Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "17" березня 2016 р. Справа № 906/866/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №6 від 14.03.2016 р.,

ОСОБА_2, довіреність №5 від 01.07.2015 р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" (м.Київ)

до Малого приватного підприємства "Ілона" (Житомирська обл., м.Коростишів)

про стягнення 1081699,66 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" (м.Київ) звернулося до господарського суду Житомирської області з позовною заявою до Малого приватного підприємства "Ілона" (Житомирська обл., м.Коростишів) про стягнення 1081699,66 грн., з яких 1068960,00 грн. основного боргу за договором поставки №3185 від 20.05.2010р. (з урахуванням Угоди від 02.12.2013р. про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010р.) та 12739,66грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 11.06.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №906/866/15, розгляд справи призначено на 06.07.2015р. та зобов'язано сторони надати суду докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Господарським судом ухвалою від 06.07.2015р. продовжено строк розгляду спору згідно ч.3 ст.69 ГПК України за обґрунтованим клопотанням відповідача та відкладено розгляд справи №906/866/15 на 11.08.2015р.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 03.09.2015р. по справі №906/866/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" (м.Київ) до Малого приватного підприємства "Ілона" (Житомирська обл., м.Коростишів) про стягнення 1081699,66грн. призначено по даній справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру при УМВС України в Житомирській області. Матеріали справи №906/866/15 в одному томі надіслано до Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Житомирській області. Провадження у справі зупинено.

Після повернення до господарського суду матеріалів справи №906/866/15 та висновку експерта №1/1246 від 15.02.2016р., ухвалою від 29.02.2016р. поновлено провадження у справі з 17.03.2016р., призначено на вказану дату засідання суду.

11.03.2016р. до господарського суду надійшла заява МПП "Ілона" №10/03-01гс від 10.03.2016р. про застосування позовної давності (а.с.172-173), за якою відповідач просить застосувати позовну давність у справі №906/866/15 за позовом ТОВ "Констракшн Машинері" до МПП "Ілона" про стягнення заборгованості за договором поставки №3185 від 20.05.2010р. та наслідки спливу строку позовної давності.

17.03.2016р. через діловодну службу суду по справі №906/866/15 від Малого приватного підприємства "Ілона" надійшов зустрічний позов за вих.№5 від 16.03.2016 р. (вх.№281/16), заявлений до Товариства з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" (м.Київ) про визнання недійсною Угоди між Товариством з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" і Малим приватним підприємством "Ілона" про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010р., датованої 02 грудня 2013 року.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 17.03.2016р. у прийнятті зустрічної позовної заяви Малого приватного підприємства "Ілона" відмовлено.

В засіданні суду представники відповідача проти позовних вимог заперечили, просять відмовити у задоволенні позову. Наголошують на тому, що керівник МПП "Ілона" не підписував Угоду про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010р., датовану 02.12.2013р., що встановлено висновком проведеної експертизи, а тому зазначену угоду не можна приймати в якості належного доказу про справі.

Позивач в судове засідання 17.03.2016р. не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення позивачу 09.03.2016р. рекомендованого з повідомленням листа з ухвалою суду про поновлення провадження у справі суду та призначення слухання справи на 17.03.2016р.

09.03.2016р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" надійшла заява щодо результатів експертизи (за вих.№74 від 03.03.2016р.), в якій позивач наголосив на тому, що висновок експертизи не є для господарського суду обов'язковим, а також, що відсутні підстави вважати, що печатка МПП "Ілона" на Угоді від 02.12.2013р. про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010р., використовувалась незаконно та без відома директора. Посилаючись на зазначене, позивач вважає, що Угода від 02.12.2013р. про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010р. є дійсною та перериває строк позовної давності виконання зобов'язань за зазначеним договором.

Також, 09.03.2016р. від позивача надійшло клопотання за вих.№75 від 03.03.2016р. (а.с.170) про проведення судового засідання 17.03.2016р. без участі представника позивача, у зв'язку з неможливістю забезпечення явки кваліфікованого представника.

Таким чином, позивач наданим йому процесуальним правом участі в судовому засіданні не скористався.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п.3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Враховуючи, що неявка позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, а його правова позиція викладена у документах, зібраних у справі (позовній заяві (а.с.3-5), запереченнях на відзив на позовну заяву (а.с.73-74) та заяві щодо результатів експертизи (а.с.168-169), суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст.75 ГПК України, запобігаючи невиправданому затягуванню розгляду спору по справі.

Стосовно тривалості розгляду даної справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006р. №3477-ІУ суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно п.31 Рішення Європейського суду з прав людини від 1 лютого 2007 р. у справі "Макаренко проти України" суд нагадує, що "розумний" строк проваджень має визначатись відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника і компетентних органів та інтерес, який мав заявник у цьому спорі.

