ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р. Справа № 922/6454/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Тарасова І. В.;

при секретарі Марченко В.О.,

за участю представників:

позивача - Малявкіна А.Б. (дов.№03/01/16 від 16.01.2016р.),

відповідача - ОСОБА_2 (дов.№45 від 11.01.2016 р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (вх.№554Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 08.02.2016 року у справі №922/6454/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-лізингова

компанія "Рента", м.Одеса,

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Харків,

про стягнення 56513,93 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-лізингова компанія "Рента", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню, втрати від інфляції та проценти річних за договором на посередницькі та консультаційні послуги №9/11 від 25.11.2013 року у сумі 56513,93 грн., з яких: 20 887,40 грн. - пеня від суми боргу, 33342,16 грн. - втрати від інфляції, 2 284,37 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 3% від простроченої суми.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.02.2016 року (суддя Пономаренко Т.О.) у позові відмовлено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-лізингова компанія "Рента" пеню за договором на посередницькі та консультаційні послуги №9/11 від 25.11.2013р. у розмірі 20887,40 грн. та судові витрати в розмірі 450,17 грн.

У частині стягнення втрат від інфляції в розмірі 33342,16 грн. та 3% річних у сумі 2284,37 грн. - відмовлено.

ФОП ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить рішення господарського суду Харківської області від 08.02.2016 року у справі №922/6454/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити ТОВ "Інвестиційно-лізингова компанія "Рента" у задоволенні його позовних вимог. Стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач не надав позивачу обумовлені договором посередницькі та консультаційні послуги у повному обсязі та визнав відповідача таким, що прострочив виконання зобов'язання за договором. Апелянт зазначає, що надання відповідачем послуг, передбачених п.1.1 договору у повному обсязі, які закінчуються наданням консультацій з отримання витягу з Державного реєстру речових прав про реєстрацію договору оренди землі можливе лише за наявності нотаріально посвідченого Договору оренди землі, від підписання якого, як стверджує апелянт, позивач ухиляється. Апелянт вважає, що прострочення відповідачем у наданні послуг не є простроченням виконання грошового зобов'язання, а тому відсутній сам факт прострочення боржника, оскільки відповідно до ч.4 ст.612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.02.2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає її незаконною та необґрунтованою, з підстав, зазначених у відзиві (вх.№3048 від 21.03.2016р.) на апеляційну скаргу. Просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст.101 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ч.2 ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

25 листопада 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-лізингова компанія "Рента" (замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (виконавець) укладений договір на посередницькі та консультаційні послуги №9/11, відповідно до предмету якого виконавець зобов'язався надати посередницькі та консультаційні послуги, пов'язані з представленням інтересів позивача у Харківській міській раді, в уповноважених органах із земельних відносин в місті Харкові, у відповідних органах Державної реєстраційної служби в місті Харкові, в Департаменті містобудування, архітектури та інших уповноважених органах та організаціях для укладення позивачем договору оренди земельної ділянки в АДРЕСА_2, на якій розташовані належні позивачеві нежитлові будівлі, що включає в себе сприяння та оформлення необхідних документів, з метою отримання витягу з Державного земельного кадастру на означену земельну ділянку; доопрацювання технічної документації із землеустрою згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012р. №1051; доповнення зазначеної документації довідкою, яка містить узагальнену інформацію про землі (території), викопіювання з кадастрової карти (плану) та Акту перенесення в натурі межових знаків; отримання витягу з Державного земельного кадастру для виконання робіт з отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права - договору оренди землі; отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за Харківською міською радою Харківської області для оформлення договору оренди зазначеної земельної ділянки за новою законодавчою та регіональною процедурою оформлення договорів оренди земельних ділянок.

За умовами п.1.2. договору термін надання відповідачем послуг, зазначених у п.1.1. договору, визначено до 01.03.2014 р. включно з моменту підписання сторонами договору, за умови своєчасного перерахування змовником платежу відповідно до розділу 3 цього договору.

Відповідно до п. 3.1. договору вартість послуг, зазначених у п.1.1. договору, складає 43700,00 грн. без ПДВ.

Згідно з п.3.2. договору в строк не пізніше 20-ти робочих днів з дати підписання цього договору змовник перераховує вказану у п. 3.1. договору суму в якості 100% передоплати.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач на виконання умов пункту 3.1. договору перерахував на рахунок відповідача передоплату в розмірі 43700,00 грн., про що свідчить платіжне доручення №2097 від 18.12.2013р.

За умовами пунктів 4.1.-4.3. договору при виконанні цього договору виконавець передає замовнику акт приймання-передачі наданих послуг. Замовник протягом 5 робочих днів з дня отримання акту приймання-передачі наданих послуг зобов'язаний направити виконавцю підписаний акт приймання-передачі наданих послуг. У випадку дострокового виконання виконавцем умов цього договору замовник вправі достроково прийняти надані послуги.

Відповідно до п.5.2 договору сторона, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення, якщо доведе, що це порушення сталося не з її вини.

