угоди №1 від 10.07.2013р. продавець зобов'язується передати у власність покупцю із 01 січня 2013 по 31 грудня 2013р. газ обсягом до 521 342,959 тис. куб. Пункт 2. викладено із 01 липня 2013р. пункт 5.2 та 5.4 статті 5 „Ціна газу договору у наступній редакції: „п.5.2. ціна за 1000 куб.м. природного газу, який передається за цим договором, без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (4%), тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом. П.5.4 Загальна ума вартості природного газу за договором становить 183 240 420,86 грн., в тому числі ПДВ 20%.

31.12.2013р. сторони підписали Додаткову угоду №2 до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. №13-164-Н, відповідно до якої п.2.1 ст.2 договору було викладено в наступній редакції: п.2.1. Продавець передає Покупцеві у період з 01 січня 2013р. по грудень 2014р. газ в обсязі до 1 039 627,727 тис. куб.

Вказаною додатковою угодою №2 змінено порядок розрахунків, викладено п.6.1 статті 6 у наступній редакції: п.6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Викладено п.7.2 ст.7 договору у наступній редакції: „7.2. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобовязується, крім суми заборгованості, сплатити продавцеві пеню а розмірі подвійної облікової ставки НБ України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 6.1 договору).

Викладено п.7.4 договору в такій редакції: „7.4. Продавець звільняється від відповідальності (штраф, пеня, інше) за несвоєчасну поставку природного газу у разі відсутності у продавця по незалежним від нього обставинам достатнього ресурсу природного газу на дату складання акта приймання-передачі газу.

Цією ж додатковою угодою викладено статтю 11 „Строк дії Договору в редакції, відповідно до якої договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

28.04.2014р. сторони підписали Додаткову угоду №3 від 28.04.2014р. до договору №13-164-Н від 04.01.2013р., відповідно до якої п.6.1 договору виклади в наступній редакції: 6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

15.05.2014р. було підписано Додаткову угоду №4 до договору №13-164-Н, згідно якої виклали з 01.05.2014р. пункти 5.1, 5.2 та п.5.4 договору в редакції, зокрема „п.5.4 Загальна сума вартості природного газу за договором становить 254 746 219,58 грн., в тому числі ПДВ 305 695 463,50 грн..

Згідно Додаткової угоди №5 від 10.06.2014р. та Додаткової угоди №6 до договору №13-164-Н сторони внесли зміни в з 01.06.2014р. в п. 5.2 та п.5.4 договору щодо ціни газу.

Додатковою угодою №7 від 22.12.2014р. сторони вирішили викласти п.1.1 статті 1 договору у наступній редакції „п.1.за договором Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору. Також, було викладено п.2.1 статті 2 Договору у наступній редакції: „Продавець передає Покупцеві у період з 01 січня 2013 року по 31 березня 2015 року газ в обсязі до 1 188 967,928 тис. куб.м., в тому числі: у 2013 роді - 517 180,927 (тис, куб. м), у 2014 році - до 474 737,001 (тис. куб. м), у І кварталі 2015р. до 197 050,00 тис. куб.м.

Згідно підписаної сторонами Додаткової угоди №8 від 26.03.2015р. до договору №13-164-Н сторони виклали п. 2.1 статті 2, п.5.1, 5.2, 5.4 статті 5 та статтю 11 договору в новій редакції.

Додатковою угодою №9 від 19.06.2015р. до договору від 04.01.2013р. №13-164-Н сторони вказали про наступне:

1. Вважати договір №13-164-Н від 04 січня 2013 року таким, що припинив дію в частині поставки природного газу з 01 липня 2015 року.

2. Викласти статтю 1.1. „Строк дії Договору у наступній редакції: „Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

3. Дана угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати її підписання та скріплення печатками сторін.

