РІШЕННЯ

"25" березня 2016 р.Справа № 921/27/16-г/14

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В. розглянув справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів", вул. Микулинецька, 76, смт.Велика Березовиця, Тернопільський район, Тернопільська область, 47724

до відповідача ОСОБА_1 автомобільних доріг у Тернопільській області, вул. О. Кульчицької, 8, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46001

про cтягнення заборгованості в сумі 2 214 747, 65 грн.

за участю представників відповідача:

ОСОБА_2, довіреність №08-2/214 від 16.02.2016 р.,

ОСОБА_3, довіреність № 09-3/634 від 29.05.2015р.

Суть справи:

Публічне акціонерне товариство "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 автомобільних доріг у Тернопільській області про cтягнення заборгованості в сумі 2 214 747, 65 грн.

В процесі вирішення спору, у встановленому процесуальним законодавством порядку, акціонерним товариством подана заява від 14.03.2016 р. б/н про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду, а відтак спір вирішується із її врахуванням.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, які викладені у позовній заяві та підтримані повноважними представниками у судовому засіданні, позивач посилається на неналежне виконання його контрагентом своїх договірних зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати вартості виконаних робіт, зважаючи на що у нього виникла заборгованість, сума якої - 1 200 175,20 грн. (з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних) заявлена до стягнення у судовому порядку.

Відповідач, згідно відзиву на позов та наданих у процесі розгляду справи пояснень його повноважними представниками, проти вимог господарського товариства заперечив у повному обсязі, посилаючись на пропуск його контрагентом процесуальних строків при зверненні до суду за захистом порушених прав. З даного приводу , ОСОБА_1 автомобільних доріг в Тернопільській області подано письмову заяву про застосування судом позовної давності до вимог позивача.

Учасникам судового процесу належні їм права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,22,81-1 ГПК України, роз'яснено.

За відсутності відповідного клопотання в порядку ст.81-1 ГПК України, технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Тернопільської області від 17.02.2016р. відмовлено ПАТ "Тернопільський комбінат по виробництву шляхо-будівельних матеріалів" у задоволенні клопотання про створення колегії для розгляду справи №921/27/16-г/14.

Крім того, у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі Державного агентства автомобільних доріг України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, відмовлено за відсутністю передбачених ст.27 ГПК України підстав, про що зазначено у формулярах (протоколах) судового засідання.

Строк вирішення спору продовжено, відповідно до ст.69 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши у процесі розгляду справи доводи та заперечення учасників процесу, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Із даною правовою нормою кореспондуються і положення статті 174 ГК України, за якою господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Як встановлено судом, 20.07.2009 року між ОСОБА_1 автомобільних доріг в Тернопільській області (Замовник) та ВАТ "Тернопільський комбінат по виробництву шляхо-будівельних матеріалів" (Підрядник) було укладено договір №55/09, згідно п.1.1 якого, у порядку та на умовах визначених тендерною документацією та цим договором, Підрядник бере на себе зобов'язання своїми силами і засобами, на власний ризик виконати роботи з капітального ремонту автомобільної дороги Львів-Тернопіль на ділянці км. 105+530 - км. 110+400, за рахунок коштів державного бюджету, відповідно до проектно-кошторисної документації та в обумовлений угодою термін.

Згідно п.3.1. правочину, в редакції Додаткової угоди №3 від 23.12.2011р., Підрядник розпочинає виконання робіт з моменту підписання договору і забезпечує їх завершення до 31.12.2012р.

Завершення робіт оформляється Актом готовності об'єкта до експлуатації (п.3.2.).

Також, відповідно до п.4.1. контрагентами узгоджено договірну ціну робіт, виконання яких доручається Підряднику, яка складає 37 415 835,60 грн.

У статті 11 договору, сторони погодили порядок фінансування та здійснення розрахунків за виконані роботи.

