ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

"04" квітня 2016 р. Справа № 5023/10616/11

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (вх.№ 921 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від "01" липня 2014 р. у справі № 5023/10616/11

за заявою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Харків,

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Харків,

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.07.14 (суддя Усатий В.О.) задоволено скаргу ПАТ "Мегабанк", визнано незаконною бездіяльність ліквідатора Комаровської І.Ю. при виконанні покладених на неї обов"язків, в тому числі, щодо нерозгляду нею заяви ПАТ "Мегабанк" з грошовими вимогами до боржника; усунуто арбітражного керуючого Комаровську І.Ю. від виконання покладених на неї обов"язків ліквідатора ФОП ОСОБА_2; призначено ліквідатором ФОП ОСОБА_2 арбітражного керуючого Татіщева О.Є.

ФОП ОСОБА_1, перед якою згідно з матеріалами справи у ФОП ОСОБА_2 наявна заборгованість, 23.03.16 (тобто більше ніж через півтора року після винесення ухвали від 01.07.14) подала апеляційну скаргу, в якій просить вищевказану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення щодо призначення іншої кандидатури ліквідатора.

До апеляційної скарги додано клопотання (вх.№3534 від 01.04.16) про поновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги, мотивоване тим, що в судовому засіданні 01.07.14 апелянт не був присутній, жодних ухвал суду на його адресу не надходило, про існування оскаржуваної ухвали ФОП ОСОБА_1 стало відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Заслухавши думку судді-доповідача стосовно вищевказаного клопотання у відповідності до вимог частини 2 статті 93 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що у його задоволенні має бути відмовлено з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 53 ГПК України, за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Отже, відновлення пропущеного строку є правом суду виходячи з встановлення поважності причин пропуску строку. При цьому поважними визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

Таким чином, для відновлення процесуального строку заявник має довести суду наявність відповідних обставин, їх поважність та непереборність, у зв'язку з тим, що норма про можливість відновлення процесуальних строків є по суті пільгою, що може використовуватися лише як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавцем кожного із процесуальних строків.

Вищевказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Вищим господарським судом України, зокрема, у постановах: від 12.03.15 у справі №Б-50/169-10, від 26.05.15 у справі №23/123, від 24.02.15 у справі №18/3022/11 від 13.05.15 у справі №922/4152/14, від 10.11.15 у справі №5011-43/4949-2012, від 11.11.15 у справі №4/30 тощо.

Відповідно до абзацу 8 п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.11 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (із змінами і доповненнями) клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

А також, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Відповідно до усталеної практики Суду право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 N 23436/03).

Таким чином, необхідною передумовою для відновлення судом пропущеного строку подання скарги, враховуючи важливість дотримання вищенаведеного принципу юридичної визначеності, є належене доведення заявником поважності причин пропуску відповідного строку.

У клопотанні про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги заявником зазначено, що в судовому засіданні 01.07.14 апелянт не був присутній, жодних ухвал суду на його адресу не надходило, про існування оскаржуваної ухвали ФОП ОСОБА_1 стало відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень. Разом з тим, ФОП ОСОБА_1 не зазначено, коли саме їй стало відомо про існування оскаржуваної ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1, яку ФОП ОСОБА_2 зазначив у заяві про визнання банкрутом в якості кредитора, не зверталася до суду першої інстанції в установленому порядку із заявою про визнання своїх грошових вимог. Водночас вказана особа була обізнана про судовий розгляд даної справи про банкрутство, що підтверджується наявними у справі доказами надіслання на її адресу (61070, АДРЕСА_1) процесуальних документів суду першої та апеляційної інстанції (т.2, а.с. 108, 109, т.3, а.с.13, 14, 22).

Із матеріалів справи також вбачається, що в листопаді 2015 року арбітражним керуючим Комаровською І.Ю. було подано апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Харківської області від 01.07.14 в даній справі. Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.15 вказану скаргу повернуто заявникові. Копію ухвали було надіслано судом ФОП ОСОБА_1, однак дане поштове відправлення повернуто відділенням зв'язку до суду із відміткою "за закінченням терміну зберігання" (т.4, а.с.160). Зазначеним доказом підтверджується, що за умови своєчасного отримання кореспонденції, яка надсилається судом на її адресу, ФОП ОСОБА_1 мала змогу довідатися про існування оскаржуваної ухвали суду від 01.07.14 ще у листопаді 2015 року. Окрім того, як уже зазначалося, у клопотанні про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 не наведено посилання на обставини, що перешкодили б їй раніше ознайомитися з оскаржуваною ухвалою, яку розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень - враховуючи, що, як було встановлено вище, ФОП ОСОБА_1 була обізнана про розгляд судом даної справи про банкрутство.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для відновлення строку подання апеляційної скарги, що виключає можливість здійснення апеляційного провадження за даною скаргою, отже у відповідності до частини 2 статті 93, п. 4 ч.1 ст.97 ГПК України, вказана скарга має бути повернута заявникові з огляду на відхилення судом клопотання про відновлення пропущеного строку її подання.

Перевіркою матеріалів апеляційної скарги також встановлено, що згідно з квитанцією №13793 від 23.03.16, за подання апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 100,00 грн., тоді як відповідно до п.п.7 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду встановлено ставку судового збору в розмірі мінімальної заробітної плати (що на момент подання скарги складає 1378,00 грн.). Зазначене є підставою для повернення апеляційної скарги заявникові згідно з п.3 ч.1 ст.97 ГПК України.

Керуючись ст.86, п. 3, 4 ч.1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИЛА:

Повернути апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1

Додаток: заявнику - матеріали скарги на 10 арк., у тому числі, оригінал квитанції №13793 від 23.03.16, згідно з якою сплачено судовий збір у розмірі 100,00 грн.

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Пуль О.А.