ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2016р. Справа№ 914/3496/15

За позовом: Приватного підприємства «СИНЕВИРКА», м.Дубляни Львівської обл.

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ПАМ'ЯТЬ-ПЛЮС», м.Львів

про: зобов'язання передати майно та стягнення 722658,90грн. завданих збитків,

Головуюча суддя Король М.Р.

Суддя Синчук М.М.

Суддя Крупник Р.В.

За участю представників:

від позивача: Марчук Г.О. - представник (довіреність № б/н від 21.09.15р.), Лемішка І. М. - керівник;

від відповідача: Наконечна О.-А. Є. - представник (довіреність № б/н від 10.09.15).

В судовому засіданні 23.03.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

позов заявлено Приватним підприємством «СИНЕВИРКА» (м.Дубляни Львівської обл.) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ПАМ'ЯТЬ-ПЛЮС» (м.Львів) про зобов'язання передати майно та стягнення 722658,90грн. завданих збитків.

Ухвалою суду від 08.10.2015 року порушено провадження у справі. Розгляд судової справи призначено на 29.10.2015 року. Вимоги до сторін висвітлено в зазначеній ухвалі, в тому числі визнано обов'язковою участь повноважних представників сторін в судове засідання.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду у справі.

В судовому засіданні 14.12.2015 року суд відхилив клопотання позивача про призначення судової експертизи, яке зареєстроване відділом обліку та документального забезпечення суду 18.11.2015 року за вх. №5414/15.

Ухвалою суду від 21.12.2015 р. призначено колегіальний розгляд справи в складі трьох суддів.

19.01.2016 року, у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді, проведено автоматичну зміну складу колегії: суддю Березяк Н.Є. замінено на суддю Синчука М.М.

В судовому засіданні 10.02.2016 року суд відхилив клопотання позивача про призначення судової експертизи, яке зареєстроване відділом обліку та документального забезпечення суду 20.01.2016 року за вх. №243/16.

09.03.2016 року, у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді, проведено автоматичну зміну складу колегії: суддю Долінську О.З. замінено на суддю Крупник Р.В.

09.03.2016 року представник позивача через відділ обліку та документального забезпечення суду подав заяву про зменшення розміру позовних вимог та додаткові пояснення (вх. №1292/16 від 09.03.202016 року), відповідно до якої просить стягнути з відповідача 722 658,90 грн. завданих збитків та 12057,88 грн. судового збору.

Крім того, представник позивача подав клопотання про витребування доказів (вх. №9128/16 від 09.03.2016 року), в якому просить суд зобов'язати сторони по справі скласти двосторонній акт про наявність чи відсутність товарів позивача на складах відповідача за адресою: вул.Городоцька,367, м.Львів, яке суд відхилив в зв'язку його невідповідністю вимогам ст. 38 ГПК України.

09.03.2016 року суд не прийняв до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог у зв'язку з тим, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

В судове засідання 23.03.2016 року сторони участь повноважних представників забезпечили.

Позивач позовні вимоги підтримав, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання про витребування доказів (вх. №12470/16 від 23.03.2016 року), в якому просить суд витребувати у відповідача інформацію про те, коли та куди саме був вивезений чи в інший спосіб видалений зі складу товар ПП «Синевирка», де його місце знаходження станом на сьогодні день, а також надати суду підтверджуючі документи про рух товару позивача зі складу відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.38 ГПК України, у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Суд відхилив клопотання представника позивача про витребування доказів, оскільки в ньому не зазначено який саме доказ витребовується.

Представник відповідача позовні вимоги заперечив, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання про долучення доказів (вх. №12461/16 від 23.03.2016 року).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

11.04.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ПАМ'ЯТЬ-ПЛЮС» (далі по тексту - орендодавець, відповідач) та Приватним підприємством «СИНЕВИРКА» (далі по тексту - орендар, позивач) укладено договір оренди нежитлових приміщень №06 (далі по тексту - договір), згідно умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове оплатне користування нежитлові приміщення за адресою: вул. Городоцька,367 у м.Львові, загальною площею 253,62 кв.м., а саме: складські приміщення, площею 219,42 кв.м., що знаходяться в будівлі літера Б-1 та офісні приміщення, площею 34,20 кв.м., що знаходяться в будівлі літера Б-5, строком з 11.04.2014 року до 31.12.2014 року.

