ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2016 р. Справа № 909/1086/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2Д.), б/н від 25.12.2015р. (вх. №ЛАГС 01-05/369/16 від 21.01.2016р.)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 07.12.2015р.

у справі № 909/1086/15

за позовом: ФОП ОСОБА_2, с.Гвізд, Надвірнянський район, Івано-Франківська область

до відповідача: Надвірнянської міської ради, м. Надвірна, Івано-Франківська область

про визнання недійсним абзацу 3 п. 1.4 щодо безкоштовного перевезення дітей віком до 14 років без бюджетної компенсації; п.3.1; п. 4.1, п. 4.2, пп. 4.2.1 - 4.2.4, 4.2.4.1 - 4.2.4.5, 4.2.5, 4.2.5.1 - 4.2.5.14, п. 4.3, п. 4.4, п. 4.5, п. 6.2.4 договору №1/2015 про перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Надвірна від 31.07.2015р.

за участю учасників судового процесу:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу від сторін не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 07.12.2015р. у справі № 909/1086/15 (суддя Неверовська Л.М.) відмовлено в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2 до Надвірнянської міської ради про визнання недійсним абзацу 3 п. 1.4 щодо безкоштовного перевезення дітей віком до 14 років без бюджетної компенсації; п.3.1; п. 4.1, п. 4.2, пп. 4.2.1 - 4.2.4, 4.2.4.1 - 4.2.4.5, 4.2.5, 4.2.5.1 - 4.2.5.14, п. 4.3, п. 4.4, п. 4.5, п. 6.2.4 договору №1/2015 про перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Надвірна від 31.07.2015р.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, виходив з того, що оскаржувані умови договору не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства, а волевиявлення сторін правочину є вільним і відповідає їхній внутрішній волі, що узгоджується із загальними вимогами, встановленими статтею 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відтак, дійшов висновку про відмову у позові, оскільки підстави, вказані в обґрунтування позовних вимог, можуть бути для внесення змін до договору у порядку встановленому ст. 188 ГК України, однак не є належним обґрунтуванням та підставою для визнання недійсними умов договору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФОП ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі зясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не враховано надані нею докази, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що обовязки, покладені замовником на перевізника у спірному договорі, порушують його права та охоронювані законом інтереси, суперечать вимогам Закону України Про автомобільний транспорт та Правилам надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, а відтак підлягають визнанню недійсними.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 21.01.2016р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_3, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.01.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 16.02.2016р.

У звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Гнатюк Г.М., розпорядженням в.о. голови суду від 12.02.2016р. внесено зміни в склад колегії суддів для розгляду справи № 909/1086/15, замість судді Гнатюк Г.М. введено суддю Кордюк Г.Т.

16.02.2016р. в судовому засіданні оголошено перерву до 23.02.2016р., про що сторони були повідомлені під розписку.

23.02.2016р. в судовому засіданні оголошено перерву до 17.03.2016р., про що сторони були повідомлені під розписку.

Позивач участі уповноваженого представника в судове засідання 17.03.2016р. не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. На попередніх судових засідання наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач участі уповноваженого представника в судове засідання 17.03.2016р. не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. В попередніх судових засіданнях проти задоволення апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрована в канцелярії суду за вх№ 01-04/1069/16 від 11.02.2016р.), просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Рішенням виконавчого комітету Надвірнянської міської ради від 26.03.2015 р. № 51 затверджено базові умови конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування. На підставі вказаного рішення 17.04.2015р. в газеті Народна Воля надруковано оголошення про проведення конкурсу на визначення виконавців перевезень пасажирів у м. Надвірна. (а.с. 37,39-41).

Пунктами 1, 2 рішення виконавчого комітету Надвірнянської міської ради №75 від 28.05.2015р. визнано конкурс на визначення виконавця перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування від 19.05.2015 р. таким, що не відбувся та повторно оголошено конкурс із визначення виконавця перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Надвірна (а.с. 42).

Пунктом 3 вказаного рішення визначено основні умови конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, зокрема:

- безкоштовне перевезення кожного рейсу 2 осіб пільгових категорій та дітей до 14 років без бюджетної компенсації;

- перевезення студентів денної форми навчання у навчальний період з 01 вересня по 01 липня за пільговим тарифом, без бюджетної компенсації;

- утримання в належному стані автобусних зупинок на маршрутах;

- встановлення на автобусних зупинках інформаційних таблиць про графік та інтервал руху автобусів на маршруті.

