РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016Справа №902/54/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Злагода»

до Вінницької обласної державної адміністрації

про визнання протиправною бездіяльність, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Гончар О.І. (представник за довіреністю №78/16 від 14.12.2015р.);

від відповідача: Кобзар О.Д. (представник за довіреністю №01.01-66/728 від 02.02.2016р.).

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Злагода» (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про визнання протиправною бездіяльність Вінницької обласної державної адміністрації (надалі також - відповідач) по заяві позивача від 09.06.2015 року, що була подана та зареєстрована відповідачем 09.06.2015р. за №ОДА 5031/12-07, а саме, щодо неукладення договору оренди земельних ділянок:

- земельних ділянок водного фонду із водним об'єктом на руслі річки Роськи притоки річки Рось басейну річки Дніпро, площею 176,9452 га, місткістю 2186 тис. куб. метрів до якого входять:

- земельна ділянка водного фонду (кадастровий номер :02:001:0001), площею 145,7714 га з цільовим призначенням для рибогосподарських потреб місцезнаходження Вінницька область, Оратівський район, Новоживотівська сільська рада), в тому числі під ставками - 128,4646 га, низинні заболочені землі - 15,0009 га, сіножаті - 0,5376 га, 0,2503 га, 0,2935 га та 1,2245 га;

- земельна ділянка водного фонду (кадастровий номер :02:005:0001), площею 21,0439 га з цільовим призначенням для рибогосподарських потреб (місцезнаходження Вінницька область, Оратівський район, Скоморошинська сільська рада), в тому числі низинні заболочені землі - 21,0439 га;

- земельна ділянка водного фонду (кадастровий номер :02:001:0107),

площею 10,1299 га з цільовим призначенням для рибогосподарських потреб місцезнаходження Вінницька область, Оратівський район, Якимівська сільська рада), в тому числі низинні заболочені землі - 10,1299 га;

- земельних ділянок водного фонду із водним об'єктом на руслі річки Роськи притоки річки Рось басейну річки Дніпро, площею 31,7556 га, місткістю 220,3 тис. куб. метрів до якого входять:

- земельна ділянка водного фонду (кадастровий номер :02:005:0114),

площею 31,3735 га з цільовим призначенням для рибогосподарських потреб (місцезнаходження Вінницька область, Оратівський район, Новоживотівська сільська рада), в тому числі під ставками 29,7817 га, 0,6067 га, 0,0678 га, пасовища 0,0118 га, 0.0132 га та 0,8923 га.;

- земельна ділянка водного фонду (кадастровий номер :02:005:0115),

площею 0,2329 га з цільовим призначенням для рибогосподарських потреб і місцезнаходження Вінницька область, Оратівський район, Новоживотівська сільська рада), в тому числі під гідротехнічними спорудами 0,2006 га та 0,0323 га.

- земельна ділянка водного фонду (кадастровий номер :02:005:0116),

площею 0,1492 га з цільовим призначенням для рибогосподарських потреб, місцезнаходження Вінницька область, Оратівський район, Новоживотівська сільська рада, в тому числі під господарськими будівлями і дворами - 0,0020 га та пасовища - 0.0905 га.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.02.2002р. позивач уклав з Вінницькою обласною радою Договір №1 про оренду водних об'єктів: водосховища «Великий став» площею 137 га, ставу «Шкрабове» площею 26 га, ставу «Вольський» площею 2,7 га. 02.12.2004р. між Оратівською районною державною адміністрацією Вінницької області та позивачем був укладений Договір оренди землі, строком на 10 років. Надалі Рішенням Господарського суду Вінницької області від 05.12.2014р. визнано недійсним Договір оренди землі від 02.12.2004р. Позивач вважає, що є всі підстави для продовження користування водними об'єктами за відсутності такої правової підстави, як Договір оренди землі від 02.12.2004р., що визнаний недійсним, став попередній правомірний Договір, що не визнаний недійсним, а саме Договір від 25.02.2002р., а також Договір від 06.09.2012р. про оренду водного об'єкта (ставка), Договір від 26.02.2010р. про оренду водного об'єкта (ставка), Дозвіл на спеціальне водокористування від 09.03.2010р. №4024, Дозвіл на спеціальне водокористування від 02.10.2012р. №5472. Однак, відповідач відмовив позивачу в укладенні договору оренди земельної ділянки на новий строк, хоча у позивача є переважне право, передбачене ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Відповідачем надано письмовий відзив на позовну заяву до матеріалів справи в якому він проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, зазначаючи при цьому, що посилання позивача на договори оренди водних об'єктів від 25.02.2002р., від 06.09.2012р. та від 26.02.2010р., як на підставу надання земельних ділянок разом з водними об'єктами, не може бути взяте до уваги, оскільки водні об'єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою, що передбачено ч. 3 5 ст. 51 Водного кодексу України.