На виконання умов договору №13-164-Н від „04 січня 2013 року сторонами складено та підписано акти приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.01.2013р. за січень 2013р. на суму 40 389 915,10 грн., від 28.02.2013р. за лютий 2013р. на суму 30 927 833,96 грн., від 31.03.2013р. за березень 2013р. на суму 35 038 091,04 грн.; від 30.04.2013р. за квітень 2013р. на суму 16 479 034,00 грн., від 31.05.2013р. за травень 2013р. на суму 5 279 085,92 грн., від 31.07.2013р. за липень 2013р. на суму 4 648 231,45 грн., від 31.08.2013р. за серпень 2013р. на суму 4 261 074,54 грн., від 30.09.2013р. за вересень 2013р. на суму 8 188 590,31 грн., від 31.10.2013р. за жовтень 2013р. на суму 16 336 843,87 грн., від 18.08.2014р. за листопад 2013р. на суму 21 337 031,90 грн., від 31.12.2013р. за грудень 2013р. на суму 32 229 772,57 грн., від 22.09.2014р. за січень 2014р. на суму 17 260 149,02 грн., від 31.01.2014р. за січень 2014р. на суму 24 298 661,56 грн., від 22.09.2014р. за лютий 2014р. на суму 12 420 264,89 грн., від 28.02.2014р. за лютий 2014р. на суму 20 811 372,65 грн., від 28.10.2014р. за березень 2014р. на суму 5 943 522,56 грн., від 31.03.2014р. за березень 2014р. на суму 17 474 443,55 грн., від 30.04.2014р. за квітень 2014р. на суму 12 893 454,34 грн., від 31.05.2014р. за травень 2014р. на суму 8 924 420,65 грн., від 30.06.2014р. за червень 2014р. на суму 7 248 063,88 грн., від 31.07.2014р. за липень 2014р. на суму 7 010 922,60 грн., від 31.08.2014р. за серпень 2014р. на суму 6 897 345,12 грн., від 30.09.2014р. за вересень 2014р. на суму 7 877 924,27 грн., від 31.10.2014р. за жовтень 2014р. на суму 21 519 068,46 грн., від 30.11.2014р. за листопад 2014р. на суму 42 032 336,02 грн., від 31.12.2014р. за грудень 2014р. на суму 54 993 429,23 грн., від 31.01.2015р. за січень 2015р. на суму 49 963 975,25 грн., від 28.02.2015р. за лютий 2015р. на суму 41 945 881,25 грн., від 31.03.2015р. за березень 2015р. на суму 37 242 943,84 грн., від 30.04.2015р. за квітень 2015р. на суму 84 351 690,67 грн., від 31.05.2015р. за травень 2015р. на суму 60 815 132,54 грн., від 30.06.2015р. за червень 2015р. на суму 47 283 586,73 грн.

Із матеріалів справи слідує, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України „Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій від 11.01.2005 року №20, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Департаментом фінансів Хмельницької облдержадміністрації, ПАТ Хмельницькгаз та ПАТ НАК Нафтогаз України підписані Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20, та проведені відповідні оплати, а саме:

1. Спільне протокольне рішення №374 від 15.02.2013р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 на суму 1 830 066,68 грн. (проведено оплату згідно платіжного доручення №230 від 18.02.2013р. на суму 1 830 066,68 грн.);

2. Спільне протокольне рішення №662 від 19.03.2013р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 4 500 000,00 грн. (проведено оплату згідно платіжного доручення №230 від 20.03.2013р. на суму 4 500 00,00 грн.);

3. Спільне протокольне рішення №929 від 17.04.2013р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 6 000 000,00 грн. (проведено оплату згідно платіжного доручення №242 від 31.05.2013р. на суму 6 000 000,00 грн.);

4. Спільне протокольне рішення №1120 від 20.05.2013р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 1 680 982,00 грн. (проведено оплату згідно платіжного доручення №238 від 21.05.2013р. на суму 1 680 982,00 грн.);

5. Спільне протокольне рішення №1122 від 20.05.2013р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 1 717 740,47 грн. (проведено оплату згідно платіжного доручення №239 від 21.05.2013р. на суму 1 717 740,47 грн.);

6. Спільне протокольне рішення №1241 від 18.06.2013р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 1 716 599,15 грн. (проведено оплату згідно платіжного доручення №242 від 26.07.2013р. на суму 1 716 599,15 грн.);

7. Спільне протокольне рішення №1344 від 12.07.2013р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 1 249 249,61 грн. (проведено оплату згідно платіжного доручення №246 від 26.07.2013р. на суму 1 249 249,61 грн.):

8. Спільне протокольне рішення №1470 від 14.08.2013р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 773 847,99 грн. (проведено плату згідно платіжного доручення №248 від 15.08.2013р. на суму 773 847,99 грн.);