05.06.2015р. в газеті Народна Воля №59-61 повторно надруковано оголошення про проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування з визначенням об'єктів та основних умов конкурсу (а.с. 43).

Згідно протоколу № 6 від 08.07.2015р. засідання конкурсного комітету по визначенню виконавця перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування у м. Надвірна визначено переможцем конкурсу на об'єкт №1 - маршрут №1 Центр-Торговиця (режим руху Звичайний) фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (45-46).

Рішенням виконавчого комітету №185 від 29.07.2015р. затверджено результати конкурсу по визначенню виконавця перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Надвірна (протокол №6 від 08.07.2015р.) (а.с. 44).

Пунктом 2 вказаного рішення вирішено укласти з переможцем конкурсу ФОП ОСОБА_2 договір на перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування №1 Центр-Торговиця (режим руху Звичайний), терміном на 3 роки - з 31.07.2015р. до 31.07.2018р.

31.07.2015р. між Надвірнянською міською радою (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (перевізник) укладено договір №1/2015 про перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Надвірна, згідно з умовами якого замовник надає перевізникові право на перевезення пасажирів на таких міських автобусних маршрутах загального користування: маршрут №1 Центр - Торговиця (режим руху Звичайний), а перевізник забезпечує якісні та безпечні перевезення пасажирів на умовах, передбачених чинним законодавством та цим договором (а.с. 11-14).

Пунктом 1.4. договору визначено умови перевезень, запропоновані перевізником та прийняті замовником, в т.ч. в абзац. 3 зазначено:

- забезпечення наявності резерву пасажирських транспортних засобів для заміни рухомого складу, у разі виходу з ладу основних одиниць, в кількості 1 шт.;

- неухильне додержання вимог Закону України Про автомобільний транспорт, Закону України Про дорожній рух, Правил дорожнього руху, Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою кабінету Міністрів України від 18.02.1997р. №178, інших нормативно-правових актів, які регламентують перевезення пасажирів і багажу автомобільним транспортом, договору на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування;

- безкоштовне перевезення кожного рейсу 2 осіб пільгових категорій та дітей до 14 років без бюджетної компенсації;

- перевезення студентів денної форми навчання у навчальний період з 01 вересня по 01 липня за пільговим тарифом, без бюджетної компенсації;

- утримання в належному стані автобусних зупинок на маршрутах;

- встановлення на автобусних зупинках інформаційних таблиць про графік та інтервал руху автобусів на маршруті;

- забезпечення у маршрутних транспортних засобах інформації про перевізника, який надає послуги на маршруті (місце реєстрації, контактні дані, телефон, електронна адреса, тощо) та інформації про вартість проїзду на маршруті;

- забезпечення на маршрутах загального користування, не менш як одного транспортного засобу, пристосованого для перевезення осіб з обмеженими фізичними можливостями.

- компенсація витрат на публікацію оголошення про проведення конкурсу за рахунками виконавців цих робіт і засобів масової інформації.

Згідно з п. 3.1. договору вартість проїзду пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, вказаних в п.1.1. договору, встановлюється в розмірі 2 грн. (дві гривні) за один рейс (проїзд). Для студентів денної форми навчання на навчальний період з 01 вересня по 01 липня встановлено пільговий тариф 1,5 грн. (одна гривня 50 копійок) без бюджетної компенсації. Питання збільшення вартості проїзду погоджується виключно Надвірнянською міською радою, про що приймається відповідне рішення.

У розділі 4 договору визначено відповідальність сторін та умови контролю за дотриманням положень договору.

Згідно з п. 4.1. договору за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з вимогами чинного законодавства України.

Згідно п. 4.2. сторони домовились, що договір на обслуговування маршрутів, може бути достроково розірваним за погодженням сторін, а також відповідачем (замовником) в односторонньому порядку в разі порушення позивачем (перевізником) умов договору протягом строку дії даного договору, а також у разі виявлення фактів подання на конкурс позивачем (перевізником) недостовірних відомостей.

При достроковому розірванні договору на перевезення, видані перевізнику замовником дозволи на перевезення анулюються.

Порушення перевізника, які дають підстави для припинення замовником Договору в односторонньому порядку та анулювання дозволів на перевезення:

4.2.1. Відхилення від затвердженої схеми руху.

4.2.2. Невиконання затвердженого розкладу руху.

4.2.3. Порушення прийнятих на себе додаткових добровільних зобов'язань зокрема щодо безкоштовного перевезення пасажирів пільгових категорій за рахунок власної господарської діяльності, страхування пасажирів.

