ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

29 березня 2016 р. Справа № 902/135/16

Господарський суд Вінницької області у складі: судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «МАМАН-2012»

(вул. Ланжеронівська, 18, м. Одеса, 65026)

до: Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036)

за участю третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 21000)

про визнання рішення недійсним

при секретарі судового засідання Солоненко Т.В.:

за участю представників сторін:

позивача: Лемещук Н.В., Гора М.А. за довіреністю б/н. від 08.02.2016 року;

відповідача: Драпак Ю.П. за довіреністю № 18/16 від 23.02.2016 року;

Соловей Н.В. за довіреністю № 17/16 від 23.02.2016 року;

третьої особи: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МАМАН-2012» звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом про визнання рішення Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 04-27/2539 від 04.12.2015 року недійсним.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в оскаржуваному рішенні має місце неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; висновки, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи; відповідачем неправильно застосовано норми матеріального права, наслідком чого стало прийняття неправильного рішення.

Ухвалою суду від 17.02.2016 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/135/16 з призначенням до розгляду в судовому засіданні на 03.03.2016 року та зобов'язано сторін надати суду докази необхідні для вирішення спору в даній справі. Одночасно судом, у відповідності до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1.

29.02.2016 року до суду надійшли письмові пояснення (вх. номер канц. суду 06-52/1764/16 від 29.02.2016 року) за підписом представника позивача за довіреністю Лемещук Н.В. в яких наведено міркування щодо пріоритетного права позивача на використання словесних та зображувальних позначень. (а.с. 41-44)

29.02.2016 року до суду надійшли пояснення за № 03-39/307 від 29.02.2016 року відповідача, в яких останній заперечує проти позову, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими та наголошує, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту, оскільки оспорюваний останнім лист не є рішенням в розумінні ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Ухвалою суду від 03.03.2016 року розгляд справи відкладено на 29.03.2016 року з підстав неявки в засідання суду всіх учасників процесу.

12.03.2016 року від відповідача надійшли додаткові пояснення № 03-39/360 від 11.03.2016 року, в обґрунтування своїх заперечень.

На визначену судом дату з'явились представники сторін. Представники позивача підтримали позов з підстав наведених в позовні заяві та додаткових поясненнях. Представники відповідача заперечували проти позову.

Третя особа правом участі в судовому засіданні не скористалася, пояснень щодо обставин викладених в позові та визначених судом документів не надала, про поважність причини своєї неявки суду не повідомила, хоча про дату, час і місце розгляду справи третя особа повідомлялася судом належним чином за адресою, вказаною в позовній заяві, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців. Однак, згідно поштових повідомлень, що містяться в матеріалах справи, надіслані судом копії ухвал суду повернуто до суду з написом наступного змісту: «за закінченням терміну зберігання».

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч.1 ст.64 та ст.87 Господарського процесуального кодексу України.

В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (пп.3.9.1. п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011).

Таким чином, оскільки неможливість присутності в судовому засіданні представника третьої особи документально підтверджена не була, надані сторонами матеріали справи та оригінали документів дозволяють розглянути справу по суті спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи представників сторін поданими доказами, судом встановлено наступне.

У вересні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МАМАН - 2012» (надалі Позивач) звернулося до Антимонопольного комітету України із заявою про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції (надалі Заява) відносно Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (надалі Третя особа), в якій просив дії Третьої особи визнати фактом недобросовісної конкуренції та зобов'язати припинити ці дії, а також накласти на Третю особу штраф у розмірі 10-ти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян. (а.с. 105)

Дорученням Антимонопольного комітету України від 22.09.2015 року вх. № 8-01/113-АМ Вінницьке обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (надалі Відповідач) уповноважене здійснити розгляд заяви Позивача щодо наявності в діях Третьої особи ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції та прийняти відповідне рішення.

Згідно із поданою заявою, ознаки порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції в діях Третьої особи полягають у використанні останнім у назві свого кафе (пастерії) схожих по ступеню змішування словесних та зображувальних позначень, а саме: «МАМАN», «мультяшні» зображення товстої жінки в старомодному платті з кухонним приладдям в руці та кішечки, що вводить в оману споживачів, оскільки дані словесні та зображувальні позначення є зареєстрованими товарними знаками Позивача.

