РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2016Справа №910/1405/16

За позовомКомунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва"
до Приватного підприємства "Авто-лайф"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
позивачаСолом'янська районна в місті Києві державна адміністрація
простягнення 10240,39 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Сидоренко М.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явилися;

від третьої особи: не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Авто-лайф" (надалі - відповідач) заборгованості за Договором оренди нерухомого майна (нежитлових будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади Солом'янського району міста Києва №817/Г від 01.04.2008 в загальному розмірі 10240,39 грн., з яких: 9972,74 грн. - основний борг; 192,91 грн. - інфляційні втрати та 75,01 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 порушено провадження у справі №910/1405/16, розгляд справи призначено на 29.02.2016.

12.02.2016 позивач через відділ діловодства суду подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, а також письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідно до акту від 01.11.2015, відповідач по справі звільнив орендоване приміщення, але заборгованість за фактичне використання приміщення - за період з 01.08.2015 по 01.01.2016 не сплатив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.02.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Солом'янську районну в місті Києві державну адміністрацію; розгляд справи відкладено до 21.03.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 21.03.2016 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій вказав, що вірним періодом заборгованості є - з 01.08.2015 по 01.11.2015.

Відповідач та третя особа своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 21.03.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.04.2008 між Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у м. Києві ради (орендодавець), нова назва якого Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва", та Приватним підприємством "Авто-лайф" (орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади Солом'янського району міста Києва №817/Г, відповідно до умов якого орендодавець та орендар на підставі розпорядження Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації №2492 від 29.12.2007, №67 від 26.01.2008, передає, а орендар приймає в оренду нежиле приміщення для розміщення магазину продовольчих та непродовольчих товарів за адресою: м. Київ, бул. І.Лепсе, 13 (п. 1.1. договору).

За умовами п. 2.1 договору, об'єктом оренди є: нежиле приміщення загальною площею 35,7 кв.м, у тому числі підвал 35,7 кв.м. згідно викопіювання з поверхового плану, що складає невід'ємну частину цього договору (додаток №1).

Відповідно до п. 2.4. договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади Солом'янського району м. Києва і знаходиться на балансі орендодавця.

Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку та порядку використання орендної плати, затвердженої рішенням Солом'янської районної в м. Києві радою від 20.12.2006 №101 або за результатами конкурсу а право оренди об'єкту комунальної власності. Орендна плата на момент укладання договору встановлюється у розмірі 10%, 18% від вартості майна і становить 963,05 грн.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 3.3., 3.5. договору додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою. Крім орендної плати орендар компенсує орендодавцеві його видатки по платі за землю (додаток №3).

Як передбачено в п. 3.8 договору, орендар повинен сплачувати орендну плату (п.п. 3.1., 3.7.) та інші платежі (п.п. 3.5., 3.6.) незалежно від результатів господарської діяльності щомісячно, до 1-го числа місяця наступного за звітним, з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

При цьому пунктом 3.9. договору передбачено, що орендна плата та інші передбачені договором платежі сплачується орендарем починаючи з дати підписання акту прийому-передачі. Орендна плата нараховується до: дати підписання сторонами акту прийому-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві; дати складання акту державним виконавцем про виселення, на підставі рішення суду.

Строк дії договору встановлено з 01.04.2008 до 26.12.2010 (п. 9.1. договору).

На виконання умов даного договору Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у м. Києві ради (орендодавець) в особі директора КП «Грушківське», передав, а орендар (ПП «Авто-лайф») прийняв об'єкт оренди загальною площею 35,7 кв.м., який розташований за адресою: м. Київ, б-р І. Лепсе, 13, про що свідчить акт прийому-передачі від 01.04.2008, який підписано представниками сторін та скріплено печатками.

24.11.2011 між сторонами було укладено Додаткову угоду №817/Г до Договору про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, які передаються в оренду №817/Г від 01.04.2008, в пункті 3 якої сторони домовились внести зміни до п. 9.1 договору від 01.04.2008 року №817/Г, виклавши його в редакції: «Цей договір діє до 31 березня 2012 року включно».