4.2.4. Відсутність у Перевізника:

4.2.4.1. Паспорта маршруту, погодженого і затвердженого у встановленому порядку;

4.2.4.2. Власних чи залучених на законних підставах транспортних засобів для перевезення пасажирів;

- не забезпечення протягом 6 місяців, з дня укладення договору на перевезення, наявності резерву пасажирських транспортних засобів для заміни рухомого складу на кожному маршруті (у разі виходу з ладу основних одиниць), в кількості 1 шт;

4.2.4.3. Власної чи орендованої виробничо-технічної бази;

4.2.4.4. Диспетчеризації рухомого складу на маршрутах;

4.2.4.5. Власних, орендованих або які використовуються на умовах договорів зупинок, павільйонів для очікування, обладнаних майданчиків для транспортних засобів або несвоєчасна сплата за користування ними.

4.2.5. Відсутність у водія транспортного засобу необхідних документів, що дають право роботи на маршруті:

4.2.5.1. Ліцензійної картки;

4.2.5.2. Дозволу на право обслуговування автобусного маршруту загального користування;

4.2.5.3. Схеми маршруту, погодженої та затвердженої в установленому порядку;

4.2.5.4. Розкладу руху, погодженого та затвердженого в установленому порядку;

4.2.5.5. Подорожнього листа або відміток лікаря та механіка в ньому;

4.2.5.6. Випуск на маршрут транспортного засобу без проведення передрейсового техогляду та допуск до роботи на маршруті водія, який не пройшов передрейсовий медогляд;

4.2.5.7. Залучення до роботи на маршрутах водіїв без відповідної підготовки: категорії Д нижче 2-го класу та при відповідному безперервному стажі робити менше року;

4.2.5.8. Неодноразові порушення водіями Перевізника Правил дорожнього руху з власної вини, особливо, які призвели до ушкодження здоров'я пасажирів та інших учасників дорожнього руху;

4.2.5.9. У випадку невиконання Перевізником своїх зобов'язань щодо забезпечення належного контролю за технічним станом транспортних засобів, дотримання водіями Перевізника Правил дорожнього руху та режиму праці і відпочинку, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди, наслідком якої стала загибель пасажирів та інших учасників дорожнього руху, дія договору на обслуговування такого маршруту між Перевізником припиняється у безспірному порядку;

4.2.5.10. Відсутність або неведення квитково-облікової документації;

4.2.5.11. Невидача пасажирам квитків або чеків за сплачений проїзд;

4.2.5.12. Використання квитків невстановленого зразка;

4.2.5.13. Безпідставна відмова в перевезенні пасажирів пільгових категорій;

4.2.5.14. Зберігання транспортних засобів (в тому числі залучених), які здійснюють перевезення пасажирів, за межами відповідно обладнаної стоянки автопідприємства під охороною (власної, орендованої або за договорами відповідального зберігання).

Відповідно до п. 4.3. договору виявлені під час перевірок порушення перевізником умов укладеного замовником договору оформляються відповідним актом. Оригінал акта перевірки знаходиться в замовника, копія акта надається перевізнику чи іншій уповноваженій особі перевізника. Не підписаний представником перевізника, акт зберігає юридичну силу.

У випадку відмови перевізника чи його уповноваженої особи підписати чи отримати копію акту перевірки, в акті зазначається про те, що представник перевізника відмовився підписати даний акт і його копія направляється на адресу перевізника поштовою кореспонденцією.

Згідно п. 4.4. договору, при виявлені порушення та невиконання умов даного договору замовник має право не пізніше десяти робочих днів з дня виявлення цього порушення внести припис про його усунення, вказавши чіткі терміни їх усунення.

Відповідно до п. 4.5. договору, після закінчення терміну, вказаного в приписі чи претензії, замовник може в односторонньому порядку припинити дію договору про перевезення пасажирів на маршруті з перевізником, про що надсилає перевізнику повідомлення та оголошує повторний конкурс на визначення виконавця перевезень на даному маршруті.

Згідно п. 6.2.4. договору, дія договору припиняється у в односторонньому порядку у випадках передбачених пунктами 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.5 договору.

