РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016Справа №910/3876/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КІРОВОГРАДПОСТАЧ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУДМЕРЕЖА»

про стягнення 12 084,01 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Бойко Р.І. - представник за довіреністю від 02.03.16

від відповідача Перетятько В.Є. - представник за довіреністю від 02.03.15

В судовому засіданні 30.03.2016 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КІРОВОГРАДПОСТАЧ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУДМЕРЕЖА» про стягнення 12 084,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між сторонами було укладено договір поставки № від 29.10.2014 та додаткова угода про впровадження та організацію системи електронного обміну документами з використання Електронного цифрового підпису (ЕЦП) до договору поставки. За доводами позивача за період дії договору позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 219 464,10 грн, що підтверджується прибутковими та транспортними накладними. Відповідачем в свою чергу товар було прийнято та частково оплачено на суму 195 000,00 грн. В подальшому за угодами про припинення зобов'язання зарахуванням зобов'язання відповідач аза договором поставки було припинено на 13 596,01 грн. Відтак на момент звернення до суду у відповідача існує перед позивачем борг у сумі 10 868,09 грн. Крім цього позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 260,83 грн та інфляційні втрати у розмірі 955,09 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.03.2016 порушено провадження у справі № 910/3876/16 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 30.03.2016.

В судове засідання 30.03.2016 з'явилися представники позивача та відповідача. Представник позивача надав документи на виконання вимог ухвали суду, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач подав відзив, відповідно до якого проти позову заперечував частково. Зокрема, відповідач зазначив, що позивачем не вірно розраховано індекс інфляції, за розрахунком відповідач інфляційні втрати становлять суму 543,40 грн. А тому, відповідач просить суд відмовити в частині позовних вимог про стягнення 411,69 грн - інфляційних втрат.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

29 жовтня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КІРОВОГРАДПОСТАЧ» (надалі - постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФУДМЕРЕЖА» (надалі - покупець/відповідач) було укладено договір поставки № (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальний зобов'язується поставляти товари за цінами і в асортименті вказаними в специфікації (додаток № 1), разом з товаросупровідною документацією, відповідно до поданих покупцем та підтверджених постачальником замовлень, а покупець зобов'язується прийняти такі товари і оплачувати.

Ціни на товари, що поставляються, вказуються в специфікації і товарних накладних, які з моменту їх підписання, є невід'ємною частиною договору. Ціни вказуються в національній валюті, включаючи ПДВ, а також вартість упаковки, маркування і доставки товарів постачальником у вказане в замовленні місце поставки. Ціни на товар, що зазначені в специфікації до договору відстрочки платежу, сформовані з врахуванням знижки 25% та діють в період з 09.10.2014 по 23.10.2014 (п. 2.1. договору у редакції протоколу розбіжностей).

У п. 4.1. договору передбачено, що постачальник здійснює поставку товару на умова DDP - до місця призначення, вказаного у замовлені (правила «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010), тобто постачальник зобов'язується прийняти від покупця замовлення на поставку товару, і здійснити її своїми засобами і за свій рахунок на адресу і в строк вказані у такому замовлені.

Право власності, ризик випадкової загибелі і випадкового пошкодження товару переходить до покупця у момент підписання сторонами транспортної накладної, яка засвідчує момент прийняття товарів покупцем в місці поставки (п. 4.2. договору).

Згідно з п. 5.1. договору підставою для прийняття товару є відповідність поставки замовленню покупця, підтвердженого постачальником. Приймання товару по кількості та якості здійснюється покупцем в порядку, передбаченому договором, а у випадках неврегульованих в договорі, сторони керуються інструкціями № П-6 від 15.06.1965 р. і № П-7 від 25.04.1966 р.

Відповідно до п. 5.2. договору при поставці товару, покупець приймає товар по кількості, шляхом перевірки фактичної наявності товару з кількістю вказаною в транспортній накладній. За наслідками прийняття товарів, покупець проставляє на транспортній накладній штамп «ТОВАР ОТРИМАНИЙ», і розміщує ці документи на поталі.

Підставою для здійснення покупцем оплати поставленого товару, є повне виконання постачальником своїх зобов'язань за договором. При наданні постачальником, належним чином оформлених, товарних і податкових накладних протягом 5 календарних днів з дати поставки товару, вказаного в транспортній накладній, що підтверджується проставлянням штампу «ТОВАР ОТРИМАНИЙ», покупець оплачує поставлений товар на умовах відстрочення платежу з дати, вказаної в транспортній накладній, по платіжних днях в терміни, узгоджені сторонами в додатку № 2, і в розмірі, який розраховується за формулою: У = Pnз - Pnдз, де У - розмір поточної оплати постачальнику за поставлений товар, Pnз - розмір поточної заборгованості за поставлений товар, строк оплати по якому настав, Pnдз - розмір постійно діючої заборгованості покупця, що погоджена сторонами в додатку № 2 до договору (п. 6.1. договору).

При наданні постачальником, належним чином оформлених, товарних і податкових накладних в строк більше ніж 5 календарних днів, з дати поставки товару, покупець оплачує поставлений товар в терміни, узгоджені сторонами в додатку № 2 з дати отримання товарних і податкових накладних, вказаної на штампі «НАКЛАДНІ ОТРИМАНІ» (п. 6.2. договору).

У п. 6.4. договору сторонами визначено, що постачальник надає згоду на створення останнім постійно діючої заборгованості покупця, розмір якої сторони погоджують в додатку № 2 до договору, без нарахування будь-яких відсотків на вказану суму, при цьому постачальник зобов'язується не притягати покупця до відповідальності за несвоєчасну оплату товарів в межах вказаної суми. Цю заборгованість покупець зобов'язаний погасити тільки за умови припинення дії договору (розірвання, відмова) чи відсутності наміру сторін укласти новий договір, протягом 14 календарних днів з моменту підписання, після припинення (розірвання чи відмови) дії договору, Акту звіряння розрахунків по договору.

Як вбачається із матеріалів справи сторонами підписаний додаток № 2 до договору, де визначено строки виконання замовлення - 14 календарних днів, строк оплати - 45 календарних днів.

За доводами позивача, ТОВ «КІРОВОГРАДПОСТАЧ» за період дії договору на виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 219 464,10 грн, що підтверджується прибутковими та транспортними накладними, зокрема: прибуткова накладна № 37912459 від 03.11.14 на суму 151 314,48 грн, транспортна накладна № КП-03802 від 03.11.2014; прибуткова накладна № 37925997 від 04.11.14 на суму 61 948,80 грн, транспортна накладна № КП-04416 від 04.11.2014; прибуткова накладна № 38866978 від 24.12.14 на суму 6 200,82 грн, транспортна накладна № КП-05317 від 24.12.2014. Відповідачем в свою чергу товар було прийнято та частково оплачено протягом січня-травня 2015 р. на суму 195 000,00 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача. В подальшому за угодами про припинення зобов'язання зарахуванням зобов'язання відповідача за договором поставки було припинено на 13 596,01 грн, зокрема: згідно з угодою про припинення зобов'язання зарахуванням від 23.12.2014 на суму 10 663,16 грн, згідно з угодою про припинення зобов'язання зарахуванням від 12.05.2015 на суму 22,80 грн, згідно з угодою про припинення зобов'язання зарахуванням від 12.05.2015 на суму 2910,05 грн.

А тому, у відповідача утворився борг у сумі 10 868,09 грн (219 469,10 грн - 195 000,00 грн - 13 596,01 грн).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 266 ГК України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З урахуванням умов п. 6.2. договору та додатку № 2 до договору оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця з відстроченням платежу на 45 календарних днів.

