РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016Справа №910/1576/16

За позовом: публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "ВВМ 2014";

про: зобов'язання вчинити дії.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Макаренко С.В. - за довіреністю від 27.11.2015 № 22;

відповідача: Коновалов О.С. - за довіреністю від 29.02.2016 № б/н.

С У Т Ь С П О Р У :

Публічне акціонерне товариство "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ВВМ 2014" про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для зобов'язання відповідача повернути грошові кошти у розмірі 299.293,15 грн, одержані за укладеним між сторонами спору договором від 30.04.2015 про внесення змін до договору про депозитний вклад "СТАНДАРТНИЙ" від 26.06.2014 № DU1243/2014-1 строком на 12 місяців + 1 день (367 днів) в національній валюті (без капіталізації процентів), оскільки внаслідок незастосування зниженої відсоткової ставки за дострокове повернення депозиту вказаний правочин є нікчемним з підстав, визначених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.02.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/1576/16. Розгляд справи призначено на 14.03.2016.

В судових засіданнях 14.03.2016 та 21.03.2016 оголошено перерви до 21.03.2016 та 28.03.2016 відповідно.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з урахуванням того, що сторонами спору були внесені зміни до договору про депозитний вклад "СТАНДАРТНИЙ" від 26.06.2014 № DU1243/2014-1 строком на 12 місяців + 1 день (367 днів) в національній валюті (без капіталізації процентів), якими виключено положення про застосування зниженої відсоткової ставки.

В судовому засіданні 28.03.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті спору та дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між публічним акціонерним товариством "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" (далі - позивач/Банк) та товариство з обмеженою відповідальністю "ВВМ 2014" (далі - відповідач/вкладник) укладений договір про депозитний вклад "СТАНДАРТНИЙ" від 26.06.2014 № DU1243/2014-1 строком на 12 місяців + 1 день (367 днів) в національній валюті (без капіталізації процентів) (далі - Договір), відповідно до предмету якого вкладник передає, а Банк приймає на депозитний рахунок № 9002 грошові кошти в сумі 1.700.000,00 грн в національній валюті, на умовах Договору (п. 2.1 Договору).

Пунктом 2.2 Договору визначено, що депозит розміщується на строк з 26.06.2014 по 27.06.2015 включно.

Відповідно до п. 2.3 Договору Банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 22 % річних.

Згідно з п. 3.7 Договору вкладник має право звернутися з проханням про дострокове розірвання договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу письмово попередивши про це банк за 10 робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів шляхом подання заяви про дострокове розірвання договору. Датою розірвання договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику. Банк повертає суму депозиту та нарахованих процентів протягом 10 днів з дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання дії договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладнику № 6001 в Банку. У випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2,0 % річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.

Між сторонами спору укладено договір від 30.04.2015 про внесення змін до Договору , відповідно до п. 1.1 якого сторони вирішили викласти абзац третій п. 3.7 Договору в такій редакції:

"у випадку розірвання цього Договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 23 % річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку".

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором банківського вкладу.

У відповідності до ч. 1 статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Спір між сторонами судового процесу, на думку позивача, виник у зв'язку з наявністю підстав для зобов'язання відповідача повернути грошові кошти у розмірі 299.293,15 грн, одержані за укладеним між сторонами спору договором від 30.04.2015 про внесення змін до Договору, оскільки внаслідок незастосування зниженої відсоткової ставки за дострокове повернення депозиту вказаний правочин є нікчемним з підстав, визначених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Згідно із ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 1 статті 1061 Цивільного кодексу України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ст. 1068 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

На підставі постанови правління національного банку України від 05.06.2015 № 358 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.06.2015 № 114 "Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ", згідно з яким з 08.06.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ".

Правління національного банку України від 28.08.2015 прийнято постанову № 563 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ". На виконання вказаної постанови рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.08.2015 № 159 розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ".

За доводами позивача в процесі проведені перевірки договору про внесення змін від 30.04.2015 до Договору, що вказаний договір є нікчемний з підстав, визначених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку з незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у розмірі 299.293,15 грн.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

У відповідності до ч. 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію позивача було направлено на адресу відповідача повідомлення №04-08/2096 щодо встановлення факту нікчемності договору від 30.04.2015 про внесення змін до Договору, у зв'язку з чим вимагав повернути грошові кошти у розмірі 299.293,15 грн. як такі, що були сплачені на виконання нікчемного правочину.

Однак, в матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію позивача про нікчемність договору від 30.04.2015 про внесення змін до Договору, що, в свою чергу, виключає можливість встановити, що перевірка вказаного правочину здійснена на виконання ч. 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме - в період тимчасової адміністрації позивача.

Крім того, відповідачем долучено до матеріалів справи копію договору від 27.06.2014 № 1 про внесення змін до Договору, відповідно до якого сторонами спору пункт 3.7 Договору викладено в наступній редакції:

- вкладник має право після припинення дії договору застави майнових прав № 04-1284/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку) від 27.06.2014, звернутися з проханням про дострокове розірвання договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це Банк за 10 робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів, шляхом подання відповідної заяви про дострокове розірвання дії договору. Датою розірвання договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику. Після припинення дії договору застави майнових прав № 04-1284/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку) від 27.06.2014 Банк повертає суму депозиту та нарахованих відсотків протягом 10 днів з дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладника № 9001/980, відкритий у Банку.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що навіть у разі встановлення факту нікчемності договору про внесення змін від 30.04.2015 до Договору залишаються в силі визначені сторонами спору умови укладеного договору від 27.06.2014 № 1 про внесення змін до Договору, положеннями якого виключена можливість застосування зниженої відсоткової ставки за погодженням сторін.

При цьому, договір про внесення змін від 27.06.2014, № 1 до Договору на момент розгляду справи по суті є чинним, а докази оскарження його в судовому порядку в матеріалах справи відсутні.

Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено існування підстав для застосування зниженої відсоткової ставки як наслідку розірвання Договору з ініціативи вкладника, а також підстав зобов'язання відповідача повернути грошові кошти у розмірі 133.149,13 грн.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного тексту рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено 01 квітня 2016 року

Суддя С.В. Балац