Позивач вважає, що вищевказаний перелік умов договору не були відомі перевізнику - ОСОБА_2, є протиправними та порушують права субєктів господарювання, а також не були відомі перевізнику на момент участі у конкурсі. Відповідно умови договору суперечить вимогам законодавства, зокрема Правилам надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Закону України Про автомобільний транспорт. В обґрунтування позовних вимог посилається на ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст. 207 ГК України.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Згідно ч.1 ст. 915 ЦК України перевезення, що здійснюється юридичною особою, вважається перевезенням транспортом загального користування, якщо із закону, інших нормативно-правових актів або ліцензії, виданої цій організації, випливає, що вона має здійснювати перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти за зверненням будь-якої особи.

Закон України «Про автомобільний транспорт» регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Статтею 7 вказаного закону визначено, що забезпечення організації пасажирських перевезень покладається, зокрема на міських автобусних маршрутах загального користування - на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах (ч.1 ст. 29 Закону).

Частиною1 ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як зазначалося вище, 31.07.2015р. між сторонами був укладений договір №1/2015 про перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Надвірна (а.с. 11-14).

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вимогами ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Однією з позовних вимог позивача є визнання недійсним абзацу 3 п. 1.4 договору щодо безкоштовного перевезення дітей віком до 14 років без бюджетної компенсації.

У відповідності до ст. 43 Закону України "Про автомобільний транспорт", визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

Згідно положень "Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 03.12.2008р. №1081, конкурсна пропозиція - умови обслуговування пасажирів, що пропонуються перевізником-претендентом, які зазначені у поданих на конкурс документах; умови конкурсу - встановлені організатором (обов'язкові та додаткові) умови перевезень пасажирів, які повинні виконувати автомобільні перевізники, визначені на відповідному об'єкті конкурсу.

Однією з основних умов конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування було безкоштовне перевезення кожного рейсу 2 осіб пільгових категорій та дітей до 14 років без бюджетної компенсації.

Тому, у разі непогодження з умовами конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, позивач не зобов'язаний був брати участь у вказаному конкурсі та в подальшому укладати договір з відповідачем.

Безпідставними є посилання позивача на невідповідність даного пункту договору п. 159 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту від 18.02.1997 №176, оскільки вказані положення визначають права пасажирів автобуса, а не обов'язковість бюджетної компенсації пільгових перевезень.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовна вимога про визнання недійсною умови договору щодо безкоштовного перевезення дітей віком до 14 років без бюджетної компенсації, яка є конкурсною умовою та без погодження на виконання якої позивач не зміг би взяти участь у конкурсі та стати переможцем конкурсу, є безпідставною та необґрунтованою.

При цьому, твердження позивача про те, що йому як учаснику конкурсу не були відомі усі основні умови конкурсу та про відсутність волевиявлення позивача спростовуються, і з огляду на те, що позивач подаючи заяву та усі необхідні документи на участь у конкурсі надав пропозиції, у яких зазначив, що погоджується з усіма умовами конкурсу з перевезення пасажирів у м.Надвірна в дотриманні, забезпеченням рухомим складом, інтервалом руху згідно вимог Закону України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух", Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів щодо даного виду діяльності. Також зазначив у заяві, що згідний на безкоштовне перевезення дітей до 14 років і 2-х осіб пільгової категорії без бюджетної компенсації на тих самих умовах, які були запропоновані відповідачем більше 10 років тому, та перевозити студентів денної форми навчання при предявленні студентського квитка в межах 80% від вартості тарифу на перевезення, якщо даний тариф буде обґрунтований.

Позивач просить визнати недійсним п. 3.1 договору, згідно якого вартість проїзду пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, вказаних в п.1.1. договору, встановлюється в розмірі 2 грн. (дві гривні) за один рейс (проїзд). Для студентів денної форми навчання на навчальний період з 01 вересня по 01 липня встановлено пільговий тариф 1,5 грн. (одна гривня 50 копійок) без бюджетної компенсації.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Надвірнянської міської ради №2356-53/2015 від 09.09.2015р. затверджено тариф на проїзд у міському автобусному транспорті у розмірі 3 грн. за один рейс (проїзд), а для студентів денної форми навчання у розмірі 2,5 грн. за один рейс (проїзд) (а.с. 38). Вказані тарифи діють станом на день звернення позивача до суду з позовом.

Однак, станом на день укладення договору в м. Надвірна, з 01.05.2014р. діяли затверджені рішенням Надвірнянської міської ради №1699-40/2014 від 23.04.2014р. наступні тарифи: дня студентів денної форми наймання на навчальний період з 01 вересня по 01 червня 1,5 грн. за один рейс (проїзд); для інших пасажирів 2 грн. за один рейс (проїзд), крім пільгових категорій населення, визначених чинним законодавством.