В подальшому, орендодавець звернувся до орендаря з листом №1621/38 від 01.04.2015, в якому повідомив останнього про закінчення 30.03.2015 дії договору оренди від 01.04.2008 №817/Г на нежитлове приміщення, загальною площею 35,7 кв.м, по бул. І. Лепсе, 13.

Згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 у справі №910/24932/15 Приватне підприємство "Авто-лайф" виселено з нежилого приміщення загальною площею 35,7 кв.м за адресою: м. Київ, бул. Лепсе, 13 (підвал), передавши по акту прийому-передачі зазначене приміщення Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва».

01.11.2015 підприємство-балансоутримувач Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" та орендар Приватне підприємство «Авто-лайф» склали акт про наступне: підприємство-балансоутримувач прийняв, а орендар передав об'єкт оренди загальною площею 35,7 кв.м., який розташований за адресою: м. Київ, б-р І. Лепсе, 13.

Спір у даній справі виник у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди в частині сплати орендної плати за час фактичного користування приміщенням з 01.08.2015 по 01.11.2015.

За приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статтею 283 Господарського кодексу України та статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення господарської діяльності.

Орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі (ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

За змістом п. 3.8. договору, орендар повинен сплачувати орендну плату щомісячно до 1-го числа місяця наступного за звітним.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України).

Пунктом 3.9 договору сторони погодили, що орендна плата нараховується до дати підписання сторонами акту прийому-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Таким чином, незважаючи на припинення строку дії договору оренди, орендар зобов'язаний сплачувати орендну плату аж до моменту підписання сторонами акту прийому-передачі, а саме - до 01.11.2015.

Судом встановлено, що відповідач у порушення взятих на себе зобов'язань за Договором оренди нерухомого майна (нежитлових будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади Солом'янського району міста Києва №817/Г від 01.04.2008, орендні платежі за час фактичного користування майном (період з 01.08.2015 по 01.11.2015) належним чином не здійснив, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість по орендній платі в розмірі 9972,47 грн.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, враховуючи, що факт порушення Приватним підприємством "Авто-лайф" своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної сплати орендних платежів підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 9972,47 грн.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 75,01 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 192,91 грн. за період з 01.08.2015 по 30.12.2015.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд зазначає, що позивачем невірно визначено початок періоду заборгованості. Так, враховуючи положення п. 3.8. договору та ч. 5 ст. 254 ЦК України, орендна плата за серпень 2015 року повинна бути сплачена в строк до 01.09.2015, за вересень 2015 року - до 01.10.2015, за жовтень 2015 року - до 03.11.2015.

За таких обставин, за розрахунком суду з відповідача підлягає до стягнення 3% річних в розмірі 73,62 грн., а в решті позовних вимог в цій частині Комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" належить відмовити.

Крім того, за результатом перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що він є невірним, однак, здійснення перерахунку судом фактично призведе до виходу за межі позовних вимог.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Клопотання в порядку, передбаченому вищевказаною нормою, Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" до позовної заяви не додано та в судовому засіданні представником позивача не заявлено, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, а з відповідача підлягає до стягнення 192,91 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням витрат по сплаті судового збору в цій частині на відповідача на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Авто-лайф" (03067, м. Київ, вулиця Гарматна, будинок 30, квартира 62, ідентифікаційний код 25412123) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" (03186, м. Київ, вулиця Соціалістична, будинок 6, ідентифікаційний код 35756919) 9972 (дев'ять тисяч дев'ятсот сімдесят дві) грн. 47 коп. основного боргу, 73 (сімдесят три) грн. 62 коп. 3% річних, 192 (сто дев'яносто дві) грн. 91 коп. інфляційних втрат та 1377 (одну тисячу триста сімдесят сім) грн. 81 коп. судового збору.

3. В решті позову - відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Повне рішення складено 28.03.2016.

Суддя О.А. Грєхова