Відповідно до п.27 Рішення Європейського суду з прав людини від 8 квітня 2010 року у справі "Гутка проти України" суд також частково погодився з твердженням Уряду України про те, що сторони сприяли тривалості оскаржуваного провадження. Вірним є те, що, хоча стороні в цивільній справі не можна ставити за вину використання доступних за національним законодавством засобів для захисту своїх інтересів, вона має враховувати те, що такі дії неминуче призводять до затягування відповідного провадження (згідно ухвали у справі "Малицька-Васовська проти Польщі" від 5 квітня 2001 року, №41413/98).

Зважаючи на викладене, маючи на меті забезпечити розгляд справи за результатом дослідження усіх доказів по справі в їх сукупності та вжити передбачених законом засобів для встановлення належності і допустимості доказів по справі (чому слугувало, зокрема, призначення судової експертизи), неодноразово для надання можливості сторонам подати відповідні докази в наступне слухання справи, призначене на іншу дату, суд дійшов висновку, що розумним для розгляду даної справи є саме строк, що мав забезпечити як реалізацію процесуальних прав сторін по справі, так і повний, всебічний, об'єктивний розгляд справи та правильне вирішення господарського спору.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Підставою позовних вимог, заявлених у даній справі про стягнення з відповідача 1081699,66 грн. заборгованості є договір поставки №3185 від 20.05.2010р., з урахуванням Угоди від 02.12.2013р. про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010р.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 травня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" (постачальник) та Малим приватним підприємством "Ілона" (покупець) укладено договір поставки №3185 (а.с.9-11; додаток 1 до договору "Специфікація" - а.с.12), за яким постачальник зобов'язався передати у власність, а покупець прийняти та оплатити фронтальний навантажувач 456 ZX, виробництва фірми JCB -Англія, в подальшому "Обладнання", загальною вартістю 1268960,00 грн., в т.ч.ПДВ 211493,33 грн., що еквівалентно 112000,00 GBP (британських фунтів). Вказана в цьому пункті сума договору в гривнях розрахована по офіційному курсу GBP по відношенню до української гривні, встановленому НБУ на дату підписання цього договору, а саме 1 GBP дорівнює 11,33 грн., і підлягає змінам на випадок зміни курсу GBP по відношенню до української гривні. Сума проведених платежів змінам не підлягає, у разі зміни курсу GBP (п.1.1. договору).

Відповідно до п.2.1. договору постачальник здійснює поставку обладнання на умовах DDP - склад покупця м.Коростишів.

Згідно з п.2.2. договору, постачальник здійснює відвантаження обладнання протягом десяти робочих днів від дати перерахування попередньої оплати - суми передбаченої п.3.1.1. даного договору та при умові надання покупцем довіреності на одержання товарно-матеріальних цінностей.

У відповідності до п.2.3. договору, датою постачання буде вважатися дата, вказана на видатковій накладній.

Обладнання було поставлене позивачем на адресу відповідача 21 травня 2010 року, що підтверджується видатковою накладною №КМ-0005634 від 21 травня 2010 року (а.с.14), довіреністю на отримання обладнання №9 від 21 травня 2010 року (а.с.15) та актом приймання-передачі обладнання №КМ-0005634 (а.с.18).

Відповідно до умов договору, а саме п.3.1. відповідач зобов'язався здійснити оплату в такий спосіб:

- п.3.1.1. не пізніше трьох банківських днів від дати підписання договору перерахувати на поточний рахунок позивача еквівалент 8500,00 GBP;

- п.3.1.2. не пізніше 20.06.2010р. перерахувати на поточний рахунок позивача еквівалент 14500,00 GBP;

- п.3.1.3. не пізніше 20.07.2010р. перерахувати на поточний рахунок позивача еквівалент 14500,00 GBP;

- п.3.1.4. не пізніше 20.08.2010р. перерахувати на поточний рахунок позивача еквівалент 14500,00 GBP;

- п.3.1.5. не пізніше 20.09.2010р. перерахувати на поточний рахунок позивача еквівалент 14500,00 GBP;

- п.3.1.6. не пізніше 20.10.2010р. перерахувати на поточний рахунок позивача еквівалент 14500,00 GBP;

- п.3.1.7. не пізніше 20.11.2010р. перерахувати на поточний рахунок позивача еквівалент 14500,00 GBP;

- п.3.1.8. не пізніше 20.12.2010р. перерахувати на поточний рахунок позивача еквівалент 16500,00 GBP.

Відповідно до п.3.2. договору відповідач здійснює оплату за офіційним курсом GBP на день платежу, але не нижчим за офіційний курс GBP, що діяв на дату підписання договору.