У поясненнях на відзив позивачем зазначено про практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим. Позивач зазначив, що при розгляді позовних вимог необхідно врахувати наявність постійного надходження плати за користування земельною ділянкою, також позивач не використовував земельні ділянки всупереч з метою, наведеною в договорі оренди.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 19.01.2016р. в справі було порушено провадження, присвоєно №902/54/16 та призначено до слухання.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 08.02.2016р. справу №902/54/16 було направлено за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Листом від 08.02.2016р. матеріали справи №902/54/16 було надіслано до Господарського суду міста Києва за територіальною підсудністю.

Проведеним 12.02.2015р. автоматизованим розподілом судових справ між суддями в Господарському суді міста Києва, дана справа була розподілена на суддю Морозова С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, їй присвоєно №902/54/16, розгляд призначено на 15.03.2016р.

В судовому засіданні 22.03.2016р. в справі було оголошено перерву до 22.03.2016р.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 22 березня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.02.2002 року Вінницька обласна рада (орендодавець за Договором оренди водних об'єктів) та Оратівським «Міжгосприбгоспу» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Злагода») (орендар за Договором оренди водних об'єктів).

Відповідного до п. 1.1. Договору оренди водних об'єктів орендодавець надає, а орендар приймає в користування на умовах оренди водні об'єкти:

а) водосховище загальнодержавного значення «Великий став» загальною площею 137.0 га, яке розташоване в с. Новоживотів Оратівського району;

б) ставки місцевого значення:

- став «Шкрабове» загальною площею 26 га, який розміщений в с. Новоживотів Оратівського району;

- став «Вольський» загальноб площею 2,7 га, який розташований в с. Новорживотів Оратівського району і знаходиться на землях водного фонду, межі яких виділені в натурі і надані орендарю в користування рішенням 12 сесії 3 скликання Новоживотівської сільської ради від 28.12.2000р. та розпорядження райдержадміністрації від 21.02.2002р.

Надалі, 02.12.2004р. між Оратівською районною державною адміністрацією Оратівського району Вінницької області (орендодавець) та позивачем (орендар) було укладено Типовий договір оренди землі (надалі - Договір оренди землі), відповідно до п. 1 та п. 2 орендодавець надає в оренду земельну ділянку земель водного фонду загальною площею 209,3978 га, у тому числі: по Новоживотівській сільській раді: загальна площа 178,2263 га, водне дзеркало - 158,9208 га, болото - 15,0009 га, під гідротехнічними спорудами - 0,9322 га, під будівлями і дворами - 0,0128 га, зона технічного обслуговування (сіножаті, пасовища) - 3,0896 га; по Скоморошківській сільській раді: загальна площа 21,0439 га, в тому числі болото - 21,0439 га; по Якимівській сільській раді: загальна площа - 10,1276 га, в тому числі болото - 10,1276 га, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки земель водного фонду.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 05.12.2014р. №902/1074/14 було визнано недійсним Договір оренди землі від 02.12.2004 р., укладений між Оратівською районною державною адміністрацією Вінницької області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Злагода", зареєстрований у Державному реєстрі земель від 26.07.2005 р. № 334, зобов'язання з якого припиняються з дня набрання рішенням у справі №902/1074/14 законної сили.

