РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р. Справа № 918/1146/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гулова А.Г.

судді Маціщук А.В. ,

судді Петухов М.Г.

при секретарі Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 - представника за довіреністю №73 від 28.03.2016р., ОСОБА_2 - представника за довіреністю № 01 від 04.01.2016р., ОСОБА_3 - керівника

відповідача: ОСОБА_4 - представника за договором - дорученням від 17.08.2015р..

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Белаз-Сервіс"

на рішення господарського суду Рівненської області від 01.12.15 р.

у справі № 918/1146/15 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Белаз-Сервіс", м.Житомир

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар`єр", с.Селище Сарненського району Рівненської області

про стягнення 511750грн. 42коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 01.12.2015р. у справі №918/1146/15 відмовлено у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Белаз-Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар`єр" про стягнення 511750грн. 42коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати і прийняти нове - про задоволення позову.

В обґрунтування зазначає, що суд не звернув уваги на те, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання в частині оплати основного боргу і позивач був змушений стягувати суму заборгованості в судовому порядку, підтвердженням даного факту є рішення господарського суду Рівненської області від 23.06.2015р. у справі №918/416/15.

Крім того, вказує, що умовами специфікацій №1 та №2, які є невід'ємними частинами договору, передбачено, що ціна сформована по курсу НБУ долара США на дату формування специфікації. Перерахунок по курсу на день оплати.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням взятих на себе зобов'язань відповідачем, позивач поніс негативні наслідки, та на підставі ст.533 ЦК України здійснив перерахунок вартості ремонтних робіт згідно зміни курсу долару США на дату оплати, як передбачено умовами специфікації.

У відзиві ТОВ "Селищанський гранітний кар`єр" вважає апеляційну скаргу ТОВ «Житомир-Белаз-Сервіс» необґрунтованою, безпідставною, а обставини, викладені в даній скарзі, такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, з огляду на таке.

Звертає увагу на наявність рішення господарського суду Рівненської області від 23 червня 2015 року у справі № 918/416/15 за позовом ТОВ «Житомир-Белаз-Сервіс» до ТОВ "Селищанський гранітний кар`єр" про стягнення заборгованості в сумі 301 647 грн. 27 коп., яке на час розгляду даного спору набрало законної сили, вимоги позивача задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь ТОВ «Житомир-Белаз-Сервіс» 199 043 97 коп. основного боргу, що виник на підставі укладеного між сторонами договору на виконання робіт по ремонту техніки від 3 червня 2013 року № ЖБС-66/13, 15 402 грн. 27 коп. трьох процентів річних, 87 201 грн. 03 коп. інфляційних втрат та 6 032 грн. 95 коп. судового збору.

Вказує, що борг стягнуто в гривні без перерахунку на іноземну валюту і виконувалось дане рішення у валюті гривні.

Зазначає, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що після отримання вищезазначених грошових коштів, стягнутих з відповідача у примусовому порядку, ТОВ «Житомир-Белаз-Сервіс» було здійснено перерахунок вартості робіт у зв'язку зі зміною курсу долара США. За результатами даного перерахунку позивачем було встановлено, що сума недоплачених ТОВ "Селищанський гранітний кар`єр" грошових коштів за виконані ТОВ «Житомир-Белаз-Сервіс» роботи станом на 28 вересня 2015 року становить 434 141 грн. 08 коп. З огляду на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача донараховану ТОВ "Селищанський гранітний кар`єр" суму боргу, що виникла у зв'язку з підвищенням курсу долара США, а також 55 902 грн. 29 коп. пені та 21 707 грн. 05 коп. штрафу, нарахованих у зв'язку з несвоєчасним проведенням розрахунків.

Окрім того, вказує відповідач, позивач не надав належного розрахунку на яку суму він донарахував курсову різницю та штрафні санкції.

Вказує, що пунктом 3.1 договору на виконання робіт по ремонту техніки від 3 червня 2013 року № ЖБС-66/13 встановлено, що валютою даного правочину є українська гривня. Кінцева вартість ремонту буде сформована після повного розбирання і дефектації наданого ремонтного фонду та вказується у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору (пункт 3.2 цієї угоди).

Специфікацією від 2 липня 2013 року № 1 до спірного договору (на яку посилався позивач у своїй позовній заяві) визначено: вартість ремонтних робіт, що виконуються за цим договором, становить 536 400 грн. 00 коп.

Також даною специфікацією передбачено, що ціна сформована по курсу НБУ долара США на 2 липня 2013 року. Перерахунок по курсу на день оплати.