Разом з тим, взятих на себе зобов'язань за договором поставки відповідач своєчасно не виконав, здійснивши лише наступні платежі: 21.05.2010р. в розмірі 100000,00 грн. та 07.12.2010р. в розмірі 100000,00 грн., тобто, загалом 200000,00 грн.

Звернувшись у червні 2015 року з позовом до господарського суду про стягнення суми заборгованості, яка виникла за договором та нарахованих 3% річних, Товариство з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" послалось в т.ч. на те, що 02 грудня 2013 року позивач та відповідач підписали Угоду про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010 року, згідно якої відповідач визнав, що на дату складання угоди має заборгованість в розмірі 1068960,00грн., в т.ч. ПДВ та зобов'язується провести повний розрахунок до грудня 2014 року по 89080,00 грн. рівними частками у період з січня 2014 по грудень 2014 року.

Позивач вказував, що всупереч умовам договору поставки та угоди про проведення розрахунку від 02.12.2013р. відповідач оплати заборгованості не провів; заборгованість на цей час становить 1068960,00 грн. (1268960,00 грн. - 200000,00 грн.).

За приписами ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься у статті 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно положень статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач факт здійснення йому позивачем поставки обладнання за договором поставки №3185 від 20.05.2010р. не заперечував, проте при розгляді справи відповідачем заявлено про застосування позовної давності до даних вимог позивача. Так, як вказує відповідач, відповідно до умов договору кінцевий строк останнього платежу по оплаті поставленого обладнання 20.12.2010р., відповідно строк позовної давності за договором сплив 20.12.2013р., таким чином на момент звернення ТОВ "Констракшн Машинері" до суду сплив строк позовної давності по стягненню заборгованості за договором поставки №3185 від 20.05.2010р., а відповідно до положення ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 256 Цивільного Кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, відповідно до наведених норм права та умов договору поставки №3185 від 20.05.2010р., за яким кінцевий строк виконання зобов'язання з оплати поставленого обладнання - строк останнього платежу за договором встановлено 20.12.2010р., відповідно трирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення боргу за даним договором сплив 20.12.2013р.

Як уже зазначалось, позивач вказує, що 02.12.2013р. відповідачем було підписано з ним Угоду від 02.12.2013р. про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010р., якою відповідач фактично визнав наявність заборгованості, внаслідок чого строк позовної давності перервався.

Відповідно до частини 1 ст.264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Суду слід встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, що свідчать про визнання боргу, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

У даному випадку, під час розгляду справи відповідачем заявлено клопотання про проведення судової експертизи щодо Угоди від 02.12.2013р. про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010р., у зв'язку з відсутністю вказаного документа у відповідача та наявністю сумнівів з приводу підписання вказаного документа зазначеною в угоді особою - директором МПП "Ілона" ОСОБА_3

Враховуючи, що для встановлення факту підписання угоди від 02.12.2013р. про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010р., безпосередньо пов'язаної з предметом даного спору, певною особою - керівником підприємства відповідача ОСОБА_3, від імені останнього, необхідні спеціальні знання, суд дійшов висновку про доцільність проведення судової почеркознавчої експертизи. Тому, ухвалою від 03.09.2015р. у справі №906/866/15 було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру при УМВС України в Житомирській області (м.Житомир), на вирішення якої поставлено таке питання: Чи виконаний підпис від імені директора МПП "Ілона" ОСОБА_3 в Угоді від 02 грудня 2013р. про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010р. (а.с.88) ОСОБА_3 чи іншою особою?

Відповідно до висновку експерта №1/1246 від 15.02.2016р. (а.с.159-164), за результатами проведеної судової почеркозначовї експертизи експерт встановив суттєві розбіжності, враховуючи збіг транскрипції та деяких загальних і окремих ознак підписів, достатні для висновку про те, що підпис від імені директора МПП "Ілона" ОСОБА_3 в Угоді від 02.12.2013р. про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010р. (а.с.88) виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_3

Відповідно до положень ст.42 Господарського процесуального кодексу України, Висновок судового експерта повинен містити докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обгрунтовані відповіді на поставлені господарським судом питання. Висновок подається господарському суду в письмовій формі, і копія його надсилається сторонам. Якщо під час проведення судової експертизи встановлюються обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, з приводу яких судовому експерту не були поставлені питання, у висновку він викладає свої міркування і щодо цих обставин. У випадках недостатньої ясності чи неповноти висновку судового експерта господарський суд може призначити додаткову судову експертизу. При необхідності господарський суд може призначити повторну судову експертизу і доручити її проведення іншому судовому експерту. Висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу. Відхилення господарським судом висновку судового експерта повинно бути мотивованим у рішенні.

У відповідності до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Слід зазначити, що у даному випадку, висновок експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Житомирській області повністю відповідає встановленим до нього вимогам, в т.ч. щодо докладного опису проведених досліджень, достатньої ясності та повноти, а тому даний висновок оцінюється судом як належний доказ стосовно обставин, ним встановлених.

Вирішуючи спір, суд приймає до уваги, окрім вищевикладеного, наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності зі ст.173 Господарського кодексу України та ст.509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язок.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. ст. 6, 627-629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з п.2.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України, якою визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, чинним законодавством визначено, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст.208 Цивільного кодексу України встановлено правочини, які належить вчиняти у письмовій формі, зокрема, правочини між юридичними особами та правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

За змістом ч.1, ч.2 статті 207 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на дату, якою датована угода про проведення розрахунку по договору поставки), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.4 вказаної статті, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

У даному випадку, висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Житомирській області №1/1246 від 15.02.2016р. встановлено, що підпис від імені директора МПП "Ілона" ОСОБА_3 в Угоді від 02.12.2013р. про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010р. виконаний не ОСОБА_3, а іншою (невідомою) особою саме від імені ОСОБА_3 та з наслідуванням підпису ОСОБА_3

Таким чином, за відсутності підпису уповноваженої особи МПП "Ілона" (у даному випадку, директора ОСОБА_3О.) на Угоді від 02.12.2013р. про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" та Малим приватним підприємством "Ілона", неможливо стверджувати про наявність волевиявлення останнього щодо укладення зазначеного правочину, а тому має місце порушення загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначених ч.3 ст.203 ЦК України.

У відповідності до ч.1 ст.207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Також слід зазначити, що відповідно до п.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Отже, зазначеною нормою передбачено право господарського суду визнати недійсним повністю чи в певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству; тобто, мається на увазі ситуація, коли визнання недійсним договору не є предметом позову, тобто позовна вимога не полягає у визнанні договору недійсним, а лише ґрунтується на договорі, який суд може визнати недійсним повністю чи частково в силу зазначеної норми.

У даному випадку, у справі розглядається позовна вимога про стягнення заборгованості, яка ґрунтується не лише на умовах договору поставки №3185 від 20.05.2010р., а також на Угоді від 02.12.2013р. про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010р., зокрема, в частині визнання відповідачем наявної заборгованості та переривання таким чином перебігу строку позовної давності для заявлення вимог за договором поставки.

Враховуючи, що при укладенні Угоди від 02.12.2013р. про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010р. порушено вимоги ч.3 ст.203 Цивільного кодексу України, у відповідності до приписів ст.215 ЦК України та п.1 ст.83 ГПК України, суд вважає, що зазначений правочин слід визнати недійсним.

Статтею 236 Цивільного кодексу України передбачено, що нікчемний правочин, або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За змістом ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Частиною 3 ст.207 Господарського кодексу України визначено, що виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення.

Таким чином, Угода від 02.12.2013р. про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010р. у будь-якому разі не може бути прийнята до уваги судом як належний доказ по справі, в т.ч. як доказ переривання перебігу строку позовної давності за вимогами про оплату обладнання, поставленого на підставі договору поставки №3185 від 20.05.2010р., а отже, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі вже після спливу строку позовної давності за заявленими у позові вимогами.

Наслідки спливу позовної давності встановлені статтею 267 Цивільного кодексу України відповідно до якої, особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У даному випадку, про причини пропущення позовної давності позивачем не повідомлено та поважність таких причин не доведено. При цьому, відповідачем заявлено про застосування позовної давності у справі, а судом встановлено факт спливу строку позовної давності за заявленими у справі вимогами задовго до дня звернення позивача з даним позовом до суду. Зазначені обставини відповідно до вищенаведених положень законодавства є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, а тому, у позові суд відмовляє в повному обсязі.

У зв'язку з відмовою у позові, враховуючи приписи ст.49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору та по оплаті судової почеркознавчої експертизи покладаються на позивача.

Керуючись ст.49, п.1 ст.83, ст.ст.82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Визнати недійсною повністю угоду від 02 грудня 2013р. про проведення розрахунку по договору поставки №3185 від 20.05.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" (м.Київ) та Малим приватним підприємством "Ілона" (Житомирська обл., м.Коростишів).

2. У позові відмовити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Констракшн Машинері" (04086, м.Київ, вул.Петропавлівська,54-А, ідентифікаційний код 32828388) на користь Малого приватного підприємства "Ілона" (12501, Житомирська обл., Коростишівський р-н, м.Коростишів, вул.Суворова, буд.79, ідентифікаційний код 20415128):

- 900,48 грн. витрат по оплаті судової почеркознавчої експертизи.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 28.03.16

Суддя Ляхевич А.А.

віддрук.прим:

1 - до справи

2,3 - сторонам (реком.)