У зв'язку з розглядом вищевказаної Заяви, Відповідачем направлено Третій особі вимогу від 29.09.2015 № 04-27/2074 про надання інформації, відповідно до якої останньому необхідно було в одинадцятиденний строк після дня її отримання надати відповідну інформацію. (а.с. 141)

У встановлений строк Третя особа інформації Відповідачу не надала.

Як свідчать пояснення Відповідача, станом на дату закінчення 30-денного строку у нього не було інформації від Третьої особи і ця інформація не могла бути надана Позивачем.

На підставі п. 19 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, розгляд Заяви було подовжено, про що листом від 20.10.2015 року № 04-28/2190 було повідомлено представника Позивача. (а.с. 109)

21.10.2015 року Відповідачем Третій особі повторно направлено вимогу № 04-27/2224 про надання інформації. (а.с. 115)

Інформація від Третьої особи була надана після закінчення 30-денного строку розгляду заяви, а саме листом від 19.11.2015 року № 3. (а.с. 114).

В результаті розгляду заяви Відповідачем встановлено наступне.

ТОВ «МАМАН-2012» (м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 18) зареєстроване 13 червня 2012 року. Основним видом діяльності є діяльність ресторанів, надання мобільного харчування. Після державної реєстрації заявником відкрито кафе «МАМАN», яке знаходиться за місцем знаходження заявника: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 18.

Зображення знаку «МАМАN» зареєстровано в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 13 травня 2013 року (свідоцтво на знак для товарів і послуг № 170816, видане у відповідності до Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»). «Мультяшні» зображення товстої жінки в старомодному платті з кухонним приладдям в руці використовується ТОВ «МАМАН-2012» на підставі договору про надання виключного права на використання творів (ліцензійного договору) від 10.07.2012року з громадянином ОСОБА_7. (а.с. 110-113)

Заявник використовує знак «МАМАN» та малюнки з 2012 року на вивісках кафе, у книгах меню, на візитних картах, дисконтних картках, на флаєрах, в інших рекламних матеріалах в м. Одеса.

Кафе «МАМАN» є закладом харчування з меню, де представлені страви української, єврейської, італійської, середземноморської, французької, грузинської кухонь.

Реєстрацію ФОП ОСОБА_1 проведено в лютому 2015 року. Основним видом діяльності є діяльність ресторанів, надання мобільного харчування. З 20 березня 2015 року Третя особа використовує позначення «у МАМАN» та зображення товстої жінки в старомодному платті з кухонним приладдям в руці в якості вивісок на зовнішній стіні кафе, розташованого у м. Вінниця по вул. Театральній, 14. Позначення «у МАМАN» також розміщується на книгах меню, столовому приладді, візитних картках, фіскальних чеках.

Візуально дані позначення мають схожість з позначеннями «МАМАN» та зображенням товстої жінки в старомодному платті з кухонним приладдям в руці, використання яких розпочато заявником першим.

Згідно з поясненнями Третьої особи, наданими на вимогу Відповідача, автором назви (словосполучення) «у МАМАN» та автором малюнків є сама Третя особа. Дані позначення не отримували охорону об'єкта інтелектуальної власності.

Третя особа заперечує щодо володіння інформацією про існування ТОВ «МАМАН-2012», та кафе з такою назвою. Зауважував, що словесні та зображувальні позначення цього товариства та кафе не є всесвітньо відомими, як, наприклад, «Макдональдз».

Провівши дослідження наявності конкурентних відносин між Позивачем та Третьою особою Відповідачем встановлено, що на території м. Вінниця здійснюють свою діяльність більше 190 закладів громадського харчування: кафе, піцерії, паби, ресторани, які працюють в умовах конкуренції на ринку громадського харчування в територіальних межах м. Вінниця, внаслідок чого споживачі мають можливість обирати між вказаними закладами. Позивач на зазначеному ринку в територіальних межах м. Вінниця не здійснює господарську діяльність.

За висновками Відповідача подібність аналогічного товару (послуги громадського харчування), бар'єри вступу на ринок та визначення терміну «конкуренція», Позивач та Третя особа не є конкурентами на ринку громадського харчування в територіальних межах міста Вінниця. Тому підстав для застосування статті 4 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» немає. Керуючись п.20 Правил, ознак порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції Відповідачем в діях Третьої особи не виявлено, відтак підстав для початку розгляду справи про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції проти Третьої особи немає.

Свої висновки Відповідач виклав в листі № 04-27/2539 від 04.12.2015 року «Про розгляд скарги» (а.с. 116).