З посиланням на ст.99 Конституції України, ст. 192, 524, 533 ЦК України зазначає, що ні умовами договору на виконання робіт по ремонту техніки від 3 червня 2013 року № ЖБС-66/13, ні специфікацією від 2 липня 2013 року № 1 до нього не було визначено грошового еквіваленту спірного зобов'язання в іноземній валюті, не передбачено обов'язку ТОВ "Селищанський гранітний кар`єр" оплачувати виконані роботи у доларах США, а також перераховувати їх вартість відповідно до курсу іноземної валюти на день оплати.

У той же час формулювання "перерахунок по курсу на день оплати" не свідчить про виникнення у відповідача обов'язку здійснювати такий перерахунок відповідно до встановленого НБУ курсу долара США в розумінні статей 524, 533 ЦК України. Крім того, дане положення не дає змоги чітко встановити, в яку саме іноземну валюту слід конвертувати українську гривню при здійсненні взаєморозрахунків між сторонами.

Відповідач також зазначає, що з метою встановлення правомірності стягнення з ТОВ "Селищанський гранітний кар`єр" вищенаведеної суми нарахованої курсової різниці, судом першої інстанції були витребувані у ТОВ "Житомир-Белаз-Сервіс" письмові пояснення щодо складової запчастин, які закуповувалися позивачем у валюті, проте не були оплачені відповідачем, з урахуванням сум, що були стягнуті з останнього рішенням господарського суду Рівненської області від 23 червня 2015 року у справі № 918/416/15, а також зважаючи на здійснені відповідачем часткові погашення суми боргу. Крім того, ТОВ "Житомир-Белаз-Сервіс" було зобов'язано надати суду акт дефектування із визначенням переліку та вартості робіт, що були виконані, а також комплектуючих запчастин, які були використані під час проведення цих робіт, із зазначенням їх конкретного переліку та вартості.

Однак, позивачем не було надано під час розгляду справи в суді першої інстанції належних і допустимих доказів, які б свідчили про вартість робіт по ремонту самоскиду БелАЗ-7548, а також доказів, що підтверджують суму вартості складових запчастин, які закуповувалися ТОВ "Житомир-Белаз-Сервіс" у валюті, проте не були оплачені відповідачем.

Крім того, вказує відповідач, у своїй позовній заяві ТОВ "Житомир-Белаз-Сервіс" посилалося на специфікацією від 2 липня 2013 року № 1 до договору на виконання робіт по ремонту техніки від 3 червня 2013 року № ЖБС-66/13. У той же час зі змісту наданого позивачем розрахунку заявлених до стягнення з ТОВ "Селищанський гранітний кар`єр" сум заборгованості та штрафних санкцій вбачається, що останні були нараховані також на підставі специфікації від 2 липня 2015 року № 2 до спірного договору, на яку ТОВ "Житомир-Белаз-Сервіс" взагалі не посилалося у своїй позовній заяві.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Житомир-Белаз-Сервіс", а рішення господарського суду Рівненської області від 01.12.2015р. у справі №918/1146/15 залишити без змін.

Також, від Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Белаз-Сервіс" надійшла уточнена апеляційна скарга, у якій вказує, що різниця в гривнях між вартістю послуг на день їх отримання і дату оплати чітко передбачена в специфікаціях до договору, та виникає внаслідок того, що ціна за договором переглядається за курсом НБУ на дату оплати є саме змінною суми компенсації вартості послуг і напряму впливає на господарський інтерес позивача при укладенні договору.

З посиланням на ст. ст. 179,180 ГК України та ст. 837 ЦК України, п. 3.2. договору зазначає, що шляхом підписання специфікацій до договору №ЖБС-66/13 від 03.06.2013 р., які є його невід'ємною частиною, відповідач погодився із запропонованою ціною робіт та, відповідно, умовами її коригування.

Крім того, зазначає, що відповідач не приймав участі у процесі дефектування та не запитував калькуляцію робіт, а лише прийняв на себе зобов'язання сплатити визначену специфікаціями ціну цих робіт з умовою про її коригування згідно з курсом долару США до гривні

Звертає увагу суду, що відповідач у справі не висловлював жодних сумнівів з приводу ціноутворення на виконані позивачем роботи, а також стосовно пов'язаності ціни цих робіт з курсом долара США, що підтверджується підписанням специфікацій до договору і відсутністю жодних направлених з боку відповідача запитів чи протоколів розбіжностей.

