ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2016 р. Справа № 911/1047/14

За первісним позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Нива

до першого відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Технологічна Аграрна Компанія Обєднана

та другого відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Агрофірма Нива

про визнання договору інвестування від 24.09.2012 припиненим та визнання договору інвестування від 10.01.2014 недійсним

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства Технологічна Аграрна Компанія Обєднана

до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Нива

про зобовязання вчинити дії Cуддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача за первісним позовом ОСОБА_3 (дов. № 31 від 15.05.2015);

від першого відповідача за первісним позовом не зявилися;

від другого відповідача за первісним позовом не зявилися.

Обставини справи:

Рішенням господарського суду Київської області від 11.04.2014 (суддя Щоткін О.В.), у задоволенні первісного позову відмовлено в повному обсязі, зустрічний позов задоволено частково, зобовязано ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Нива (12622, Житомирська обл., Брусилівський район, село Карабачин, ідентифікаційний код 03568014) надати ОСОБА_2 акціонерному товариству Технологічна Аграрна Компанія Обєднана (01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, 15-А. кв.7, ідентифікаційний код 33939991) земельні ділянки, загальною площею - 1066,1123 га, які розташовані за межами населеного пункту на території Карабачинської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, та забезпечити вільний доступ до них, з метою забезпечення здійснення інвестиційної діяльності відповідно до укладеного між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Нива та ОСОБА_2 акціонерним товариством Технологічна Аграрна Компанія Обєднана договору інвестування від 24.09.2012 року, в решті зустрічних позовних вимог відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Нива (12622, Житомирська обл., Брусилівський район, село Карабачин, ідентифікаційний код 03568014) на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства Технологічна Аграрна Компанія Обєднана (01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, 15-А. кв.7, ідентифікаційний код 33939991) 609 (шістсот девять) грн. 00 коп. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 рішення господарського суду Київської області від 11.04.2014 у справі № 911/1047/14 скасовано та прийнято нове рішення, яким первісний позов задоволено частково, визнано недійсним договір, укладений між ОСОБА_2 акціонерним товариством Технологічна Аграрна Компанія Обєднана та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Нива від 24.09.2012 з моменту його укладення, визнано частково недійсним договір, укладений між ОСОБА_2 акціонерним товариством Технологічна Аграрна Компанія Обєднана та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Агрофірма Нива від 10.01.2014 в частині передачі земельних ділянок, розташованих за межами населеного пункту на території Карабачинської сільської ради Брусилівського району Житомирської області площею 200 га, зобовязано Приватне акціонерне товариство Технологічна Аграрна Компанія Обєднана (02225, м. Київ, вул. Архітектора Ніколаєва, 7, ) повернути ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Нива (12622, Житомирська обл., Брусилівський р-н, с. Карабачин, ) земельні ділянки загальною площею 1458 га ріллі, які розташовані за межами населеного пункту на території Карабачинської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, передані за актом приймання-передачі земельних ділянок до Договору інвестування від 24.09.2012, в іншій частині первісного позову відмовлено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю, стягнуто з ОСОБА_2 акціонерного товариства Технологічна Аграрна Компанія Обєднана (02225, м. Київ, вул. Архітектора Ніколаєва, 7, ) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Агрофірма Нива (08552, Київська область, Фастівський район, с. Пилипівка, вул. Леніна, 55, ) солідарно на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Нива (12622, Житомирська обл., Брусилівський р-н, с. Карабачин, ) судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 2 740 (дві тисячі сімсот сорок) гривень 50 коп., повернуто ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Нива (12622, Житомирська обл., Брусилівський р-н, с. Карабачин, ) з Державного бюджету України 913 (девятсот тринадцять) грн 50 коп. надмірно сплаченого судового збору за подання позовної заяви згідно квитанції №ПН 5619 від 24.03.2014 та за подання апеляційної скарги згідно квитанції №PN від 22.12.2014.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.05.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 у справі № 911/1047/14 та рішення господарського суду Київської області від 11.04.2014 у цій справі скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Київської області.

На підставі автоматизованого розподілу від 05.06.2015 справу № 911/1047/14 передано до розгляду судді Горбасенку П.В.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.06.2015 (з урахуванням ухвали від 26.06.2015) справу № 911/1047/14 прийнято до свого провадження, розгляд справи призначено на 26.06.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 26.06.2015 призначено судову земельно-технічну експертизу у справі № 911/1047/14, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, зупинено провадження у справі до закінчення експертних досліджень і отримання господарським судом Київської області висновків експертів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.08.2015 задоволено клопотання № 12271/15-41 від 23.07.2015 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про погодження терміну проведення експертизи у строк понад три місяці; задоволено клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України б/н та б/д про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової будівельно-технічної експертизи та зупинено провадження у справі № 911/1047/14 до закінчення експертних досліджень і отримання господарським судом Київської області висновків експерта.

25.02.2016 до канцелярії господарського суду Київської області надійшов лист КНДІСЕ № 12271/15-41 від 24.02.2016 разом з висновком експерта № 12271/15-41 від 24.02.2016 та матеріалами справи № 911/1047/14 за первісним позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Нива до ОСОБА_2 акціонерного товариства Технологічна Аграрна Компанія Обєднана та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Агрофірма Нива про визнання договору інвестування від 24.09.2012р. припиненим та визнання договору інвестування від 10.01.2014р. недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства Технологічна Аграрна Компанія Обєднана до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Нива про зобовязання вчинити дії.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.02.2016 поновлено провадження у справі № 911/1047/14 та призначено розгляд справи на 18.03.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.03.2016 продовжено строк розгляду спору на пятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 01.04.2016.

У судовому засіданні 01.04.2016 представник позивача за первісним позовом повністю підтримав первісні позовні вимоги та заперечив проти задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідачі за первісним позовом в судове засідання 01.04.2016 не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачами за первісним позовом не заявлено.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідачів за первісним позовом в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами за відсутності представників відповідачів за первісним позовом.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, суд

ВСТАНОВИВ:

24.09.2012 між ОСОБА_2 акціонерним товариством «Технологічна Аграрна Компанія Обєднана» (Інвестор) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Нива» (Учасник) укладено договір інвестування, за умовами якого інвестор зобовязався здійснювати інвестиційну діяльність у відповідності до цільового використання земель сільськогосподарського призначення шляхом вкладення інвестицій: власних, позичкових та/або залучених матеріальних та нематеріальних активів в землі сільськогосподарського призначення, що належать учаснику на праві орендного користування згідно договору оренди землі, що розташовані на території Карабачинської сільської ради, зареєстровані у відділі Держкомзему (та/або ДЗК) у Брусилівському районі Житомирської області. З дати укладення договору інвестор отримує право користування вказаними землями у повному обсязі за договором, в тому числі з метою сільськогосподарського товарного виробництва.

Згідно п. 2.2. договору обєкт інвестиційної програми земельні ділянки загальною площею 1 458 га ріллі, які розташовані за межами населеного пункту на території Карабачинської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, та належать учаснику на праві орендного користування згідно договорів, що зазначені в п. 2.1. договору. Земельні ділянки обслуговуються сільською радою села Карабачин Брусилівського району Житомирської області.

Відповідно до п.п. 3.4., 3.5. договору інвестор зобовязався використовувати щорічно в господарській діяльності загальних обсяг земель, що є обєктом інвестиційної програми, для вирощування сільгоспкультур з урахуванням агрономічних технологій стосовного кожної окремої культури; своєчасно та в повному обсязі здійснювати виплати, що визначені п. 6 договору, в сумі, яка дорівнює 676 485 грн.

Учасник зобовязується не укладати з третіми особами угод, що стосуються права користування землею, що є обєктом реалізації інвестором інвестиційної програми, протягом всього терміну дії договору (п. 4.2. договору).

Пунктами 6.1., 6.2. договору передбачено, що учасник отримує від інвестора інвестиційних виплат в сумі, яка дорівнює 676 485 грн. Виплати сплачуються учаснику щомісячно рівними частинами у сумі, яка дорівнює 75 165 грн з січня по вересень 2013 року безготівковим переказом.

Згідно п. 11.5. договору договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2013 року. Договір продовжує свою дії на тих самих умовах на 2014 та 2015 роки при виконанні сторонами умов договору.

Позивач за первісним позовом в якості обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перший відповідач грошові кошти у вересні 2013 року не сплатив, а сплатив їх лише у жовні 2013, тим самим порушив договір.

Крім того, перший відповідач за первісним позовом вчинював різні порушення правил землекористування, не виконував вимог щодо агрохімічних технологій, сівозміни, здійснював нанесення ядохімікатів вертольотами з повітря, порушуючи п.п. 3.2., 3.3., 3.4., 3.5. договору, у звязку з чим договір інвестування від 24.09.2012 припинив свою дію.

30.10.2013 позивач за первісним позовом направив на адресу першого відповідача за первісним позовом листи № 50, 51, 52 з вимогою про припинення користування земельними ділянками (а.с. 10-12, т. 1).