9. Спільне протокольне рішення №1580 від 13.09.2013р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 323 757,83 грн. (проведено оплату згідно платіжного доручення №250 від 16.09.2013р. на суму 323 757,83 грн.);

10. Спільне протокольне рішення №1894 від 22.09.2014р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 5 500 000,00 грн. (проведено оплату згідно платіжного доручення №268 від 22.09.2014р. на суму 5 500 000,00 грн.);

11. Спільне протокольне рішення №1895 від 22.09.2014р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 3 237 706,17 грн. (сплачено згідно платіжного доручення №267 від 22.09.2014р. на суму 3 237 706,17 грн.);

12. Спільне протокольне рішення №267 від 22.09.2014р. від 20.05.2013р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 3 237 706,17 грн. (сплачено згідно платіжного доручення №267 від 22.09.2014р. на суму 3 237 706,17 грн.);

13. Спільне протокольне рішення №1896 від 22.09.2014р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 20 000 000,00 грн. (сплачено згідно платіжного доручення №269 від 22.09.2014р. на суму 20 000 000,00 грн.);

14. Спільне протокольне рішення №1723 від 14.10.2013р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 1 186 864,62 грн. (сплачено згідно платіжного доручення №252 від 15.10.2013р. на суму 1 186 864,62 грн.);

15. Спільне протокольне рішення №1993 від 15.10.2014р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 565 871,23 грн. (сплачено згідно платіжного доручення №№273 від 16.10.2014р. на суму 565 871,23 грн.);

16. Спільне протокольне рішення №1994 від 15.10.2014р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 2 462 644,22 грн. (сплачено згідно платіжного доручення №272 від 16.10.2014р. на суму 2 462 644,22 грн.);

17. Спільне протокольне рішення №2137 від 14.11.2014р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 2 000 000,00 грн. (сплачено згідно платіжного доручення №276 від 17.11.2014р. на суму 2 000 000,00 грн.);

18. Спільне протокольне рішення №2138 від 14.11.2014р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 1 710 100,00 грн. (сплачено згідно платіжного доручення №275 від 17.11.2014р. на суму 1 710 100,00 грн.);

19. Спільне протокольне рішення №2139 від 14.11.2014р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 7 161 071,52 грн. (сплачено згідно платіжного доручення №277 від 17.11.2014р. на суму 7 161 071,52 грн.);

20. Спільне протокольне рішення №1930 від 14.11.2013р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 3 546 308,72 грн. (плачено згідно платіжного доручення від 15.11.2013р. на суму 3 546 308,72 грн.);

21. Спільне протокольне рішення №2448 від 17.12.2014р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 12 000 000,00 грн. (сплачено згідно платіжного доручення №280 від 18.12.2014р. на суму 12 000 000,00 грн.);

22. Спільне протокольне рішення №152 від 21.01.2015р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 11 634 494,48 грн. (сплачено згідно платіжного доручення №283 від 24.02.2015р. на суму 11 634 494,48 грн.);

23. Спільне протокольне рішення №153 від 21.01.2015р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 16 070 250,00 грн. (сплачено згідно платіжного доручення №284 від 24.02.2015р. на суму 575 588,00 грн.);

24. Спільне протокольне рішення №357 від 18.02.2015р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 3 992 134,12 грн. (сплачено згідно платіжного доручення №288 від 19.02.2015р. на суму 3 992 134,12 грн.);

25. Спільне протокольне рішення №574 від 18.03.2015р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 12 399 375,52 грн. (сплачено згідно платіжного доручення №292 від 19.03.2015р. на суму 8 491 495,00 грн.);

26. Спільне протокольне рішення №1218 від 21.05.2015р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 37 551 282,50 грн. (сплачено згідно платіжного доручення №304 від 22.05.2015р. на суму 35 027 834,69 грн.);

27. Спільне протокольне рішення №1362 від 17.06.2015р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 24 988 697,57 грн. (сплачено згідно платіжного доручення №311 від 18.06.2015р. на суму 24 988 697,57 грн.);

28. Спільне протокольне рішення №1607 від 17.06.2015р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 1 280 252,74 грн. (сплачено згідно платіжного доручення №320 від 20.07.2015р. на суму 1 280 252,74 грн.);

