РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016Справа №910/2257/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Вент"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРГОН"
простягнення 191 652,59 грн
Суддя Ярмак О.М.

За участю представників:

від позивачаДенисенко О.П. (представник за довіреністю від 12.02.2016)
від відповідачаЩербина Я.М. (представник за довіреністю від 29.02.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер Вент" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРГОН" про стягнення з нього заборгованості за договором про виконання робіт № 100915/1 від 10.09.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/2257/16 та призначено розгляд справи на 15.03.2016.

Ухвалою від 15.03.2016 судом відкладено розгляд справи на 31.03.2016.

30.03.2016 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву та додаткові документи.

В судове засідання 31.03.2016 з'явилися уповноважені представники сторін.

Представник позивача заявив про виправлення помилки у прохальній частині позовної заяви, зокрема, у сумі основного боргу, відповідно просив стягнути з відповідача 189 980,00 грн основного боргу за виконані роботи за договором про виконання робіт № 100915/1 від 10.09.2015, 1 592,71 грн 3% річних та 79,88 грн інфляційних втрат.

Підстав відмовляти у задоволенні заяви про виправлення у суду немає, тому суд приймає її до розгляду.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, зазначивши про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог з огляду на відсутність у договорі про виконання робіт № 100915/1 від 10.09.2015 погоджених сторонами строків оплати робіт.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КАРГОН" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер Вент" (виконавець) укладено договір про виконання робіт № 100915/1 (далі - Договір 1), відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується своїми силами, засобами та з використанням власних витратних матеріалів, виконати роботи по монтажу, наладці та пуско-наладці 14-ти комплектів автоматики до вентиляційних установок (ПВ1-1, ПВ-2, ПВ2, ПВ3, ПВ4, ПВ5, ПВ6, ПВ7, П1, П2, П3, П4, П5,П6) на об'єкті: ТОВ Реконструкція будівлі цілісного майнового комплексу "Кінотеатр Жовтень" по вул. Костянтинівська, 26, у Подільському районі м Києва у відповідності з проектною документацією. Замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи.

Відповідно до п.2.2 Договору 1 розрахунки за цим Договором замовник здійснює в наступному порядку: передоплата 50% від вартості зобов'язань, та наступні 50% -- по факту прийняття робіт замовником.

Згідно з п. 6.2 Договору 1 роботи приймаються шляхом підписання сторонами акта приймання виконаних підрядних робіт уповноваженими представниками сторін.

На підтвердження виконання робіт та їх прийняття замовником за Договором 1 позивачем подано до суду акт № Ин-0000075 здачі-прийняття робіт від 30.10.2015 на суму 180 000,00 грн.

Також, 22.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КАРГОН" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер Вент" (виконавець) укладено договір про виконання робіт № 220915/1 (далі - Договір 2), відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується своїми силами, засобами та з використанням матеріалів замовника виконати роботи по диспетчеризації на об'єкті: ТОВ Реконструкція будівлі цілісного майнового комплексу "Кінотеатр Жовтень" по вул. Костянтинівська, 26, у Подільському районі м Києва у відповідності з проектною документацією. Замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи.

Відповідно до п.2.2 Договору 2 розрахунки за цим Договором замовник здійснює в наступному порядку: передоплата 50% від вартості зобов'язань, та наступні 50% -- по факту прийняття робіт замовником.

Згідно з п. 6.2 Договору 2 роботи приймаються шляхом підписання сторонами акта приймання виконаних підрядних робіт уповноваженими представниками сторін.

На підтвердження виконання робіт та їх прийняття замовником за Договором 2 позивачем подано до суду акт № Ин-0000076 здачі-прийняття робіт від 30.10.2015 на суму 46 980,00 грн.

Згідно з платіжними дорученнями № 1613 від 13.11.2015, № 1643 від 26.11.2015, № 1682 від 11.12.2015, № 1723 від 17.12.2015, замовник оплатив виконані за Договором 2 роботи на загальну суму 37 000,00 грн.

За твердженнями позивача, відповідач не оплатив роботи за Договором 1 у повному обсязі на суму 180 000,00 грн, а роботи за Договором 2 на суму 9 980,00 грн., у зв'язку з чим позивач змушений був звернутися до суду.

Відповідач проти факту виконання робіт та їх прийняття замовником не заперечує, проте, вказує на те, що строк їх оплати не визначений Договорами 1 та 2, тому не настав.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов'язання.

На підставі поданих доказів судом встановлено, що факт виконання зобов'язань за Договорами 1 та 2 позивачем належним чином доведений, а відповідачем не спростований.

Що стосується строку оплати виконаних робіт, з яким не згоден відповідач, суд зазначає таке.

У пункті 2.2 Договорів 1 та 2 визначено, що замовник здійснює розрахунок решти 50% від вартості зобов'язань по факту прийняття робіт замовником.

Оскільки факт прийняття робіт замовником за Договорами 1 та 2 підтверджено відповідними актами здачі-прийняття, то суд вважає, що строк їх оплати настав одразу після підписання актів, тобто, 30.10.2015.

Окрім того, факт звернення до відповідача із претензією № 140116/1 від 14.01.2016 щодо сплати боргу за надані послуги та виконані робот підтверджується самим відповідачем.

Отже, оскільки факт невиконання відповідачем своїх обов'язків, строк здійснення яких настав, за Договорами 1 та 2 належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, позовні вимоги про стягнення з відповідача 189 980,00 грн заборгованості за виконані роботи підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується стягнення з відповідача 1 592,71 грн 3% річних та 79,88 грн інфляційних втрат за порушення строків оплати, суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За розрахунками позивача, здійсненими в період з 30.10.2015 по 09.02.2016, розмір 3% річних становить 1 592,71 грн, а розмір інфляційних втрат, розрахованих за жовтень-грудень 2015 року - 79,88 грн.

Приймаючи до уваги наведені вище приписи цивільного законодавства щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім процентів річних від простроченої суми та збитків від інфляції, перевіривши здійснений позивачем розрахунок на предмет арифметичної правильності та визначення періодів прострочення, суд приймає його як обґрунтований та вірний, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 79,88 грн інфляційних втрат та 1 592,71 грн 3% річних підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного вище, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, понесені позивачем судові витрати у справі покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРГОН" (01014, м. Київ, бул. Дружби Народів, 40-А, ідентифікаційний код 38241508) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Вент" (02218, м. Київ, вул. Райдужна, 10, кв. 68, ідентифікаційний код 32377923) 189 980 (сто вісімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят) грн. заборгованості, 1 592 (одну тисячу п'ятсот дев'яносто дві) грн. 71 коп. 3% річних, 79 (сімдесят дев'ять) грн. 88 коп. інфляційних втрат та 2 874 (дві тисячі вісімсот сімдесят чотири) грн. 79 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.М. Ярмак

Повне рішення складено: 04.04.2016