Умовами п. 3.1. договору передбачено, що питання збільшення вартості проїзду погоджується виключно Надвірнянською міською радою, про що приймається відповідне рішення.

З матеріалів справи вбачається що, позивач звертався до відповідача з приводу збільшення вартості проїзду, однак сторонами не досягнуто згоди у вирішенні даного питання.

Відповідно до ч. 4 ст. 188 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відтак, твердження позивача про те, що дана умова договору не відповідає вимога закону є безпідставною, при цьому колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права вчинити правочин про внесення змін у встановленому законодавством порядку до спірного договору.

Позивач просить суд визнати недійсними ряд умов договору щодо відповідальності сторін, умов контролю за дотриманням положень договору (п. 4.1, п. 4.2, пп. 4.2.1 - 4.2.4, 4.2.4.1 - 4.2.4.5, 4.2.5, 4.2.5.1 - 4.2.5.14, п. 4.3, п. 4.4, п. 4.5) та умову щодо припинення дії договору (п. 6.2.3).

Проаналізувавши дані умов договору, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ст. 627 Цивільного Кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

При цьому, відповідальність перевізника за неналежне надання послуг з перевезення врегульована Законами України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух", Правилами дорожнього руху, іншими нормативно-правовими актами у сфері надання послуг з перевезення пасажирів і багажу.

Колегія суддів, дослідивши оскаржувані умови договору, встановила, що пункти: п. 4.1, п. 4.2, пп. 4.2.1 - 4.2.4, 4.2.4.1 - 4.2.4.4, 4.2.5, 4.2.5.1 - 4.2.5.14, п. 4.3, п. 4.4, п. 4.5, п.6.2.4 передбачають відповідальність сторін та умови контролю за дотриманням положень договору, яка узгоджується з вимогами Закону України «Про автомобільний транспорт», Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, не суперечать ЦК України, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства, а волевиявлення сторін правочину є вільним і відповідає їхній внутрішній волі, що узгоджується із загальними вимогами, встановленими статтею 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Як зазначалося вище, позивач не позбавлений права вчинити правочин про внесення змін у встановленому законодавством порядку до спірного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 4 ст. 188 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

За наведених обставин, висновок суду першої інстанції про те, що вказані, в обґрунтування позовних вимог, доводи можуть бути підставою для внесення змін до договору у порядку, встановленому ст. 188 ГК України, однак не є належним обґрунтуванням та підставою для визнання недійсними умов договору (п. 4.1, п. 4.2, пп. 4.2.1 - 4.2.4, 4.2.4.1 - 4.2.4.4, 4.2.5, 4.2.5.1 - 4.2.5.14, п. 4.3, п. 4.4, п. 4.5, п.6.2.4), колегія суддів визнає обгрнутованим.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним пп.4.2.4.5 п.4.2.4 ч.4.2 про відсутність у перевізника власних, орендованих або які використовуються на умовах договорів зупинок, павільйонів для очікування, обладнаних майданчиків для транспортних засобів або несвоєчасна сплата за користування ними, що може бути підставою для припинення замовником договору в односторонньому порядку та аналювання дозволів на перевезення, то колегія суддів вважає, що така умова договору суперечить встановленим п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності та розумності.

У п. 145 постанови КМУ "Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту" № 176 від 18.02.1997р. передбачені обовязки перевізника:

1) забезпечити дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів;

2) вживати заходів до забезпечення безпечної, зручної поїздки пасажирів і зберігання та/або доставки багажу згідно з договором перевезення і розкладом руху;

3) організувати проведення контролю технічного та санітарного стану автобусів чи легкових автомобілів перед початком роботи, крім автомобільного самозайнятого перевізника;

4) організувати проведення щозмінного передрейсового і післярейсового медичного огляду водіїв транспортних засобів, крім автомобільного самозайнятого перевізника;

5) видавати водіям та іншим працівникам передбачені законом документи;

6) мати документи для здійснення перевезень згідно із законодавством;

7) утримувати транспортні засоби в належному технічному та санітарному стані, забезпечувати їх своєчасну подачу для посадки пасажирів і відправлення;

8) здійснювати перевезення пасажирів з використанням сертифікованих транспортних засобів відповідного типу, на які оформлені документи згідно із законодавством;

