ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р. Справа № 911/258/16

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Дебют

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю РДБ-Груп

про стягнення 23293,85грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність №17/03/16 від 17.03.2016);

від відповідача ОСОБА_3 (довіреність б/н від 27.11.2015).

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Дебют (далі ТОВ Дебют) звернулась до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю РДБ-Груп (далі ТОВ РДБ-Груп) про стягнення 23293,85грн заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання щодо сплати за поставлений товар у жовтні 2014 року по березень 2015 року, переданого відповідно до видаткових накладних.

Відповідач у справі ТОВ РДБ-Груп у письмовому відзиві на позов визнає позовні вимоги у даній справі у розмірі 23 29385, вказані в акті звірки розрахунків складеному станом на 17.03.2016.

У судовому засіданні 14.03.2016 оголошувалась перерва до 21.03.2016

Дослідивши матеріали справи, подані письмові пояснення та докази, заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 Філією «Дебют-центр» ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Дебют» передано відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними (а.с.9-13).

Товар від імені відповідача прийнято представником відповідача на підставі довіреності №3595 від 10.11.2014 (а.с.14).

Як зазначає позивач, вказаний у накладних товар оплачений відповідачем частково, а саме несплаченою лишилась частина товару на суму 23 293,85грн.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити товар, переданий за відповідними видатковими накладними.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджував про виникнення між сторонами у справі договірних відносин з купівлі-продажу вказаного у відповідних накладних товару, з чим погоджується суд з наступних підстав.

В силу ч. 2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов; істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При цьому, в силу ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Так, згідно ч. 4 ст.203 ЦК України, правочин (договір є правочином за змістом ч.2 ст.202 ЦК України) має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Між тим, згідно ч.1 ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом; заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. При цьому, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Факт укладення сторонами договору купівлі-продажу у усній формі підтверджується письмовим доказом відповідними накладними, у яких зазначено найменування, кількість, ціна одиниці товару.

Факт прийняття відповідного товару за накладною у відповідній кількості, за відповідною ціною підтверджується підписами на вищевказаних видаткових накладних, що свідчить про висловлення згоди відповідачем на купівлю-продаж товару на відповідних умовах, вказаних у рахунку та накладних.

Доказів у спростування відповідних фактів відповідач під час розгляду справи не надав.

Отже, зазначені накладні разом з відповідним рахунком підтверджують виникнення між сторонами господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк виконання зобовязання з оплати при купівлі-продажу визначається спеціальною нормою, яка регулює відповідні відносини.

Так, відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, чинне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого товар при купівлі-продажу оплачується після його прийняття, якщо сторонами не змінено це загальне правило шляхом визначення спеціальних умов договором.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність вказаної позивачем заборгованості також підтверджується підписаним між сторонами акті звірки розрахунків (а.с.58-59).

Відповідно до ст. 35 ГПК України, ч. 1 ст. 35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 22 ГПК України, відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Відповідно до ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Оскільки відповідачем під час розгляду справи не надано доказів виконання зобовязання з оплати, та підтверджено наявність у відповідача заборгованості перед позивачем в розмірі 23 293,85грн, вимоги позивача в частині стягнення вказаної заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 1378,00грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю РДБ-Груп на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Дебют 23 293,85грн основної заборгованості, 1378,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 24.03.2016

Суддя С.І. Чонгова