ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.03.2016р. Справа №905/376/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, ,

до відповідача, Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь Донецької області, ,

про стягнення 3228,11 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1 за довіреністю,-

Згідно приписів ст.77 Господарський процесуальний кодекс України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 03.03.2016р. по 22.03.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою б/н від 25.12.2015р. до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 3228,11 грн., у тому числі пені у розмірі 2681,96 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 546,15 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/376/16 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 27.01.2016р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/376/16.

В подальшому розгляд справи відкладався відповідно до приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Обґрунтуванням вимог визначено укладання договору на купівлю-продаж природного газу №13-225-ТКЕ(Н) від 04.01.2013р. між позивачем та відповідачем, неналежне виконання останнім своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу протягом січня-червня, жовтня 2013р., внаслідок чого виникли підстави для нарахування 3% річних та пені за ними.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано: розрахунок позовних вимог; у копіях: договір на купівлю-продаж природного газу №13-225-ТКЕ(Н) від 04.01.2013р. разом із листом №26-3445/1.5-13 від 08.07.2013р., додатковою угодою №1 від 10.07.2013р. до нього; акти приймання-передачі природного газу №б/н від 31.01.2013р., №б/н від 28.02.2013р., №б/н від 31.03.2013р., №б/н від 30.04.2013р., №б/н від 31.05.2013р., №б/н від 30.06.2013р., №б/н від 31.07.2013р., №б/н від 31.08.2013р., №б/н від 30.09.2013р., №б/н від 31.10.2013р., №б/н від 30.11.2013р., №б/н від 31.12.2013р., а також витяги сальдо та операцій по підприємству відповідача з 01.01.2013р. по 31.08.2015р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.525, 526, 599, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.22, 193, 231 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 15, 54 Господарського процесуального кодексу України.

03.03.2016р. відповідачем через канцелярію господарського суду Донецької області надано відзив №856-юр від 01.03.2016р., за змістом якого позовні вимоги визнано частково, а саме пеня у розмірі 2164,51грн. та 3% річних за прострочення виконання грошових зобовязань у сумі 441,05грн.

До відзиву додано: платіжні доручення №1021 від 25.02.2013р., №1561 від 26.03.2013р., №2385 від 29.04.2013р., №3002 від 30.05.2013р., №3620 від 25.06.2013р., №4240 від 22.07.2013р., №4877 від 15.08.2013р., №5495 від 11.09.2013р., №6273 від 17.10.2013р., №7205 від 26.11.2013р., №7918 від 19.12.2013р., №106 від 09.01.2014р., у копіях: документи, що підтверджують правовий статус підприємства, довіреність на представника, наказ Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» №231 від 13.11.2014р. «Про засвідчення копій документів», а також контррозрахунок штрафних санкцій, пені та 3% річних від заборгованості ПАТ «Маріупольгаз» перед НАК «Нафтогаз України» за послуги з транспортування природного газу по договору між НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Маріупольгаз» №13-255-ТКЕ (КП) від 04.01.2013р., повну інформаційну довідку №92718 від 01.03.2016р. з Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство.

Представник позивача у судове засідання 22.03.2016р. не зявився, причини неявки не повідомив, витребувані документи не надав. У попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.03.2016р. підтримав правову позицію викладену у представленому суду відзиві, вказав на невірність проведеного позивачем розрахунку 3% річних та пені.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, з огляду на таке суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

04.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (Покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №13-225-ТКЕ(Н), згідно з яким Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2013р. природний газ, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що продається за договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації субєктам господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих в обсягах природного газу, що використовуються для виробництва теплової енергії для потреб населення.

За визначеннями п.2.1 договору, Продавець передає Покупцеві у 2013 році газ в обсязі до 1690,000 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): січень-280,000, лютий- 300,000, березень-250,000, квітень-130,000, травень-35,000, червень-35,000, липень-30,000, серпень-35,000, вересень-35,000, жовтень-130,000, листопад-180,000, грудень-250,000.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого планованого обсягу продажу газу без коригування планованого обсягу (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

За умовою п.3.4 договору, підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.1 договору визначено встановлення ціни (граничні рівень ціни) на природний газ Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та на дату укладання цього договору становить 1309,20грн.