Розглядаючи спір по суті суд зважає на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

В статті 42 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція. Види і межі монополії визначаються законом.

Стаття 1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» (надалі Закон) визначає, що недобросовісною конкуренцією є будь-які дії у конкуренції, що суперечать торговим та іншим чесним звичаям у господарській діяльності.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» Закон застосовується до відносин, у яких беруть участь суб'єкти господарювання у зв'язку з недобросовісною конкуренцією, у тому числі у разі вчинення ними дій за межами України, якщо ці дії мають чи можуть мати негативний вплив на конкуренцію на її території, якщо інше не встановлено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Термін «економічна конкуренція (конкуренція)», який використовується в законодавстві про захист економічної конкуренції, визначений в статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції»: економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягнення переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Неправомірним є використання імені, комерційного (фірмового) найменування, торговельної марки (знака для товарів і послуг), рекламних матеріалів, оформлення упаковки товарів і періодичних видань, інших позначень без дозволу (згоди) суб'єкта господарювання, який раніше почав використовувати їх або схожі на них позначення у господарській діяльності, що призвело чи може призвести до змішування з діяльністю цього суб'єкта господарювання. (ст. 4 Закону)

Відповідно до статті 27 Закону процесуальні засади діяльності органів Антимонопольного комітету України щодо захисту від недобросовісної конкуренції, зокрема розгляд справ про недобросовісну конкуренцію, перевірка, перегляд, оскарження рішень та розпоряджень органів названого Комітету, інші питання захисту від недобросовісної конкуренції регулюються законодавством про захист економічної конкуренції.

Відповідно до пункту 17 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 29.06.1998 № 169-р та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22.07.1998 за № 471/2911, зі змінами та доповненнями (надалі Правила) заяви про порушення у справах, підвідомчих адміністративній колегії територіального відділення Комітету, подаються до відділення за місцем вчинення порушення або за місцем знаходження відповідача, або за місцем настання наслідків порушення. Заяви про порушення в інших справах подаються до Комітету.

Відповідно до пункту 20 Правил у разі невиявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції державний уповноважений, голова відділення відмовляють у розгляді справи, про що письмово повідомляється заявнику.

Розглядаючи Заяву Позивача Відповідач діяв відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції і вжив заходи відповідно до наданих повноважень для всебічного і повного з'ясування обставин по розгляду зазначеної заяви, про що свідчать вимоги від 29.09.2015 № 04-27/2074, від 21.10.2015 року № 04-27/2224 про надання інформації та лист від 19.11.2015 року № 3.

Не виявивши в діях Третьої особи ознак порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції Відповідач листом, за підписом голови територіального відділення, повідомив про це Позивача у визначений Правилами спосіб.

Відтак, твердження Позивача про порушення законодавства щодо розгляду його Заяви не знайшли свого підтверджуються.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є наявність порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Відповідно до частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 статті 2 цього кодексу встановлено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

На підставі системного аналізу вказаних статей суд приходить до висновку, що до господарського суду має право звернутися особа за захистом своїх прав, порушених у спірних відносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Визначеним у частині першій статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» органом Антимонопольного комітету України, рішення якого можуть бути оскаржені є адміністративна колегія Відділення.

У пункті 2 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» зазначено, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Лист Відповідача від 04.12.2015 № 04-27/2539 підписано не від імені адміністративної колегії Відділення, а підписано посадовою особою Відділення - головою Відділення.

Оспорюваний Позивачем лист не відповідає наведеним вище критеріям, не встановлює для Позивача будь-яких зобов'язань та не передбачає юридичної відповідальності.

Лист Відповідача щодо розгляду Заяви Позивача не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, і останнім не зазначено, в чому конкретно він вбачає таке порушення.

Відносно тверджень Позивача про пріоритет на використання словесних та зображувальних позначень, суд зазначає, що останній не позбачалений права на звернення до суду за захистом цього права.

З огляду на викладене, суд вважає обгрунтованими заперечення відповідача, викладені в поясненнях від 29.02.2016 року та додаткових поясненнях від 11.03.2016 року.

Зважаючи на наведене вище, в його сукупності та виходячи з принципів законності, розумності і справедливості, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому в позові, з підстав у ньому викладених слід відмовити.

У відповідності до ст. 49 ГПК України, у зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82-84, 115 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 01 квітня 2016 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи