РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

22 березня 2016 року Справа № 903/1266/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Петухов М.Г. ,

судді Розізнана І.В.

за участю представників сторін:

позивача - пред-ка ОСОБА_1 (пост. дов. б/н від 06.08.2015 р.)

відповідача - пред-ка ОСОБА_2 (пост. дов. б/н від 10.12.2010 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача товариства з обмеженою відповідальністю "Агас"

на рішення господарського суду Волинської області від 02.02.16 р.

у справі № 903/1266/15 (суддя Бондарєв С.В. )

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агас"

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг"

про розірвання договору оренди

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення господарського суду Волинської області від 02.02.2016 р. у справі № 903/1266/15 відмовлено у позові товариства з обмеженою відповідальністю «Агас» до товариства з обмеженою відповідальністю «Пакко Холдинг» про розірвання договору оренди.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Агас» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 02.02.2016 р. у справі № 903/1266/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що рішення господарського суду Волинської області від 02.02.2016 р. у справі № 903/1266/15 є незаконним та необґрунтованим, підлягає скасуванню у звязку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Скаржник вважає, що господарський суд Волинської області прийшов до помилкового та необґрунтованого висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди всупереч нормам п.2-3 ч.1 ст.783 ЦК України.

Посилаючись на ч.1 ст.774 ЦК України та п.7.1.4. договору оренди доводить, що орендар має право здавати обєкт оренди у суборенду лише після отримання попередньої письмової згоди на це орендодавця. На думку скаржника, зі змісту статей 179, 187 ЦК України вбачається, що оскільки при переданні складової частини речі в суборенду, відносно такої виникають цивільні права і обовязки, а тому така річ є невідємною складовою частиною речі загалом та розглядається як річ. Висновки суду про те, що обєктом оренди в розумінні п.п.7.1.4. п. 7.1. договору, передання якого орендарем в суборенду можливе лише за наявності попередньої письмової згоди орендодавця, є лише нежитлові приміщення загальною площею 806,1 кв.м. в цілому, а не кожен квадратний метр такого обєкта оренди, скаржник вважає безпідставними та необґрунтованими.

Вважає, що має місце порушення прав та інтересів орендодавця/скаржника, який укладаючи договір оренди від 22.09.2010 р. з ТОВ «Пакко Холдинг», не мав на меті передавати обєкт оренди у суборенду іншим субєктам господарювання.

Також, посилаючись на п.1.2.1. договору оренди та п.2.2. акту передачі-приймання обєкту оренди доводить, що на момент передання стан обєкта оренди був задовільний. Тому виявлені в ході перевірки 05.11.2015 р. пошкодження та псування приміщення/об'єкта оренди свідчить, що недбала поведінка орендаря створює загрозу пошкодження обєкта оренди.

Крім того, скаржник вважає, що нормами законодавства не передбачено вимоги про обовязкову наявність підстав розірвання договору, передбачених ч.1 ст.783 ЦК України, в сукупності, а тому у разі, якщо суд прийде до висновку про недоведеність однієї з підстав та одночасну доведеність іншої підстави, заявлені позовні вимоги підлягатимуть задоволенню.

Відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Пакко Холдинг» у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що господарський суд Волинської області у повному обсязі дослідив усі обставини даної справи, дав належну оцінку доказам, які були надані сторонами у справі та постановив рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України, відтак, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Волинської області від 02.02.2016 р. у справі № 903/1266/15 є законним та обґрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Обґрунтовуючи свою позицію, зазначає, що згода орендодавця потрібна лише в тому випадку, коли орендарем в піднайм (суборенду) передається річ (обєкт оренди) в цілому, а не її частина. Посилається при цьому на правові висновки Вищого господарського суду України у постанові від 24.12.2008 р. у справі № 16/87-08-2562, де зазначено, що наймач зобовязаний отримати згоду наймодавця лише на передачу всього орендованого приміщення, а не його частини в користування іншій особі. Відповідач звертає увагу, що договором оренди, укладеним сторонами у справі, не передбачено необхідність отримання згоди орендодавця у випадку передачі орендарем частини орендованого приміщення у суборенду.