Листом № 957 від 18.11.2013 (а.с. 18-20, т. 1) ТОВ «Технологічна Аграрна Компанія Обєднана» повідомила ТОВ «Нива», що вважає договір інвестування від 24.09.2012 таким, що діє до 31.12.2015 та планує продовжувати його виконання здійснюючи передбачені ним платежі.

10.01.2014 між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Агрофірма Нива (Інвестор) та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Технологічна Аграрна Компанія Обєднана» (Учасник) укладено договір інвестування, за умовами якого інвестор зобовязався здійснювати інвестиційну діяльність у відповідності до цільового використання земель сільськогосподарського призначення шляхом вкладення інвестицій: власних, позичкових та/або залучених матеріальних та нематеріальних активів в землі сільськогосподарського призначення, правом користування яких, в тому числі на умовах оренди, користується учасник на підставі відповідних договорів користування земельними ділянками, які розташовані на території Карабачинської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, а також Пилипівської і Томашівської сільських ради Фастівського району Київської області, укладених з власниками та/або розпорядниками земельних ділянок (часток/паїв) та зареєстрованих у відповідності до чинного законодавства. З дати укладення договору інвестор отримує право користування вказаними землями у повному обсязі за договором, в тому числі з метою сільськогосподарського товарного виробництва.

Згідно п. 2.2. договору інвестування від 10.01.2014 обєкт інвестиційної програми земельні ділянки загальною площею 2 220,43 га ріллі, в тому числі: - земельні ділянки, розташовані на території Карабачинської сільської ради Брусилівського району Житомирської області площею 200 га. Право користування зазначеними земельними ділянками, в тому числі на умовах оренди, належить учаснику згідно договорів, що зазначені в п. 2.1. договору. Земельні ділянки знаходяться за межами населених пунктів, і обліковуються відповідними сільськими радами.

Строк дії (період) інвестиційної програми з 10.01.2014 по 31.12.2015 (п. 2.3. договору інвестування від 10.01.2014).

Позивач за первісним позовом вважає дії ТОВ «Технологічна Аграрна Компанія Обєднана» по укладенню договору інвестування від 10.01.2014 є протиправними та порушують права ТОВ «Нива», оскільки договір від 24.09.2012 припинив свою дію у 2013 році, а відповідно у 2014 році у першого відповідача за первісним позовом не було підстав щодо користування та розпорядження земельними ділянками, та позивач за первісним позовом не надавав згоди щодо розпорядження своїми земельними ділянками, у звязку з чим договір інвестування від 10.01.2014 укладений з порушенням положень ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України, ч. 1 ст. 215 ЦК, ч. 1 ст. 207 ГК і повинен бути визнаний недійсним.

Крім того, позивач за первісним позовом посилається на те, що права користування земельними ділянками не були зареєстровані відповідачами за первісним позовом відповідно до Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Cуд встановив, що строк дії договору інвестування від 24.09.2012 та договору інвестування від 10.01.2014 закінчився 31.12.2015.

Висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 12271/15-41 від 24.02.2016 встановлено, що фактична площа земельних ділянко по фактичному порядку користування ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Нива», ОСОБА_2 акціонерним товариством «Технологічна Аграрна Компанія Обєднання» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива» земельними ділянками, які розташовані за межами населеного пункту на території Карабачинської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, що становить 1316,7707 га, не відповідає площі 1458 га (а.с. 6, том 2), яка зазначена в акті приймання-передачі земельних ділянок до договору інвестування від 24.09.2012.

Предметом первісного позову є вимоги про визнання договору інвестування від 24.09.2012, укладеного між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Нива» та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Технологічна аграрна компанія обєднана» таким, що припинив дію, визнання недійсним договору інвестування від 10.01.2014, укладеного між ОСОБА_2 акціонерним товариством «Технологічна аграрна компанія обєднана» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива».

Відповідно до ст. 11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи. Постанова касаційної інстанції не може містити вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

У постанові Вищого господарського суду України від 19.05.2015 у справі № 911/1047/14 суд касаційної інстанції вказав на необхідність встановлення судом першої інстанції правовідносин сторін за спірним договором і надання їм оцінки на предмет їх відповідності вимогам діючого законодавства, зокрема, Закону України «Про інвестиційну діяльність».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути, зокрема, кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери (крім векселів), права користування землею, водою, ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права.