Вищим господарським судом України постановою від 22.04.2015р. рішення Господарського суду Вінницької області від 05.12.2014р. №902/1074/14 було змінено та виключено із резолютивної частини вказівку про те, що зобов'язання за недійсним договором припиняються з дня набрання рішенням у справі №902/1074/14 законної сили.

На підставі вказаних рішення та постанови Договір оренди землі від 02.12.2004р. був визнаний недійсним з підстав того, що постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17.12.2013р. у справі №802/3750/13-а визнано протиправним та скасовано розпорядження Оратівської РДА №322 від 08.10.2004р., на підставі якого укладено Договір оренди землі, що є предметом спору у господарській справі №902/1074/14. Адміністративним судом зокрема встановлено, що Оратівська РДА при винесенні вказаного розпорядження вийшла за межі своїх повноважень та порушила положення Земельного кодексу України,Законів України «Про транспорт», «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух». З урахуванням наведеного, Господарський суд Вінницької області дійшов висновку, що позовні вимоги в справі №910/1074/14 про визнання недійсним Договору оренди землі, який укладено з порушенням вищевказаних норм закону на підставі розпорядження Оратівської РДА, яке в судовому порядку визнано протиправним та скасовано, підлягають задоволенню на підставі ч.ч. 1,3 статті 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

На підставі Договору оренди водного об'єкта (ставка) від 26.02.2010р., укладеного між Оратівською районною державною адміністрацією (орендодавець) та позивачем (орендар), позивачу було передано в користування на умовах оренди водний об'єкт, який знаходиться в басейні річки загальнодержавного значення Роська на території Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області площею водного дзеркала 30,4562 га. Договір від 06.09.2012рє. укладений строком до 26.07.2015р.

09.03.2010р. позивачу було видано Дозвіл №4024 на спеціальне водокористування. Дозвіл виданий Державним управління охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області. Згідно вказаного дозволу позивач має право на спеціальне водокористування водним об'єктом, який знаходиться в басейні річки загальнодержавного значення Роська притоки річки Рось басейну річки Дніпро загальною площею 178,2263 га, в т.ч. водного дзеркала 158,9208 га. Термін дії до 26.07.2015р.

Позивачем також надано до матеріалів справи Договір оренди водного об'єкта від 06.09.2012р., укладеного між Оратівською районною державною адміністрацією (орендодавець) та позивачем (орендар), відповідно до п. 1. Вказаного договору, орендодавець надає, а орендар приймає в користування на умовах оренди водний об'єкт, який знаходиться в басейні річки загальнодержавного значення Роська на території Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області площею водного дзеркала 128,4646 га. Договір від 06.09.2012рє. укладений строком до 26.07.2015р.

12.10.2012р. позивачу було видано Дозвіл №5474 на спеціальне водокористування. Дозвіл виданий Державним управління охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області. Згідно вказаного дозволу позивач має право на спеціальне водокористування водним об'єктом, який знаходиться в басейні річки загальнодержавного значення Роська притоки річки Рось басейну річки Дніпро загальною площею 128,4647 га. Термін дії до 26.07.2015р.

Позивач звернувся до відповідача з заявою (зареєстрована відповідачем за №ОДА 5031/12-07 від 09.06.2015р.) щодо надання земельних ділянок водного фонду позивачу в оренду без проведення аукціону на території Новоживотівської сільської ради Оратівського району.

У зв'язку з відмовою відповідача від продовження позивачу оренди земельних ділянок водного фонду позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ради та їх виконавчі органи входять до системи органів місцевого самоврядування.

Частина 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що територіальним громадам міст належить право комунальної власності на нерухоме майно.