Згідно з п.5.3 договору у випадку неналежного виконання виконавцем своїх зобов'язань відповідно до п.1.1. та п.1.2. виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної ставки Національного банку України, що діє на момент прострочення зобов'язання, за кожний день прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач передоплату у розмірі 43700,00 грн. отримав, однак обумовлені у договорі послуги позивачу не надав.

Позивачем на адресу відповідача направлено лист щодо порушення умов договору та повернення коштів вих. №27/04 від 23 квітня 2014 р., в якому вимагав від відповідача негайного повернення грошових коштів у розмірі 43700,00 грн.

Відповідачем повернуто позивачу передоплату за договором на посередницькі та консультаційні послуги №9/11 від 25.11.2013р. у сумі 43700,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням @2PL3 від 27 листопада 2015р. (а.с.18).

У зв'язку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань за договором на посередницькі та консультаційні послуги №9/11 від 25.11.2013р. позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 20887,40 грн., втрати від інфляції у розмірі 33342,16 грн. та 3% річних у розмірі 2284,37 грн. на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-лізингова компанія "Рента" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладений договір на посередницькі та консультаційні послуги №9/11 від 25 листопада 2013 року, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

За визначенням частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як правомірно встановлено судом першої інстанції, позивач на виконання умов пункту 3.1. договору платіжним дорученням №2097 від 18.12.2013р. перерахував відповідачу передоплату в розмірі 43700,00 грн.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором.

Із зазначеною нормою кореспондується частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства та обставини справи, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що позивач зобов'язання за договором на посередницькі та консультаційні послуги №9/11 від 25 листопада 2013 року виконав в узгодженому порядку, що не спростовується відповідачем.

Проте відповідач у порушення норм чинного законодавства України та умов договору не надав доказів на підтвердження виконання узятих на себе договірних зобов'язань у повному обсязі, як у суді першої, так і апеляційної інстанцій, також, матеріали справи не містять доказів неможливості виконання договору, та доказів ухилення позивачем від підписання актів приймання-передачі наданих послуг (п.4.1.договору).

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав відповідача таким, що прострочив виконання зобов'язання за договором на посередницькі та консультаційні послуги №9/11 від 25 листопада 2013 року.

Щодо заявлених до стягнення з відповідача 3% річних та втрат від інфляції, то суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, виходив з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що ст.625 Цивільного кодексу України передбачено можливість стягнення 3% річних та втрат від інфляції за прострочення саме грошового зобов'язання.

Разом з тим, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплачених коштів за посередницькі та консультаційні послуги.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання у розумінні ст.625 Цивільного кодексу України.

Отже, повернення суми попередньої оплати є поверненням суми за ненадані послуги (а не грошовим зобов'язанням), на який можуть нараховуватися лише проценти, передбачені ст.536 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 у справі № 921/266/13-г/7.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та умови договору на посередницькі та консультаційні послуги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що господарський суд Харківської області законно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог у частині стягнення 3% річних та втрат від інфляції у зв'язку з тим, що стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-лізингова компанія "Рента" у частині стягнення пені від суми боргу у розмірі 20887,40 грн., суд першої інстанції виходив з того, що умовами договору сторони передбачили строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, який відповідає вимогам частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Зокрема, відповідно до пункту 5.2. договору у випадку неналежного виконання виконавцем своїх зобов'язань відповідно до п.1.1. та п.1.2. виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної ставки Національної банку України, що діє на момент прострочення зобов'язання, за кожен день прострочення.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами суду першої інстанції та зазначає, що зобов'язання за договором на посередницькі та консультаційні послуги не є грошовим зобов'язанням.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня характеризується такими ознаками як застосування виключно у грошових зобов'язаннях; можливість встановлення тільки за такий вид порушення зобов'язання як прострочення виконання(порушення умови про строки); обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання; триваючий характер - нарахування пені за кожний день прострочення.

Виходячи з аналізу положень діючого законодавства, що регулює питання стягнення з боржника пені, зокрема, ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», судова колегія зазначає, що платником пені може виступати лише особа, що несе грошові зобов'язання перед своїм контрагентом. Таким чином, встановлена у п.5.2 договору санкція не відповідає чинному законодавству і суперечить визначенню поняття пені.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та умови договору, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення пені у розмірі 20887,40 грн.

Згідно зі ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При винесенні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом неповно досліджено обставини, що мають значення для справи, та невірно застосовані норми матеріального права, тому рішення підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 08.02.2016 року у справі №922/6454/15 скасувати у частині стягнення пені за договором на посередницькі та консультаційні послуги №9/11 від 25.11.2013р. у розмірі 20887,40 грн. та прийняти у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 08.02.2016 року у справі №922/6454/15 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «РЕНТА» (65006, м.Одеса, вул.Вапняна,54 А, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (61174, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1515,80 грн.

Повний текст постанови складено 24.03.2016 року.

Головуючий суддя О.А.Пуль

Суддя Я.О.Білоусова

Суддя І.В.Тарасова