Разом з тим, з посиланням на ст.ст. 524,533,628 ЦК України зауважує, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

З урахуванням вищевикладеного, зміна курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти є правомірною підставою для здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України.

Аналогічна правова позиція відображена в практиці розгляду справ Верховним Судом України, зокрема у постанові від 26.12.2011р. № 16/23пд/2011 та постанові від 07.10.2014р. №910/763/13.

Просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 01.12.2015 року по справі №918/1146/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Белаз-Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар'єр" про стягнення заборгованості за договором №ЖБС-66/13 від 03.06.2013 р. у сумі 511750,42 грн. з урахуванням штрафних санкцій.

Також, 29.03.2016р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Белаз-Сервіс" надійшли письмові пояснення, в яких звертає увагу, що валютою договору є гривня, а перерахунок на іноземну валюту у позові про стягнення основної суми боргу дійсно не здійснювався у зв'язку із наступним.

Умови договору діють у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх обов'язків (п.8.1. договору №ЖБС-66/13 від 03.06.2013 р.).

В договорі між позивачем і відповідачем передбачено інший спосіб, ніж визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а саме: «Ціна сформована по курсу НБУ долара США на 02.07.2013 р. Перерахунок по курсу на день оплати». Отже, сума коштів, що стягується, є різницею в гривнях між ціною послуг на день їх формування та дату оплати (далі -курсова різниця), що прямо впливає на господарський інтерес позивача при укладенні договору.

Також зауважує, що курсова різниця до подачі позову у справі №918/416/15 про стягнення основної суми боргу була відсутня взагалі.

Платежі за виконані роботи відповідачем частково здійснювались у період з 28.08.2013 до 08.11.2013 р. В цей період були відсутні коливання курсу гривні по відношенню до долара США.

Проте, після здійснення ТОВ «Селищанський гранітний кар'єр» добровільної оплати суми основного боргу у розмірі 254049,97 грн. у період з 26.05.2015 р. по 13.07.2015 р. (тобто з істотним простроченням виконання зобов'язань за договором та вже після подачі позову та прийняття господарським судом Рівненської області рішення від 23.06.2015 року у справі №918/416/15) стало можливим виконання умови договору щодо перерахунку.

Щодо посилання в позові тільки на специфікацію №1, з посиланням на ст.4-3, 4-7, 22, 43, 63 ГПК України зазначає, що під час розгляду справи суд першої інстанції не повертав позовну заяву. Проте у рішенні суд першої інстанції зазначає про те, що в позовній заяві позивач посилався на специфікацію №1 до договору, проте зі змісту наданого розрахунку заявлених до стягнення з відповідача сум заборгованості та штрафних санкцій вбачається що останні були нараховані також на підставі специфікації №2 до договору, на яку товариство взагалі не посилалося. Позивач у резолютивній частині позовної заяви ставить питання про стягнення заборгованості за договором, а не за окремими специфікаціями, та надає до позову розрахунок, в якому чітко зазначається складові цієї заборгованості та з яких підстав вони виникли.

Просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 01.12.2015 року по справі №918/1146/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Белаз-Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар'єр" про стягнення заборгованості за договором №ЖБС-66/13 від 03.06.2013 р. у сумі 511750,42 грн. з урахуванням штрафних санкцій.

У судовому засіданні представники позивача підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надали пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просять скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 01.12.2015 року у справі №918/1146/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у сумі 511750,42 грн., з урахуванням штрафних санкцій.

Представник відповідача заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 3 червня 2013 року ТОВ "Житомир-Белаз-Сервіс" та ТОВ "Селищанський гранітний кар'єр" був укладений договір на виконання робіт по ремонту техніки № ЖБС-66/13, за умовами якого позивач зобов'язався виконати роботи по капітальному ремонту самоскиду БелАЗ-7548, а відповідач, у свою чергу, прийняти та оплатити виконані роботи відповідно до умов цього договору.

Згідно з пунктом 2.1.1 договору виконавець зобов'язався виконати роботи по договору якісно та в обумовлені строки. Замовник, у свою чергу, зобов'язався оплатити вартість робіт в строк, обумовлений пунктом 3.2 даної угоди.

Валюта договору - українська гривня (п.3.1. договору).