Закон України «Про оренду державного та комунального майна» покликаний забезпечити підвищення ефективності використання державного та комунального майна шляхом передачі його в оренду фізичним та юридичним особам.

Відповідно до ст. 2 Закону орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Орендарями згідно з цим Законом можуть бути господарські товариства, створені членами трудового колективу підприємства, його структурного підрозділу, інші юридичні особи та громадяни України, фізичні та юридичні особи іноземних держав, міжнародні організації та особи без громадянства. (ст. 6 Закону).

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. (ст. 93 Земельного кодексу України).

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. (ст. 124 Земельного кодексу України).

Окрім того, водні об'єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою. (ст. 51 Водного кодексу України).

Як зазначається у відповіді відповідача №5411/38-51-12 від 21.08.2015р. на заяву позивача, не підлягають продажу на конкурсних засадах земельні ділянки у разі розташування на них об'єктів нерухомого майна, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, наявність дозволу на спеціальне водокористування, передачі в оренду концесію майнових комплексів або нерухомого майна, розташованого на земельних ділянках державної, комунальної власності. У наданих вами (відповідачем) матеріалах відсутні відомості, що підтверджують право оформлення договору оренди на дані земельні ділянки водного фонду з водними об'єктами без проведення земельних торгів.

Земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів. (ст. 135 Земельного кодексу України).

Таким чином, порядок передачі земельних ділянок водного фонду в оренду передбачає спеціальну процедуру такої передачі, а саме проведення земельних торгів, без виключення на підставі переважного права, передбаченого ст. 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки в даному випадку в оренду передається не лише земля, а й земельні ділянки водного фонду.

Твердження позивача, які ґрунтуються на тому, що надання йому земельних ділянок разом з водними об'єктами є обґрунтованим на підставі наявності Договорів оренди водних об'єктів від 25.02.2002р., від 06.09.2012р., від 26.02.2010р. та дозволів на спеціальне водокористування не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки спеціальний порядок передачі земельних ділянок водного фонду шляхом проведення земельних торгів був введений змінами до ст. 51 Водного кодексу України прийнятими 01.07.2013р., які вступили в дію з 14.06.2013р. Окрім того, дія договорів та дозволів на спеціальне водокористування, на які посилається позивач, закінчилась.

Отже, діючим законодавством України не передбачено передачі в оренду земель водного фонду у комплексі із земельною ділянкою поза проведенням земельного аукціону.

Окрім того, необхідно зазначити, що відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд зазначає, що частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у недодержанні сторонами при вчиненні правочину вимог закону; поширенні про особу недостовірної інформації; протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні; безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника; вчиненні власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном; неправомірному використанні товару без згоди автора; невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов'язання; безпідставній односторонній відмові від договору.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У частині 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Таким чином, такий спосіб захисту цивільних прав як визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади передбачений нормою статті 16 Цивільного кодексу України.

Статтею 20 Господарського кодексу України визначено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов'язком суду, який має приймати рішення зі справи в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, беручи до уваги як можливість у той чи іншій спосіб захистити порушене право (за наявності підстав для цього), так і необхідність подальшого виконання прийнятого судом рішення.

Згідно із ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Крім того, Суд зазначає, що відповідно до п.7 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об'єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.

Оскільки, як встановлено судом, відмова відповідачу в укладенні договору оренди земельних ділянок поза спеціальним порядком, передбаченим нормами Водного кодексу України, є обґрунтованою, а тому вимоги про визнання протиправною бездіяльності Вінницької обласної державної адміністрації є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Господарський суд міста Києва, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження його доводів стосовно протиправності бездіяльності відповідача, оскільки, як встановлено вище у судовому рішенні, відповідач діяв в межах наданих йому повноважень та норм чинного законодавства України.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, позовні вимоги в справі №902/54/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Злагода» до Вінницької обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Судовий збір позивача в розмірі 1 378,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на останнього.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.03.2016р.

Суддя С.М. Морозов