Об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути, зокрема, будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права (ч. 1 ст. 4 цього Закону). Суб'єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави. Інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності. Учасниками інвестиційної діяльності можуть бути громадяни та юридичні особи України, інших держав, які забезпечують реалізацію інвестицій як виконавці замовлень або на підставі доручення інвестора. (ст. 5 цього Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 6 цього Закону відносини, що виникають при здійсненні інвестиційної діяльності на Україні, регулюються цим Законом, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 цього Закону основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" (далі - Закон) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 цього Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент укладення договору від 24.09.2012) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки;визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" закріплено права, що підлягають обов'язковій державній реєстрації, до яких відноситься і право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до частини 1 статті 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

За приписами п. 2.6 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Судом встановлено, що при укладенні договору інвестування від 24.09.2012 та договору інвестування від 10.01.2014 між сторонами виникли орендні правовідносини, а відтак до вказаних відносин мають застосуватися положення законодавства, що стосуються оренди землі.

Суд встановив, що договір інвестування від 24.09.2012 та договір інвестування від 10.01.2014 не є зареєстрованими у встановленому порядку для договорів оренди землі.

Крім того, згідно зі ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Способи захисту субєктивних цивільних прав це закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Положеннями ст. 20 Господарського кодексу України та ст. 16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту прав і законних інтересів субєктів господарювання.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Звертаючись до суду з вимогою щодо визнання інвестиційного договору від 24.09.2012 припиненим, позивач фактично просив встановити певний юридичний факт.

Водночас, заявлена вимога про припинення договору не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки ця вимога є нічим іншим як встановлення факту, що має юридичне значення, і цей факт може встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне, і його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-69цс11.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісних позовних вимог про визнання договору інвестування від 24.09.2012, укладеного між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Нива» та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Технологічна аграрна компанія обєднана» таким, що припинив дію.

Також позивачем за первісним позовом заявлено вимогу про визнання недійсним договору інвестування від 10.01.2014, укладеного між ОСОБА_2 акціонерним товариством «Технологічна аграрна компанія обєднана» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива»

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи вищевикладене та, з огляду на те, що первісна позовна вимога про визнання недійсним договору інвестування від 10.01.2014, укладеного між ОСОБА_2 акціонерним товариством «Технологічна аграрна компанія обєднана» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива» є похідною від первісної позовної вимоги про визнання договору інвестування від 24.09.2012, укладеного між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Нива» та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Технологічна аграрна компанія обєднана» таким, що припинив дію та відмову суду у задоволенні вказаної вимоги, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору інвестування від 10.01.2014, укладеного між ОСОБА_2 акціонерним товариством «Технологічна аграрна компанія обєднана» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива», як похідної від первісної позовної вимоги про визнання договору інвестування від 24.09.2012 таким, що припинив дію.

Предметом зустрічного позовну є вимоги про зобов'язання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Нива» надати ОСОБА_2 акціонерному товариству «Технологічна Аграрна Компанія Обєднана» земельні ділянки, загальною площею 1 458 га ріллі, які розташовані за межами населеного пункту на території Карабачинської сільської ради Брусилівського району Житомирської області є об'єктом договору інвестування від 24.09.2012, та забезпечити вільний доступ до них, з метою забезпечення здійснення інвестиційної діяльності відповідно до укладеного між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Нива» та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Технологічна Аграрна Компанія Обєднана» договору інвестування від 24.09.2012.

В обґрунтування заявлених позовних вимог за зустрічним позовом, ПАТ «ТАКО» посилається на те, що відповідно до умов договору інвестування, обовязком ТОВ «Нива», якому кореспондується відповідне право ПАТ «ТАКО», є надання позивачу за зустрічним позовом відповідних земельних ділянок, права безперешкодного доступу до них та права користування ними в повному обсязі.

Проте, вказані права позивача за зустрічним позовом не визнаються відповідачем за зустрічним позовом, у звязку з чим, ПАТ «ТАКО» було змушене звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Враховуючи, що станом на момент прийняття судового рішення договір інвестування від 24.09.2012, укладений між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Нива» та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Технологічна аграрна компанія обєднана» припинив свою дію (31.12.2015), суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Нива» надати ОСОБА_2 акціонерному товариству «Технологічна Аграрна Компанія Обєднана» земельні ділянки, загальною площею 1 458 га ріллі, які розташовані за межами населеного пункту на території Карабачинської сільської ради Брусилівського району Житомирської області є об'єктом договору інвестування від 24.09.2012, та забезпечити вільний доступ до них, з метою забезпечення здійснення інвестиційної діяльності відповідно до укладеного між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Нива» та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Технологічна Аграрна Компанія Обєднана» договору інвестування від 24.09.2012.

Відповідно до статей 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за первісні позовні вимоги покладаються на позивача за первісним позовом, витрати по сплаті судового збору за зустрічні позовні вимоги та витрати за проведення експертизи, покладаються судом на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2. У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Повне рішення складено: 05.04.2016

Суддя П.В.Горбасенко