Також відповідач звертає увагу, що в п.2.2. акту передачі-приймання від 29.09.2010 р. сторонами зазначено, що стан обєкту на момент передання в оренду задовільний, але не надано детальної характеристики обєкту оренди, тому твердження скаржника, що стан приміщення погіршився внаслідок дій орендаря, є безпідставним.

Посилаючись на п.п.7.2.3, 7.2.4. договору доводить, що умовами договору чітко не передбачено, які саме дії (утримання від дій) повинен вчинити орендар на виконання обовязку утримувати обєкт оренди в належному стані, яка повинна бути періодичність ремонту, які суми повинен витратити орендар на проведення ремонту обєкту оренди. В свою чергу, орендар утримував обєкт оренди в належному стані, запобігав його пошкодженню та псуванню, здійснював за власний рахунок його поточний ремонт, зокрема, на суму 455157,00 грн. протягом 2014-2015 років, що підтверджується актами та довідками, які містяться в матеріалах справи.

На думку відповідача, подані скаржником докази на підтвердження його правової позиції, зокрема, фото та відеозапис перевірки, не є належними та допустимими доказами у відповідності до норм ГПК.

Відповідач вважає, що використовує обєкти оренди відповідно до їх призначення та умов договору мети оренди, оскільки на обєкті оренди розташовано супермаркет «Вопак», в якому товариство здійснює торгівельну діяльність, що не заперечується позивачем, та відповідає тій меті, для якої нежитлові приміщення передавалися відповідачу в оренду. При цьому незначну частину орендованого майна (1 кв.м.) було передано відповідачем в суборенду для покращення своєї діяльності та з урахуванням інтересів споживачів, оскільки на площі, переданій у суборенду, розміщений платіжний термінал, не завдаючи при цьому шкоди орендодавцю та не порушуючи його прав.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 29.05.2007 р. у справі № 34/166-06(6/114), де суд зазначив, що подаючи до суду позов про розірвання укладеного сторонами договору, позивач всупереч інтересам споживачів та відповідача, зловживав своїм правом орендодавця, і відповідно до ч.3 ст.16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи у разі порушення нею положень ч.ч.2-5 ст.13 ЦК України, вважає, що позивач зловживає своїм правом орендодавця на звернення до суду і такі дії суперечать інтересам та правам як відповідача, так і споживачів, відтак суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представники позивача/скаржника та відповідача підтримали свої позиції, викладені в апеляційній скарзі та відзиві.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено слідуюче.

22 вересня 2010 року товариство з обмеженою відповідальністю "Агас"/орендодавець та товариство з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг"/орендар уклали договір оренди нерухомого майна, за умовами якого орендодавець зобов'язується передати у зворотнє, строкове, платне володіння та користування, нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення (надалі - об'єкт оренди), а орендар зобов'язується прийняти дане майно та своєчасно сплачувати орендодавцеві орендну плату /а.с.10-15/.

Відповідно до п.1.2.1. об'єктом оренди є нежитлове приміщення площею 806,1 кв.м., що зазначено у ОСОБА_2 з реєстру прав власності на нерухоме майно № 26818606 від 26.07.2010 р., виданого Кам'янець-Подільським міжміським БТІ, що знаходиться за адресою: м. Кам'янець-Подільський, вул. Червоноармійська, 42. Загальна площа об'єкта оренди - 806,1 кв.м., з яких: площа першого поверху - 445,9 кв.м., площа підвалу - 360,2 кв.м. Балансова вартість об'єкта оренди становить 3693037,88 грн. Об'єкт оренди належить ТОВ "Агас" на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.01.2007 р. приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстраційним № 647.

Згідно з п.1.2.2. договору стан об'єкту на момент передання в оренду - задовільний.

Умовами розділу 2 договору сторони визначили, що об'єкт оренди надається орендарю для використання в якості підприємства торгівлі (супермаркет продовольчих і непродовольчих товарів), складських приміщень, для розміщення виробництва, ділового офісу та для використання з іншою метою, яка пов'язана з діяльністю підприємства торгівлі (супермаркет продовольчих і непродовольчих товарів).