Відповідно до пунктів 3.2-3.5 договору орієнтовна вартість договору на момент його укладення становить 500 000,00 грн., а кінцева вартість ремонту буде сформована після повного розбирання і дефектації наданого ремонтного фонду та вказується у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору. Замовник проводить оплату на умовах: передоплата у розмірі 50000 грн. 00 коп. здійснюється протягом 20 календарних днів з моменту поставки в ремонт, а залишок суми оплачується щомісячно рівними частинами протягом 90 календарних днів з моменту отримання техніки з ремонту. Замовник перераховує грошові кошти на розрахунковий рахунок виконавця по реквізитам, що вказані у договорі. Датою оплати рахується дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

У специфікації №1 від 02.07.2013р. зазначено, що вартість ремонту становить 536 400,00грн. "Ціна сформована по курсу НБУ долара США на 02.07.2013р.. Перерахунок по курсу на день оплати".

Пунктом 8.1 договору передбачено, що останній набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2013 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до п. 8.3. договору всі зміни і доповнення до договору є невід'ємною його частиною і вважаються дійсними, якщо вони оформлені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками обох сторін і засвідчені печатками сторін.

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками цих юридичних осіб.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 23червня 2015 року у справі №918/416/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Белаз-Сервіс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар'єр" про стягнення заборгованості в сумі 301 647 грн. 27 коп., яке на час розгляду даного спору набрало законної сили, вимоги позивача задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь Товариства 199043грн.97 коп. основного боргу, що виник на підставі укладеного сторонами договору на виконання робіт по ремонту техніки від 3 червня 2013 року № ЖБС-66/13, 15 402 грн. 27 коп. трьох процентів річних, 87 201 грн. 03 коп. інфляційних втрат та 6 032 грн. 95 коп. судового збору.

Відповідно до частини 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом у вищевказаній справі №918/416/15, серед іншого, було встановлено, що на виконання умов вищенаведеного договору позивачем були надані, а відповідачем прийняті визначені договором роботи на загальну суму 601 200 грн. 00 коп., що підтверджується специфікаціями, актами надання послуг, рахунками на оплату. Вказані акти та специфікації підписані та скріплені печатками замовника та виконавця у встановленому договором порядку без будь-яких застережень чи зауважень.

У той же час, даним судовим рішенням також встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар'єр" порушив взяті на себе договірні зобов'язання щодо передбачених строків та порядку оплати наданих послуг, заборгувавши позивачу 199 043грн. 97 коп. У звязку з наведеними обставинами з відповідача на користь позивача було стягнуто, зокрема, вищенаведену суму основного боргу, а також 15 402 грн. 27 коп. трьох процентів річних та 87 201 грн. 03 коп. інфляційних втрат.

Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомир-Белаз-Сервіс" після отримання грошових коштів за вищевказаним рішенням здійснило перерахунок вартості ремонтних робіт у зв'язку із зміною курсу долара США, відповідачем не було визнано збільшення вартості робіт, а тому позивач, керуючись ст.ст. 526, 530, 549-551, 610-612, 625 ЦК України та ст.ст. 193, 230, 231 ГПК України, звернувся з позовом до господарського суду про стягнення з відповідача заборгованості (курсової різниці) за вищенаведеним правочином у сумі 434 141 грн. 08 коп., а також 55 902 грн. 29 коп. пені та 21 707 грн. 05 коп. штрафу, нарахованих у звязку з несвоєчасним проведенням розрахунків.

Як зазначалось вище, рішенням господарського суду Рівненської області від 01.12.2015р. у справі №918/1146/15 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Белаз-Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар`єр" про стягнення 511750грн. 42коп.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з огляду на таке.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Нормами ч.1 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із договору на виконання робіт по ремонту техніки від 3 червня 2013 року №ЖБС-66/13, а саме п. 3.1. валютою даного правочину є українська гривня.

Кінцева вартість ремонту буде сформована після повного розбирання і дефектації наданого ремонтного фонду та вказується у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору (пункт 3.2 цієї угоди).

Специфікацією від 2 липня 2013 року № 1 до спірного договору (на яку посилався позивач у своїй позовній заяві) визначено: вартість ремонтних робіт, що виконуються за цим договором, становить 536 400 грн. 00 коп.

Також даною специфікацією передбачено, що ціна сформована по курсу НБУ долара США на 2 липня 2013 року. Перерахунок по курсу на день оплати.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу.

Водночас, статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За нормами статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно з частинами першою, другою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що ні умовами договору на виконання робіт по ремонту техніки від 3 червня 2013 року № ЖБС-66/13, ні специфікацією від 2 липня 2013 року № 1 до нього не було визначено грошового еквіваленту спірного зобов'язання в іноземній валюті.