9) організовувати проїзд пасажирів до місця призначення за маршрутом без додаткових фінансових витрат пасажирів, насамперед осіб з обмеженими фізичними можливостями, громадян похилого віку, вагітних жінок, пасажирів з дітьми дошкільного віку, у разі припинення поїздки через технічну несправність транспортного засобу чи настання надзвичайної або невідворотної за даних умов події;

10) здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд;

11) надавати пасажирам достовірну і своєчасну інформацію про найменування зупинок, можливі пересадки, розмір плати за проїзд тощо;

12) компенсувати шкоду, заподіяну здоров'ю та майну пасажирів;

13) забезпечувати попередній та поточний продаж квитків;

14) здійснювати обов'язкове особисте страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті;

15) забезпечувати перед початком пасажирського міжнародного автомобільного перевезення перевірку наявності у пасажирів документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та відмовляти у міжнародному перевезенні пасажирам, які не пред'явили необхідні документи;

16) виконувати вимоги цих Правил, Правил дорожнього руху та правил технічної експлуатації транспортних засобів.

Проаналізувавши вказані пункти постанови, колегія суддів дійшла висновку, що в них не передбачено обовязку перевізника мати у власності чи в користуванні зупинки, павільйони для очікування та сплачувати за користування ними плату. Не передбачено такого обовязку і ст. 34 Законом України «Про автомобільний транспорт».

Також, згідно з п.6 ч.1 ст.7 Закону України «Про автомобільний транспорт» забезпечення організації пасажирських перевезень покладається: «на міських автобусних маршрутах загального користування на виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту».

Відповідно до ч.1 ст. 31 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносини автомобільного перевізника із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобовязання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та підїзних шляхів у належному стані.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що дана умова договору є не справедливою по відношенню до перевізника, порушує його права, оскільки передбачає його відповідальність за те, що не входить до його обовязків.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.3 ст.509 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У п. 2.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013р. розяснено, що за загальним правилом статті 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним, якщо законові не відповідають лише окремі його частини і обставини справи свідчать про те, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної його частини. У такому разі господарський суд може визнати недійсною частину правочину. Недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання. Якщо недійсна частина правочину виконана будь-якою із сторін, господарський суд визначає наслідки такої недійсності залежно від підстави, з якої вона визнана недійсною.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що визнанню недійсним підлягає тільки пункт договору про підставу для припинення замовником договору в односторонньому порядку та аналювання дозволів на перевезення, а саме: пп.4.2.4.5 п.4.2.4 ч.4.2 відсутність у перевізника власних, орендованих або які використовуються на умовах договорів зупинок, павільйонів для очікування, обладнаних майданчиків для транспортних засобів або несвоєчасна сплата за користування ними.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід частково скасувати, а апеляційну скаргу частково задоволити.

Статтею 49 ГПК України визначено, що при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З позовних вимог вбачається, що позивач просить визнати недійсними 32 пункти договору № 1/2015 від 31.07.2015р. про перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Надвірна. Враховуючи що до задоволення про визнання недійсним підлягає лише один пункт договору, суд апеляційної інстанції, здійснивши математичні розрахунки, вважає що за подання позовної заяви судовий збір слід задоволити в розмірі 38,06 грн., за подання апеляційної скарги 41,87 грн.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 б/н від 25.12.2015р. задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 07.12.2015р. у справі № 909/1086/15 скасувати частково.

Прийняти нове рішення, яким визнати недійсним пп.4.2.4.5 п.4.2.4 ч.4.2 договору №1/2015 від 31.07.2015р. про перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Надвірна.

В решті рішення залишити без змін.

3. Стягнути з Надвірнянської міської ради (78400, Івано-Франківська обл., м. Надвірна, вул. Мазепи,29, код 04054257) на користь ФОП ОСОБА_2 (78423, Івано-Франківська обл., Надвірнянського району, с. Гвізд, вул. Новопроектна,60, код НОМЕР_1) судового збору в розмірі 41,87 грн. за подання апеляційної скарги.

4. Стягнути з Надвірнянської міської ради (78400, Івано-Франківська обл., м. Надвірна, вул. Мазепи,29, код 04054257) на користь ФОП ОСОБА_2 (78423, Івано-Франківська обл., Надвірнянського району, с. гвізд, вул. Новопроектна,60, код НОМЕР_1) судового збору в розмірі 38,06 грн. за подання позовної заяви.

5. Суду першої інстанції видати відповідні накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

7. Справу передати до господарського суду Івано-Франківській області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Кордюк Г.Т.

ОСОБА_1