Так, згідно п.11.2. розрахунки за виконані роботи здійснюються на підставі підписаних Замовником і Підрядником актів приймання виконаних підрядних робіт (форма №КБ-2в) і довідок про вартість підрядних робіт та витрат (форма №КБ-3) по мірі надходження коштів з державного бюджету.

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як правовідносини, що випливають із договору будівельного підряду, які регулюються параграфом 3 глави 61 ЦК України.

За приписами ст. 875 Цивільного кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних із місцезнаходженням об'єкта.

Таким чином, укладений учасниками спору 20.07.2009р. правочин слугує підставою для виникнення між ними господарських зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов даного правочину, позивачем виконано початковий етап передбачених ним підрядних робіт на загальну суму 1 152 482,40 грн., що підтверджується Актами приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2010р., довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2010р., розрахунками загально виробничих витрат до Акту КБ-2в та підсумковими відомостями ресурсів.

При цьому слід зазначити, що Акти приймання виконаних робіт скріплені печатками відповідача та підписані його посадовими особами без будь-яких застережень, претензій і зауважень щодо якості та обсягу їх виконання.

Разом з тим, факт належного виконання обумовлених угодою робіт, які відображені у зазначених вище первинних документах бухгалтерського обліку, не заперечується ОСОБА_1 автомобільних доріг як у відзиві на позовну заяву, так і у судових засіданнях, її повноважними представниками.

Однак, як стверджує Підрядник, незважаючи на досягнуті домовленості, вартість виконаних робіт, йому Замовником оплачена не була.

З метою досудового врегулювання спору, господарюючим субєктом 29.07.2015р. направлено на адресу ОСОБА_1 претензію з вимогою погасити до 10.08.2015р. наявну заборгованість, однак остання залишена відповідачем без задоволення, що і стало підставою для звернення акціонерного товариства із позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом

Згідно ст. 173 даного нормативного акту, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У свою чергу, приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 251 коментованого нормативно-правового акту передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Водночас, за змістом ч.1 ст. 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Якщо настанню обставини недобросовісно сприяла сторона, якій це вигідно, обставина вважається такою, що не настала.

Отже, укладаючи умовний правочин з відкладальною обставиною, його сторони пов'язують виникнення прав та обов'язків за таким правочином з певною обставиною, щодо появи якої в майбутньому у сторін існує лише відповідна вірогідність.

Відкладальна обставина може полягати у діях як однієї із сторін договору, так і третьої особи, яка нею не є, але у будь-якому разі повинна обумовлювати настання (зміну) відповідних прав та обов'язків обох сторін правочину, а не лише однієї із них, та у момент укладення договору стосовно такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні.

Таким чином, на відміну від строку, яким є визначений проміжок часу до відомого моменту або події, яка неминуче має настати, відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати.

Як слідує із договору підряду №55/09, його контрагентами погоджено проведення розрахунків Замовником за виконані Підрядником роботи по мірі надходження коштів з державного бюджету України, на підставі підписаних сторонами актів приймання виконаних підрядних робіт (форма №КБ-2в) і довідок про вартість підрядних робіт та витрат (форма №КБ-3) .

З контексту зазначеного положення договору випливає, що виконання відповідачем як Замовником, п.11.2 правочину безпосередньо залежить від надходження бюджетних коштів.

Водночас слід зазначити, за приписами ст.ст.2,22-23, Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення та в його межах.

За статтею 49 наведеного нормативно - правового акту, казначейство України здійснює платежі лише при наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань.

Досліджуючи, дану обставину, судом, на підставі письмових доказів, які надані ОСОБА_1 автомобільних доріг у Тернопільській області, а саме планів фінансування дорожнього господарства на 2010-2015 роки (копії у справі) встановлено, що ні у 2010 році ( графа 2.3.2 Плану фінансування на 2010р. ), ні у 2011-2015 роках (графа - "погашення кредиторської заборгованості за капітальний ремонт автомобільних доріг загального користування" ), бюджетних коштів на розрахунки із позивачем відповідачу не виділялось.