У той же час формулювання "перерахунок по курсу на день оплати" не свідчить про виникнення у відповідача обовязку здійснювати такий перерахунок відповідно до встановленого НБУ курсу долара США в розумінні статей 524, 533 ЦК України. Крім того, дане положення передбачає лише можливість перерахунку ціни, яка є істотною умовою договору, однак порядок перерахунку ціни, враховуючи відсутність у договорі визначення грошового зобов'язання в іноземній валюті, чітко не визначено, а передбачене п. 8.3. договору доповнення до нього щодо іншої вартості підрядних робіт сторонами не укладено.

При цьому слід зазначити, учасники господарських відносин вправі визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, що поруч із застосуванням індексації суми зобов'язання дає можливість уникнути впливу інфляційних процесів на суму їх грошових зобов'язань.

Нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що позивач, звернувшись із позовом до господарського суду у справі №918/416/15 про стягнення з відповідача, крім основного боргу, інфляційних втрат, таким чином визначився із способом свого захисту та отримав відшкодування від знецінення національної грошової одиниці України.

Як зазначалося, вартість підрядних робіт сторонами за договором від 03.06.2013р. №ЖБС-66/13, як у договорі, специфікації до нього, так і у акті приймання - передачі ремонтних робіт визначено у гривнях.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції було витребувано у позивача письмові пояснення щодо складової запчастин, які закуповувалися позивачем у валюті, проте не були оплачені відповідачем, з урахуванням сум, що були стягнуті з останнього рішенням господарського суду Рівненської області від 23 червня 2015 року у справі №918/416/15, а також зважаючи на здійснені відповідачем часткові погашення суми боргу. Крім того, було зобовязано позивача надати суду акт дефектування із визначенням переліку та вартості робіт, що були виконані, а також комплектуючих запчастин, які були використані під час проведення цих робіт, із зазначенням їх конкретного переліку та вартості.

Як убачається із матеріалів справи позивачем було подано акт дефектування, проте з останнього не вбачається вартості запчастин, які були використані під час проведення робіт.

Таким чином, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не було надано суду належних і допустимих доказів по ремонту самоскиду БелАЗ-7548, що підтверджують суму вартості складових запчастин, які закуповувалися ТОВ "Житомир-Белаз-Сервіс" у валюті, проте не були оплачені відповідачем.

Також колегія суддів зауважує, у своїй позовній заяві позивач посилався на специфікацію від 2 липня 2013 року № 1 до договору на виконання робіт по ремонту техніки від 3 червня 2013 року № ЖБС-66/13. Із пояснень позивача від 30.11.15р. та долученого до нього розрахунку заявлених до стягнення з відповідача сум заборгованості та штрафних санкцій (а.с.107-109,115) вбачається, що останні були нараховані також на підставі специфікації від 2 липня 2015 року № 2 до спірного договору, на яку позивач взагалі не посилався у своїй позовній заяві. На це цілком правомірно звертає увагу суд першої інстанції, мотивуючи рішення, зазначаючи про відсутність у матеріалах справи заяв позивача про зміну підстав позову.

Також, посилання скаржника на те, що суд першої інстанції повинен був повернути позовну заяву без розгляду у зв'язку із відсутністю посилання у ній на специфікацію №2, оскільки як вбачається із додаткового розрахунку, заборгованість та штрафні санкції були нараховані, в тому числі, на підставі вказаної специфікації №2, не заслуговує на увагу, оскільки у позовній заяві та доданому до неї розрахунку відсутнє посилання на таку специфікацію, обставини та докази, які їх підтверджують, вказує у позовній заяві сам позивач, а тому у суду не було підстав для такого повернення позовної заяви, відповідно до ст. 63 ГПК України.

Крім того, скаржник у своїй апеляційній скарзі посилається на постанови Верховного Суду України від 26.12.2011р. у справі №16/23пд2011(3-141гс11), від 07.10.2014 у справі №910/763/13 (3-133гс14), зазначаючи, що у них вказано про відсутність заборони на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що у вказаних вище постановах Верховний Суд України, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 524, 533 ЦК України, вказує, що положення чинного законодавства хоч і передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті.

Проте, як зазначалося вище, сторонами у даній справі грошове зобов'язання визначене у гривнях.

За наведеного, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються встановленими судом обставинами справи.

Відтак, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 01.12.2015р. у даній справі прийняте з повним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Враховуючи викладене, рішення господарського суду Рівненської області від 01.12.2015р. у справі №918/1146/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Рівненської області від 01.12.2015р. у справі №918/1146/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТзОВ "Житомир - Белаз - Сервіс" - без задоволення.

2. Справу №918/1146/15 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.