29. Спільне протокольне рішення №1608 від 17.07.2015р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 8 617 790,31 грн. (сплачено згідно платіжного доручення №319 від 20.07.2015р. на суму 8 617 790,31 грн.);

30. Спільне протокольне рішення №1842 від 21.08.2015р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 на суму 2 086 509,70 грн. (сплачено згідно платіжного доручення №325 від 25.08.2015р. на суму 2 086 509,70 грн.);

31. Спільне протокольне рішення №2031 від 21.09.2015р. про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України на суму 564 054,99 грн. (сплачено згідно платіжного доручення №331 від 22.09.2015р. на суму 564 054,99 грн.)

За умовами вищевказаних Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків передбачалося надання державою коштів на погашення заборгованості, а також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 року №13-164-Н.

Так, за змістом пункту 3 Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися перерахувати кошти наступній стороні не пізніше наступного дня після нарахування коштів на їх рахунок; забезпечити проведення розрахунків відповідно до Спільного протокольного рішення та з урахуванням укладених договорів на рахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Державної казначейської служби України своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти за схемою, передбаченою Спільним протокольним рішенням.

Таким чином сторони, в тому числі НАК „Нафтогаз України (сторона остання по Спільних протокольних рішеннях), підписавши дані протокольні рішення, узгодили порядок проведення розрахунків з газопостачальною організацією, змінивши строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 року №13-164-Н.

На виконання зазначених протокольних рішень згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 та договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.13 №13-164-Н відповідачем проведено розрахунки із позивачем за отриманий природний газ за рахунок наданих державою на погашення заборгованості коштів, що підтверджено наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, банківськими виписками.

28.10.2015р. відповідач направив на адресу позивача заяву за №4977/2 про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої зобовязання ПАТ „Хмельницькгаз та ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України на суму 157 586,44 грн. за договорами від 04.01.2013р. №13-165-Н та №13-164-Н припинені зарахуванням зустрічної однорідної вимоги відповідно до вимог ст. 601 ЦК України.

Однак, на думку позивача, відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманого природного газу виконав, порушивши строки сплати за отриманий природний газ (п. 6.1, п.6.2 договору) а тому, на підставі п.7.2, 9.2 договору та керуючись ст.625 ЦК України, позивачем заявлено до стягнення із відповідача 157 586,44 грн. основного боргу, 3 998 433,58 грн. пені, 3 703 314,54 грн. інфляційних втрат, 784 543,41 грн. 3% річних згідно поданих розрахунків.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін та враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, виходячи із такого:

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Правовідносини, що виникли між сторонами характеризуються ознаками договору купівлі-продажу та поставки ст.ст.655, 712 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

04.01.2013р. між ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України м. Київ та ПАТ „Хмельницькгаз укладено договір №13-164-Н на купівлю-продаж природного газу, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у 2013-2015р.р. природний газ, а відповідач прийняти та оплатити газ на умовах цього договору для подальшої реалізації населенню (п.п.1.1, 1.2 договору).

Поняття договору визначене у ст.626 ЦК України, відповідно до якого договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п.1 ст.653 ЦК України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

За приписами ст.193 ГК України, ст.ст.526, 629 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ст.180 Господарського кодексу України встановлено істотні умови господарського договору. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України.

Судом приймається до уваги, що договір №13-164-Н від 04.01.2013 року та додаткові угоди до нього (№1 від 10.07.2013р., №2 від 31.12.2013р., №3 від 28.04.2014р., №4 від 15.05.2014р., №5 від 10.06.2014р., №6 від 30.10.2014р., №7 від 22.12.2014р., №8 від 26.03.2015р.) за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, підписаний повноважними представниками сторін, відповідає вимогам, передбаченим статтями 628, 639, 655 Цивільного кодексу України щодо змісту та форми договору.

При цьому, згідно статті 11 договору в редакції Додаткової угоди №9 від 19.06.2015р. сторони передбачили, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Із матеріалів справи слідує, що позивачем заявлено до стягнення 157 586,44 грн. основного боргу відповідно до поданого розрахунку.