За змістом п.5.2 договору до сплати ціна за 1000 куб.м. газу 734,1176 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ 880,9411 грн.

У разі зміни НКРЕ ціни на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання газу ці зміни є обовязковими для Сторін за договором з моменту введення їх в дію, про що Сторонами підписується додаткова угода до договору (п.5.3 договору).

Згідно з п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключного грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 договору.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01.01.2013р., і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення. (р.11 договору).

Додатковою угодою №1 від 10.07.2013р. до означеного договору змінено ціну на природний газ та встановлено з 01.07.2013р. до сплати за 1000 куб.м. газу - 743,9216 грн., крім того ПДВ -20%, усього з ПДВ 892,7059 грн.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу №б/н від 31.01.2013р., №б/н від 28.02.2013р., №б/н від 31.03.2013р., №б/н від 30.04.2013р., №б/н від 31.05.2013р., №б/н від 30.06.2013р., №б/н від 31.07.2013р., №б/н від 31.08.2013р., №б/н від 30.09.2013р., №б/н від 31.10.2013р., №б/н від 30.11.2013р., №б/н від 31.12.2013р. за січень- грудень 2013р., що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Згідно даних актів обсяги спожитого відповідачем природного газу наступні:

у січні 2013р. 273,602 тис.куб.м. на суму 241027,25 грн.;

у лютому 2013р. 229,632 тис.куб.м. на суму 202292,27 грн.;

у березні 2013р. 218,485 тис.куб.м. на суму 192472,42 грн.;

у квітні 2013р. 92,567 тис.куб.м. на суму 81546,07 грн.;

у травні 2013р. 18,715 тис.куб.м. на суму 16486,81 грн.;

у червні 2013р. 16,251 тис.куб.м. на суму 14316,18 грн.;

у липні 2013р. 14,352 тис.куб.м. на суму 12812,11 грн.;

у серпні 2013р. 13,882 тис.куб.м. на суму 12392,54 грн.;

у вересні 2013р. 19,941 тис.куб.м. на суму 17801,45 грн.;

у жовтні 2013р. 131,058 тис.куб.м. на суму 116996,26 грн.;

у листопаді 2013р. 157,751 тис.куб.м. на суму 140825,26 грн.;

у грудні 2013р. 269,155 тис.куб.м. на суму 240276,26 грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за період січень-грудень 2013р. у загальному обсязі 1455,391 тис.куб.м. на суму 1289244,88грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Предметом розгляду у даній справі є стягнення нарахованих пені та 3% річних за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобовязань з оплати вартості поставленого позивачем газу протягом січня-червня, жовтня 2013р.

Як було зазначено вище, п.6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Доказів зміни строку оплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше:

за січень 2013 року - 19.02.2013р.;

за лютий 2013 року - 19.03.2013р.;

за березень 2013 року - 19.04.2013р.;

за квітень 2013 року - 19.05.2013р.;

за травень 2013 року - 19.06.2013р.;

за червень 2013 року - 19.07.2013р.;

за липень 2013 року - 19.08.2013р.;

за серпень 2013 року - 19.09.2013р.;

за вересень 2013 року - 19.10.2013р.;

за жовтень 2013 року - 19.11.2013р.;

за листопад 2013 року - 19.12.2013р.;

за грудень 2013 року - 19.01.2014р.

Виходячи зі змісту позовної заяви, відповідач розрахувався за спірними зобовязаннями у повному обсязі, але, в супереч статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, з порушенням строків встановлених договором.

Доказів, що спростовують дане суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Одночасно за приписами ст.625 Цивільного кодексу України прострочення відповідачем грошового зобовязання тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на таке, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у сумі 546,15 грн. (нарахування здійснено за зобовязаннями: січня 2013р. на суму 241027,25 грн. за період з 20.02.2013р. по 25.02.2013р.; лютого 2013р. на суму 202292,27 грн. з 20.03.2013р. по 26.03.2013р.; березня 2013р. на суму 192472,42 грн. з 20.04.2013р. по 29.04.2013р.; квітня 2013р. на суму 81546,07 грн. з 20.05.2013р. по 30.05.2013р.; травня 2013р. на суму 16486,81грн. з 20.06.2013р. по 25.06.2013р.; червня 2013р. на суму 14316,18 грн. з 20.07.2013р. по 22.07.2013р.; жовтня 2013р. на суму 116996,26 грн. з 20.11.2013р. по 26.11.2013р.).