Наведене засвідчується і тим, що 20.01.2014 року ОСОБА_1 автомобільних доріг у Тернопільській області, за наслідками розгляду листа акціонерного товариства від 11.12.2013 року №525, повідомила останнє , що протягом 2010-2013 років Укравтодором не спрямовувались капітальні видатки на оплату актів виконаних робіт по капітальному ремонту автомобільної дороги державного значення Львів - Тернопіль км. 105+530 - км 110+400.

Зібрані у справі докази вказують на те, що і на час розгляду даного спору судом, коштів з державного бюджету для розрахунків із позивачем відповідачу виділено не було.

Однак, суд переконаний, що відсутність бюджетного фінансування не виправдовує бездіяльність ОСОБА_1 автомобільних доріг у Тернопільській області , і не є підставою для звільнення її від відповідальності за порушення зобов'язання, передбаченої Договором. Відповідна позиція відповідає практиці застосування статті 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Подія з надходження коштів з державного бюджету не є такою, що має неминуче настати. Зазначена обставина є відкладальною стосовно визначення строку проведення розрахунків.

Водночас, суд констатує, що у спірних правовідносинах, контрагентами в укладеному між ними договорі не визначено строку виконання зобов'язання ані у роках, ані у місяцях, тощо.

Не встановлено і терміну, що визначався б календарною датою до якої відповідач повинен був би розрахуватися або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

З наведеного слід зробити висновок, що зобов'язання відповідача в частині оплати слід вважати таким, строк виконання якого не визначений, зважаючи на що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч.2 ст.530 ЦК України.

Варто зазначити, що з даного приводу судову практику сформовано Вищим господарським судом України. Зокрема, правова позиція про те , що у даних правовідносинах, при визначенні строку виконання зобов'язань, слід застосовувати законодавчі приписи, які наведені у частині 2 статті 530 ЦК України висвітлена у постановах ВГСУ від 18 січня 2011 р. по справі № 48/351 та від 25 серпня 2015 року у справі № 924/1690/14 (копії у справі).

Таким чином, враховуючи умови договору та приписи чинного законодавства, суд констатує, що Замовник зобов'язаний оплатити вартість виконаних по договору №55/09 робіт у семиденний строк від дня пред'явлення йому письмової вимоги Підрядником.

У відповідності до ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Разом з тим, жодних доказів, які б свідчили про погашення заявленого до стягнення боргу у сумі 1 152 482,26 грн., наявність якого відповідач не заперечує, після отримання листа позивача від 11 грудня 2013 року та його письмової вимоги від 29.07.2015р. ОСОБА_1 не надано, а судом не здобуто. Зважаючи на це, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" підлягають до задоволення як обґрунтовані, підтверджені наявними у справі доказами та не спростовані у встановленому законом порядку відповідачем.

Крім того, згідно ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеної правової норми, позивачем заявлено до стягнення з відповідача за період з 01.08.2015р. по 31.12.2015р. 33 200,08 грн. інфляційних втрат та 3% річних за користування коштами в сумі 14 492,86 грн.

Перевіривши відповідність здійснених позивачем обчислень з урахуванням визначеної ним дати виникнення грошового зобов'язання, суд вважає, що до задоволення підлягають 33 200,08 грн. інфляційних втрат та 14 019,24 грн. 3% річних за користування коштами. В решті суми 3% річних слід відмовити у зв'язку із безпідставністю такої вимоги.

Разом з тим, від ОСОБА_1 автомобільних доріг надійшла заява, яка підтримана у судовому засіданні її повноважними представниками, про застосування наслідків спливу строків позовної давності, оскільки, на думку відповідача, розрахунок за виконані роботи останнім повинен бути виконаний в семиденний строк після підписання Актів виконаних робіт форми КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт за грудень 2010р., тобто до 15.12.2010р., за правилами ч.2 ст.530 ЦК України.

Однак, такі висновки відповідача суд вважає помилковими, з огляду на наступні міркування.

У відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно ч.3 ст.267 коментованого нормативного акту, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У той же час, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Згідно роз'яснень, викладених у постанові №10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" Пленум Вищого господарського суду України зазначив, що за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (абзац другий частини п'ятої статті 261 ЦК України), тобто після закінчення передбаченого частиною другою статті 530 ЦК України семиденного строку від дня пред'явлення вимоги.

На думку суду, відповідач необґрунтовано такою вимогою вважає Акти виконаних робіт форми КБ-2в та довідку про вартість виконаних робіт за грудень 2010 року.

З точки зору чинного на час виникнення спірних правовідносин наказу Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 4 грудня 2009 року № 554, наведені акт та довідка відносяться до первинних облікових документів у будівництві, що підписуються обома учасниками договірних відносин.

Суд на вбачає підстав ототожнювати їх із вимогою, яка хоч і може бути викладена у будь-якій письмовій формі , як то претензія, лист, телеграма, тощо, але має вчинятися виключно кредитором, в активній однозначній формі засвідчувати його волевиявлення, з інформуванням про це боржника.

Зазначені вище облікові документи жодному із цих критеріїв не відповідають, адже ними засвідчується лише передача виконаних робіт Замовнику, їхній обсяг та вартість, а аж ніяк не містяться вказівки позивача щодо виконання договірних зобов'язань його контрагентом.

Із письмових пояснень обох учасників судового процесу (клопотання позивача від 16.02.2016 р., заперечення відповідача від 24.03.2016 р.) слідує, що вперше письмово позивач звернувся до відповідача з листом щодо оплати виконаних робіт 11 грудня 2013 року ( до матеріалів справи даний лист сторонами не долучено з посиланням на його відсутність). Однак, за наслідками його розгляду, листом від 20.01.2014 року за вих. № 07-22/48 (копія у справі) ОСОБА_1 автомобільних доріг у Тернопільській області повідомила господарське товариство про відсутність бюджетного фінансування у 2010-2013 роках для розрахунків із позивачем та зазначила про звернення до Державного агентства автомобільних доріг України про включення обсягу виконаних ПАТ "ТКШБМ" робіт в плани фінансування 2014 року.

Повторно вимога щодо погашення боргу за договором підряду направлена позивачем 29.07.2015р. та отримана його контрагентом 30.07.2015р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення із відміткою про його отримання уповноваженою особою.

Таким чином, перебіг позовної давності щодо стягнення спірної заборгованості починається після спливу 7-денного строку від дня направлення зазначеної вище письмової вимоги, а не підписання акту виконаних робіт та довідки про їх вартість , як вважає відповідач.

З наведених міркувань, суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 267 ЦК України. Будь - яких інших обгрунтованих заперечень на спростування позовних вимог відповідачем суду не надано.

В той же час, при вирішенні спору, суд враховує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у відповідності до приписів ст.ст.33,34 ГПК України.

Згідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору відшкодовуються позивачу за рахунок відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог.

Зайво сплачений судовий збір може бути повернений господарському товариству за правилами, встановленими ст.7 Закону України "Про судовий збір".

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 12, 20, 22, 32-34, 43, 44, 49, 69, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 автомобільних доріг у Тернопільській області (вул. О. Кульчицької, 8, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ід.код 25887079) на користь Публічного акціонерного товариства "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" (вул. Микулинецька, 76, смт.Велика Березовиця, Тернопільський район, Тернопільська область, 47724, ід.код 05398154) - 1 152 482 (один мільйон сто п'ятдесят дві тисячі чотириста вісімдесят дві) грн. 26 коп. боргу; 33 200 (тридцять три тисячі двісті) грн. 08 коп. інфляційних втрат; 14 492 (чотирнадцять тисяч чотириста дев'яносто дві) грн. 86 коп. - 3% річних та 17 995 (сімнадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 51 коп. в рахунок повернення судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня підписання рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено 31.03.2016 р.

Суддя О.В. Руденко