Судом враховується, що 28.10.2015р. відповідач направляв на адресу позивача заяву за №4977/2 про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої зобовязання ПАТ „Хмельницькгаз та ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України на суму 157 586,44 грн. за договорами від 04.01.2013р. №13-165-Н та №13-164-Н припинені зарахуванням зустрічної однорідної вимоги.

При цьому, позивач отримав заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог 30.10.2015р. за вх.№4807/15-15, підтвердив таке зарахування на суму 157 586,44 грн. та не подав будь-яких доказів на спростування припинення взаємних однорідних зобовязань із відповідачем на вказану суму.

Згідно ст.601 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Відтак, вимогу позивача про стягнення із відповідача 157 586,44 грн. основного боргу суд вважає безпідставною та такою, що не відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи.

Позивачем, також заявлено до стягнення 3 998 433,58 грн. пені, 3 703 314,54 грн. інфляційних втрат та 784 543,41 грн. 3% річних згідно розрахунків.

У відповідності до п.7.2. Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 31.12.2013р. сторони передбачили, що у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу покупець не здійснить повну салату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується, крім суми заборгованості, сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.6.1. Договору).

Враховуючи те, що договір припинив дію 30.06.2015 року у відповідності до п.2 Додаткової угоди №9 від 19.06.2015р., прострочення оплати у відповідності до п.7.2. договору необхідно було б вважати дату починаючи із 20.07.2015 року. Натомість позивачем відповідно до наданого розрахунку сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, такі нарахування проведені починаючи із 20.11.2014 року, що не узгоджується із умовами договору та суперечить вимогам чинного законодавства.

Тому, для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2 договору поставки природного газу, та наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором, тобто необхідною умовою повинен бути факт невиконання або прострочення виконання грошового зобовязання.

Із наявного в матеріалах справи розрахунку сум пені, 3% річних та інфляційних втрат слідує, що позивачем день фактичної сплати суми боргу включено у період часу, за який проводиться таке нарахування, що суперечить вимогам п.1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань.

Також, із поданого розрахунку інфляційний втрат вбачається, що позивач здійснив інфляційне нарахування за наступні періоди: за зобов'язаннями грудня 2013 року нарахування із 02.2014р. по 09.2014р. із суми простроченого платежу 3 237 706,17 грн., відповідно інфляційні втрати становлять 516 472,86 грн. Натомість, позивачем не було враховано, що платіж у сумі 3 237 706,17 грн. було проведено на підставі Спільного протокольного рішення №1895 від 22.09.2014р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 згідно платіжного доручення №267 від 22.09.2014 року.

Також, за зобов'язаннями січня 2014 року позивач провів нарахування за березень 2014р. із суми простроченого платежу 2231350,57 грн., інфляційні втрати становлять 49089,71 грн. Проте, заборгованість на кінець місяця (28.02.2014 року) не була сталою на протязі наступного повного календарного місяця (березня 2014 року) та була погашена 19.03.2014 року.

Судом враховується, що індекс інфляції, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, визначається Держкомстатом за період, який становить один місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Тобто, врахування індексу інфляції можливе лише на суму простроченої заборгованості не менше як на один місяць та у порядку відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання.

Відтак, розрахунки сум пені, інфляційних та 3% річних не відповідають матеріалам справи та не можуть бути прийняті судом як належні та правильні.

Судом також приймається до уваги, що у період 2013-2015р.р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Департаментом фінансів Хмельницької облдержадміністрації, ПАТ Хмельницькгаз та ПАТ НАК Нафтогаз України підписувались Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків.

Укладаючи спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету на надання пільг, субсидій і компенсацій населенню, позивач і відповідач керувалися спеціальними нормативно-правовими актами, якими передбачається процедура розрахунку і надання населенню не тільки теплової енергії, а і пільг, субсидій та компенсацій на оплату тепло-, водопостачання, зокрема Постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р., якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій і Наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України, Державного казначейства України від 03.02.2009р. №55/57/43, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Відповідно до п.п.1.1-1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України, Державного казначейства України від 03.02.2009 №55/57/43, цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, Міністерством фінансів Автономної Республіки Крим, головними фінансовими управліннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій (далі - відповідні головні фінансові управління), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України, ДП „Енергоринок та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 (із змінами).

Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього Порядку, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2. Схеми розрахунків узгоджують відповідні головні фінансові управління спільно з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) та контролюють відповідні органи Державної казначейської служби України.

Згідно з п.п. 2.1-2.3 вищевказаного порядку постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 (із змінами), складають щомісяця до 10-го числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а у разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акта звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів. Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів і постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) та надаються Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, відповідним головним фінансовим управлінням. Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, відповідні фінансові управління узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20-го числа у формі узгоджених з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними реєстрами актів звіряння або договорами за підписами керівників Міністерства фінансів Автономної Республіки Крим, відповідних головних фінансових управлінь та постачальників і транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) Державній казначейській службі України та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - головні управління Державної казначейської служби України). Такі документи подаються окремо щодо кожного постачальника та транспортувальника ресурсів (надавача товарів, послуг), який братиме участь у розрахунках.

Пунктами 2.6, 2.7 зазначеного Порядку встановлено, що не пізніше ніж за 2 дні до проведення розрахунків усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, надають до Державної казначейської служби України та його територіальних органів, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення. Розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг), відкриті в органах Державної казначейської служби України, а у разі проведення розрахунків за електроенергію - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

Із змісту наявних у матеріалах справи спільних протокольних рішень вбачається, що останніми передбачалось надання державою коштів на погашення заборгованості за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню послуг, а також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору №13-164-Н на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 року.

Таким чином, спільні протокольні рішення та платіжні доручення про перерахування позивачу отриманих коштів як вартість пільг та субсидій населенню, є підтвердженням того, що відповідні розрахунки здійснювались в межах договору №13-164-Н на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013р. та є процедурою погашення зобов'язань ПАТ „Хмельницькгаз по оплаті за природний газ у визначеному місяці в розмірі отриманих по спільному протокольному рішенню сум пільг та субсидій населенню.

Судом враховується, що підписання сторонами у 2013-2015р.р. спільних протокольних рішень і виконання їх умов, а також положень постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р. та Порядку, затвердженого наказом №55/57/43, підтверджує той факт, що сторони спільно погодились на те, що залишок оплати за достачання природного газу за договором підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення. Тобто, день проведення взаєморозрахунків між сторонами, які здійснювались на підставі укладених між ними спільних протокольних рішень для можливості отримання населенням пільг, був одночасно днем погашення заборгованості за поставлений позивачем природний газ у відповідному місяці за договором №13-164-Н від 04.01.2013р.

Дії сторін з питань остаточних розрахунків за договором №13-164-Н від 04.01.2013 року за їх взаємною згодою і домовленістю з метою надання населенню права на отримання пільг з оплати послуг за постачання газу, були підпорядковані вимогам спільних протокольних рішень і спеціальних нормативно-правових актів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.03.2015р. по справі №3-23гс15, від 09.09.2014р. по справі №3-101гс14, від 09.09.2014р. по справі №3-102гс14, від 09.09.2014р. по справі №3-105гс14, від 01.07.2015р. по справі №924/1230/14.

Судом встановлено, що відповідач на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. та спільних протокольних рішень, повністю розрахувався за поставлений природний газ, не прострочив виконання грошового зобов'язання, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача заявлених сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України та ч.1 ст.230 ГК України.

Тому, заявлена позивачем вимога про стягнення із відповідача 157 586,44 грн. основного боргу, 3998 433,58 грн. пені, 3 703 314,54 грн. інфляційних втрат, 784 543,41 грн. 3% річних є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

З огляду на приписи ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, у позові необхідно відмовити.

Відповідно до ст.ст.44, 49 ГПК України судові витрати по справі на відповідача не покладаються у звязку із відмовою в позові.

Керуючись ст.ст.1, 12, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В:

У позові Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України, м. Київ до Публічного акціонерного товариства „Хмельницькгаз, м. Хмельницький про стягнення 8 643 877,97 грн., з яких 157 586,44 грн. основного боргу, 3 998 433,58 грн. пені, 3 703 314,54 грн. інфляційних втрат, 784 543,41 грн. 3% річних, відмовити.

Повне рішення складено 31.03.2016р.

Суддя В.В. Магера

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001) згідно заяви;

3 - відповідачу (Проспект Миру, 41, м. Хмельницький, 29019) згідно заяви.