Як свідчать матеріали справи, позивач поставив відповідачу товари на загальну суму 219 464,10 грн, що підтверджується прибутковими та транспортними накладними. Транспортні накладні відповідно до умов договору містять штамп «Товар отримано».

Згідно з ч.2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як свідчать матеріали справи (виписки з банківського рахунку позивача) відповідач здійснював часткову оплату за поставлений товар, зокрема: 15.01.2015 - 50 000,00 грн. 12.03.2015 - 50 000,00 грн та 13.05.2015 - 95 000,00 грн.

Також матеріалами справи підтверджується факт, що за угодами про припинення зобов'язання зарахуванням зобов'язання відповідача за договором поставки було припинено на 13 596,01 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином доведено наявність боргу у відповідача перед позивачем у сумі 10 868,09 грн.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем був поставлений товар, що підтверджується транспортними накладними, підписаними сторонами, копії яких містяться в матеріалах справи. Проте відповідач, в порушення дійсних домовленостей, не розрахувався за поставлений товар, у зв'язку з чим його заборгованість складає на момент вирішення спору 10 868,09 грн.

Враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в сумі 10 868,09 грн.

Крім іншого, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 260,83 грн та інфляційні втрати у розмірі 955,09 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання щодо сплати за отриманий товар, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат.

Перевіривши розрахунки позивача, суд встановив, що розмір 3% річних та становить суму більшу, ніж заявлено позивачем. Оскільки, з урахуванням норм п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суду не надано право виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, то до стягнення підлягає сума у розмірі, заявлена позивачем - 3% річних у розмірі 260,83 грн.

Стосовно вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 955,09 грн, суд зазначає наступне.

Індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. За таких обставин застосовувати індекс інфляції у випадку, коли борг виник у певному місяці і в тому же місяці був погашений, - підстави відсутні. Крім того, при розрахунку інфляційних нарахувань мають бути враховані рекомендації, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", згідно з якими при застосування індексу інфляції слід умовно вважати, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 до 31 числа, то розрахунок починається за наступного місяця - червня.

У постанові Вищого господарського суду України № 37/327 від 20.01.11 р. викладена позиція, якою стверджується, що реалізація позивачем права кредитора на стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення передбачає необхідність застосування індексу інфляції за весь час прострочення як від'ємного, так і позитивного значення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України № 40/487 від 02.02.12 р. та № 15/065-11 від 01.02.12 р.

Зокрема, в постанові ВГСУ № 15/065-11 від 01.02.12 р. зазначено, що за приписами ст. 625 ЦК України, боржник зобов'язаний сплатити суму заборгованості з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий кур'єр" та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Враховуючи наведене, матеріальні втрати позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за визначений позивачем період є меншим, у зв'язку з чим господарський суд виконав власний розрахунок, за яким підлягає стягненню з відповідача на користь позивача інфляційні нарахування в розмірі 546,43 грн, зокрема

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
13.05.2015 - 29.02.201610868.091.050546.4311414.52

Таким чином позовна вимога про стягненню з відповідача інфляційних втрат підлягає задоволенню частково в розмірі 546,43 грн, в іншій частині слід відмовити.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання за договорами поставки.

За таких обставин, позовні вимоги позивача є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУДМЕРЕЖА» (01103, м. Київ, Залізничне шосе, буд. 57; ідентифікаційний код 36387249) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КІРОВОГРАДПОСТАЧ» (25491, м. Кіровоград, вул.. Мурманська, буд. 9; ідентифікаційний код 37168244) заборгованість у розмірі 10 868 (десять тисяч вісімсот шістдесят шість) грн 09 коп.; 3% річних у розмірі 260 (двісті шістдесят) грн 83 коп.; інфляційні втрати у розмірі 546 (п'ятсот сорок шість) грн 43 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 40 коп.

3. В частині інфляційних втрат у розмірі 408,66 грн відмовити.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.03.2016.

Суддя Пукшин Л.Г.