Згідно п.1.2. договору об'єкт оренди передається орендарю для здійснення ним підприємницької діяльності.

Відповідно до п.3.5.1 договору, орендодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку порушення орендарем порядку та строків оплати, передбачених розділом 4 договору.

Відповідно до п.6.5 договору, орендодавець може обмежити право орендаря користуватися об'єктом оренди і не допускати орендаря до приміщень об'єкту оренди відповідно до правил вказаних нижче (п.п.6.5.1.-6.5.6) у випадку порушення орендарем зобов'язань, щодо внесення орендної плати, вимог щодо цільового використання об'єкту оренди, порушення орендарем санітарних норм і правил, норм техніки безпеки, а також протипожежних норм і правил.

Як стверджує позивач, відповідач заблокував позивачу доступ до орендованих приміщень, до майна та всієї бухгалтерської документації, яка знаходилась в орендованих складських та офісних приміщеннях у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо внесення орендної плати.

27.06.2014 року представниками позивача разом з представниками покупців був складений акт про блокування і заборону допуску до орендованих приміщень та протидію законній господарській діяльності.

02.07.2014 року позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій зазначив, що на складі знаходиться товар з коротким строком придатності.

Відповідач надав відповідь на претензію (№64 від 07.07.2014 р.), в якій посилався на умови договору щодо права орендодавця обмежити право орендаря користуватися об'єктом оренди і не допускати орендаря до орендованих приміщень у випадку порушення орендарем зобов'язання щодо внесення орендної плати. Відповідач звернув увагу на те, що згідно п.п. 6.5.5 та 6.5.6 договору орендодавець не несе відповідальності за збитки, понесені орендарем внаслідок обмеження права користування об'єктом оренди, якщо орендар був належним чином повідомлений орендодавцем про застосування такого обмеження. Обмеження права орендаря користуватися об'єктом оренди триває до усунення порушень, що стали причиною обмеження права користування. Крім того, у зв'язку з наявною заборгованістю згідно договору, у вказаній відповіді на претензію відповідач наполягав на її погашенні позивачем протягом семи календарних днів з дня отримання даного листа.

У зв'язку з систематичним простроченням оплати за оренду нежитлового приміщення, Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ПАМ'ЯТЬ-ПЛЮС» на підставі п.п. 3.3, 3.5.1, 3.5 договору оренди письмово повідомлено позивача про одностороннє розірвання вказаного договору. (повідомлення вих.. №69 від 15.07.2014 р.).

25.07.2014 р. відповідачем складено акт вилучення з користування нежитлових приміщень орендаря. У вказаному акті наведено перелік майна орендаря, яке виявлено при проведенні огляду приміщень. Копію вказаного акту направлено позивачу 15.08.2014 р. згідно супровідного листа вих. №79 від 15.08.2014 р., в якому містилась пропозиція погасити заборгованість та отримати майно. (докази поштового направлення долучено до матеріалів справи).

Листом вих. №26 від 28.08.2014 р. позивачем направлено відповідачу письмову пропозицію щодо розв'язання ситуації стосовно орендованих приміщень, в якій висловлено умови, зокрема, про те, що орендодавець надає орендарю час для вивезення з орендованих офісних приміщень належного йому майна; орендодавець надає орендарю час для вивезення з орендованих складських приміщень продукцію, термін придатності якої не минув, погодивши час вивезення майна, оскільки таке вивезення вимагає залучення додаткової робочої сили та автотранспорту.

У відповідь на пропозицію (вих. №99 від 07.10.2014 р.) відповідач запропонував позивачу погасити заборгованість згідно договору оренди та отримати майно.

Зважаючи на те, що протягом тривалого часу відповідачем не повернуто позивачу майно, яке знаходиться у заблокованих приміщеннях, які орендувались позивачем згідно договору №06 від 11.04.2014 р., позивач звернувся до суду із позовом про зобов'язання передати майно та стягнення 722658,90грн. завданих збитків.