Дослідив нарахування 3% річних, з огляду на приписи п.1.9, ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) та беручи до уваги, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування, суд дійшов висновку про неправомірність встановленого позивачем періоду для розрахунку цих вимог.

Зробивши перерахунок 3% річних, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», у межах визначених позивачем періодів, при цьому з дотриманням приписів вищеозначеної постанови та не враховуючи день фактичної сплати, а саме за зобовязаннями: січня 2013р. на суму 241027,25 грн. за період з 20.02.2013р. по 24.02.2013р.; лютого 2013р. на суму 202292,27 грн. з 20.03.2013р. по 25.03.2013р.; березня 2013р. на суму 192472,42 грн. з 20.04.2013р. по 28.04.2013р.; квітня 2013р. на суму 81546,07 грн. з 20.05.2013р. по 29.05.2013р.; травня 2013р. на суму 16486,81грн. з 20.06.2013р. по 24.06.2013р.; червня 2013р. на суму 14316,18 грн. з 20.07.2013р. по 21.07.2013р.; жовтня 2013р. на суму 116996,26 грн. з 20.11.2013р. по 25.11.2013р., судом встановлено їх дійсний розмір в загальній сумі 475,04 грн.

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу сторони обумовили, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 договору Покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобовязання становить 2681,96 грн. (нарахування здійснено за зобовязаннями: січня 2013р. на суму 241027,25 грн. за період з 20.02.2013р. по 25.02.2013р.; лютого 2013р. на суму 202292,27 грн. з 20.03.2013р. по 26.03.2013р.; березня 2013р. на суму 192472,42 грн. з 20.04.2013р. по 29.04.2013р.; квітня 2013р. на суму 81546,07 грн. з 20.05.2013р. по 30.05.2013р.; травня 2013р. на суму 16486,81грн. з 20.06.2013р. по 25.06.2013р.; червня 2013р. на суму 14316,18 грн. з 20.07.2013р. по 22.07.2013р.; жовтня 2013р. на суму 116996,26 грн. з 20.11.2013р. по 26.11.2013р.).

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування пені, з урахуванням встановленого вище, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», за зобовязаннями січня-червня, жовтня 2013р., виходячи з того, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування, суд дійшов висновку про дійсний розмір цих вимог в сумі 2333,68грн.

Відповідно до ч.5 ст.22 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов повністю або частково. При цьому, згідно ч.6 цієї статті суд не приймає визнання позову, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронюваних законом інтересів.

За змістом ч.5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, визнання позову відповідачем є підставою для прийняття рішення про задоволення позову за умови, якщо дії відповідача не суперечать законодавству і не порушують охоронюваних інтересів інших осіб.

Зі змісту відзиву №856-юр від 01.03.2016р. відповідачем визнано суму пені у розмірі 2164,51грн. та 3% річних за прострочення виконання грошових зобовязань у розмірі 441,05грн., при цьому вказано про неправильне нарахування 3% річних та пені.

Проте, проведений відповідачем контррозрахунок 3% річних та нарахованих штрафних санкцій судом до уваги не прийнято, оскільки, беручи до уваги вищевстановлене, для їх нарахування визначено невірний період прострочення.

Відтак, з огляду на викладені обставини, визнання відповідачем вимог у приведених сумах не приймається судом.

З огляду на таке, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» пені та 3% річних підлягають задоволенню частково, у сумі встановленої судом.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України та підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 78, ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна», м.Київ, до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 3228,11 грн., у тому числі пені у розмірі 2681,96 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 546,15 грн, задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (87515, Донецька область, м.Маріуполь, Жовтневий район, вул.Миколаївська, б.16, , п/р 3249 у ПАТ «ПУМБ» м.Київ, МФО 334851) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, Шевченківський район, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, , п/р1 у АТ «Ощадбанк», МФО 300465) 2808,72грн., у тому числі 2333,68грн. пені за прострочення виконання грошового зобовязання та 475,04грн. 3% річних, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1198,97грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 22.03.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 28.03.2016р.

Суддя О.В. Кротінова