Відповідач позовні вимоги заперечує з підстав правомірності його дій у відповідності до умов договору №06 від 11.04.2014 р.

03.03.2016 року керівниками сторін підписано акт приймання - передачі майна, копію якого долучено до матеріалів справи.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення завданих збитків підлягають до задоволення, в частині зобов'язання передати майно - припиненню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Як встановлено судом, на підставі договору безоплатного користування майном від 08.04.2014 р., укладеного між Лемішкою Ігорем Михайловичем та ПП «Синевирка», позивач набув право користування наступним майном: стіл офісний «Пінокіо», стіл комп'ютерний, стіл офісний з тумбою, стіл офісний розкладний, крісло офісне з підлокітниками велике,крісло офісне, крісло офісне з підлокітниками, крісла офісні, друкарський пристрій Canon LBP602OB F158200 серійний номер NCMA 123941, копіюючий пристрій Canon FC 224 номер UUD80948, ноутбук Lenovo G-505, зарядний пристрій до ноутбука Lenovo G-505, модем TP-Link модель TL-WR 740N, радіотелефон Panasonic, калькулятор Assistant AC-2326, шнур USB до друкарського пристрою Canon LBP602OB F158200, подовжувач із заземленням на 5 розеток, колодка з ключами, контролька до колодки, окуляри для виправлення зору з лінзою +1,5 (для читання тексту на моніторі), футляр для окулярів Polaroid, ручка Tukzar, аптечка укомплектована медикаментами першої необхідності, яке було передано позивачу згідно акту передачі майна від 11.04.2014 р.

У акті вилучення з користування нежитлових приміщень орендаря від 25.07.2014 р. відповідач зафіксував перелік майна орендаря, яке виявлено при проведенні огляду приміщень, серед якого, зокрема, зазначено майно, що перебувало в користуванні відповідача на підставі вищевказаного договору безоплатного користування майном від 08.04.2014 р.

Статтею 400 ЦК України передбачено, що недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Однак, в зв'язку з підписанням керівниками сторін акту приймання - передачі майна, про зобов'язання до повернення якого заявлено позовну вимогу, від 03.03.2016 р., провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п.1.1 ст. 80 ГПК України.

У відповідності до п. 4.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 «Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. (із змінами та доповненнями), господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Судом встановлено, що предмет спору в частині зобов'язання до повернення майна між сторонами існував на момент звернення з позовом до суду та не існує в процесі розгляду справи.

Відшкодування збитків, як один із способів захисту цивільних, а в даному випадку господарських, прав та інтересів особи передбачено ст. 22 ЦК України та ст. 224 ГК України, за приписами яких учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3 ст. 22 ЦК України).

Окрім того, цей спосіб захисту має місце за наявності складу цивільного (господарського) правопорушення, яке включає в себе протиправну поведінку заподіювача шкоди, наявність негативних наслідків (шкоди), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та наслідками, а також вину правопорушника.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у відповіді на претензію (від 07.07.2014 р. вих. №64) відповідач посилався на умови договору щодо права орендодавця обмежити право орендаря користуватися об'єктом оренди і не допускати орендаря до орендованих приміщень у випадку порушення орендарем зобов'язання щодо внесення орендної плати. Відповідач звернув увагу на те, що згідно п.п. 6.5.5 та 6.5.6 договору орендодавець не несе відповідальності за збитки, понесені орендарем внаслідок обмеження права користування об'єктом оренди, якщо орендар був належним чином повідомлений орендодавцем про застосування такого обмеження. Обмеження права орендаря користуватися об'єктом оренди триває до усунення порушень, що стали причиною обмеження права користування.

У вищевказаній відповіді на претензію відповідач стверджує про те, що службовими особами ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ПАМ'ЯТЬ-ПЛЮС» Лосем В.В. та Гавриловським В.М. було поставлено до відома директора ПП «СИНЕВИРКА» Лемішка І.М. про намір задіяти фінансове блокування у випадку несплати заборгованості. Разом з тим, належні докази такого повідомлення в матеріалах справи відсутні.

У зв'язку з систематичним простроченням оплати за оренду нежитлового приміщення, Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ПАМ'ЯТЬ-ПЛЮС» на підставі п.п. 3.3, 3.5.1, 3.5 договору оренди письмово повідомлено позивача про одностороннє розірвання вказаного договору. (повідомлення вих.. №69 від 15.07.2014 р.).

25.07.2014 р. відповідачем складено акт вилучення з користування нежитлових приміщень орендаря. У вказаному акті наведено перелік майна орендаря, яке виявлено при проведенні огляду приміщень. Копію вказаного акту направлено позивачу 15.08.2014 р. згідно супровідного листа вих. №79 від 15.08.2014 р., в якому містилась пропозиція погасити заборгованість та отримати майно. (докази поштового направлення долучено до матеріалів справи).

Натомість, на письмову пропозицію позивача (вих. №26 від 28.08.2014 р.) щодо розв'язання ситуації стосовно орендованих приміщень, в якій висловлено умови, зокрема, про те, що орендодавець надає орендарю час для вивезення з орендованих офісних приміщень належного йому майна, відповідач надав відповідь 07.10.2014 р., в якій запропонував позивачу погасити заборгованість згідно договору оренди та отримати майно.

Однак, станом на момент розгляду спору товарно - матеріальні цінності, наявність яких в складських приміщеннях зафіксована відповідачем у акті вилучення з користування нежитлових приміщень орендаря від 25.07.2014 р., позивачу відповідачем не передано.

Згідно накладних №47 від 19.06.2014 р., №У00000001 від 02.06.2014 р., №У від 08.06.2014 р., копії яких містяться в матеріалах справи, позивач придбав товар на суму 722 658,90 грн. Вказаний товар було поставлено позивачу згідно товарно - транспортних накладних, копії яких містяться в матеріалах справи, за адресою: м. Львів, вул.. Городоцька, 367.

Факт наявності такого майна підтверджений відповідачем у акті вилучення з користування нежитлових приміщень орендаря від 25.07.2014 р.

Пунктом 6.5 договору оренди передбачено право орендодавця обмежити право орендаря користуватися об'єктом оренди і не допускати орендаря до приміщень об'єкту оренди у випадку порушення орендарем зобов'язань, зокрема, щодо внесення орендної плати.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що умовами вищевказаного договору не передбачено можливість обмеження орендодавцем орендаря у його праві власності чи користування майном, яке знаходиться в орендованих приміщеннях.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів України» завдань суду як державної правозахисної інституції, суд, здійснюючи правосуддя у сфері права власності, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод громадянина, інтересів юридичних осіб, суспільства і держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Беручи до уваги вищенаведене, суд констатує, що внаслідок умисних протиправних дій відповідача, які полягали в обмеженні права власності позивача на товарно - матеріальні цінності вартістю 722 658,90 грн., що призвело до порушення такого права та втрати майна, відповідачу завдано збитки в розмірі вартості втраченого майна.

Із врахуванням викладеного, суд вважає правомірним відшкодування позивачем відповідачу вартості втраченого майна, в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині є належним чином доведеними, документально підтвердженими та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають до задоволення.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В зв'язку з тим, що спір виник з вини відповідача, судовий збір покладається на відповідача в повному обсязі у відповідності до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 43, 33, 34, 35, 44, 49, п.1.1 ст. 80, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в частині позовних вимог про зобов'язання передати майно.

2. Задоволити позовні вимоги в частині стягнення 722658,90 грн. завданих збитків.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ПАМ'ЯТЬ-ПЛЮС» (79040, м.Львів, вул. Городоцька,367, ідентифікаційний код 35327681) повернути Приватному підприємству «СИНЕВИРКА» (80381, Львівська область, м. Дубляни, вул. Львівська,1, ідентифікаційний код 36587090) 722658,90грн. збитків та 12057,88 грн. судового збору.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 28.03.2016 р.

Головуюча суддя Король М.Р.

Суддя Синчук М.М.

Суддя Крупник Р.В.