Відповідно до умов розділу 3 договору передача-приймання об'єкту оренди здійснюється на підставі відповідного акту двосторонньою комісією, яка складається з представників сторін. Сторони погодили, що об'єкт оренди повинен бути переданий орендодавцем і прийнятий орендарем в день набрання чинності даним договором. При переданні об'єкту оренди складається акт приймання-передачі, який підписується членами двосторонньої комісії. Об'єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання акту приймання-передачі. В день підписання акту приймання-передачі орендодавець передає орендарю ключі від приміщень, що орендуються.

Розділом 4 договору сторони визначили орендну плату та розрахунки за договором.

Згідно з пунктами 5.1.-5.2. договору строк оренди починає свій перебіг з дати прийняття обєкту за актом передачі-приймання і припиняється 06.03.2017 р. Строк оренди може бути скорочений, а договір припинений достроково лише за письмовою згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього договору, окрім випадків, передбачених п.6.1.2. та п.12.6. цього договору.

Відповідно до п.п.6.1.1.-6.1.2. договору орендодавець має право один раз в місяць здійснювати перевірку порядку використання орендарем об'єкту оренди в присутності уповноваженого представника орендаря, достроково відмовитися від договору оренди у випадку прострочення орендарем сплати орендної плати протягом трьох місяців підряд.

Підпунктом 7.1.4. договору сторони погодили, що орендар має право здавати об'єкт оренди у суборенду лише після отримання попередньої письмової згоди на це орендодавця, а також здавати об'єкт оренди у суборенду товариству з обмеженою відповідальністю - фірма "Дуглас-ЛТД".

Розділом 8 договору сторони визначили порядок повернення обєкту оренди, що здійснюється двосторонньою комісією, яка складається із представників сторін. Згідно з п.8.4. договору обєкт оренди має бути переданий орендарем і прийнятий орендодавцем протягом 10 днів з дати закінчення строку оренди, про що складається акт передання-приймання, який підписується членами двосторонньої комісії. Відповідно до п.8.7. договору обєкт оренди повинен бути переданий орендодавцеві у тому ж стані, у якому він був переданий в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу.

Пунктом 9.1. договору сторони погодили, що у випадку порушення умов даного договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням умов договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору (п.9.2. договору).

Відповідно до пункту 9.4. договору орендар несе відповідальність за прострочення по сплаті орендних платежів, нецільове використання обєкту оренди, початок без погодження з орендодавцем робіт в порушення п.7.2.5. договору, а також за дострокове розірвання договору з ініціативи орендаря.

За умовами п. 12.1. цей договір підписується сторонами, скріплюється їх печатками. Відповідно до п. 12.2. договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами, нотаріального посвідчення і державної реєстрації.

Даний договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками, посвідчений приватним нотаріусом Кам'янець-Подільського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 3146 /а.с.10-15/.

Відповідно до акту передачі-приймання від 23.09.2010 р. орендодавець передав орендарю нежитлове приміщення площею 806,1 кв.м., що зазначено у ОСОБА_2 з реєстру прав власності на нерухоме майно № 26818606 від 26.07.2010 р., виданого Кам'янець-Подільським міжміським БТІ. Адреса об'єкта оренди: м. Кам'янець-Подільський, вул. Червоноармійська, 42. Загальна площа об'єкта оренди згідно акту - 806,1 кв.м., з них: площа першого поверху - 445,9 кв.м., площа підвалу - 360,2 кв.м. Балансова вартість об'єкта оренди становить 3693037,88 грн. Об'єкт оренди належить ТзОВ "Агас" на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.01.2007 р. приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 за р.№ 647. Стан об'єкту на момент передання в оренду-задовільний /а.с.16/.

Акт передачі-приймання підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Отже, на умовах зазначеного договору між сторонами склались правовідносини з оренди нерухомого майна, які врегульовані нормами гл.58 ЦК України та ст.ст.283-286, 291 ГК України

Відповідно до норм ст.283 ГК України, ст.759 ЦК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що не втрачає в процесі використання своєї споживчої якості.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною третьою статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Статтею 783 ЦК України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Звертаючись з вимогою про розірвання договору оренди з підстави створення загрози пошкодження речі в результаті недбалої поведінки орендаря, орендодавець повинен доводити реальність загрози пошкодження обєкту оренди, а також причинний звязок між недбалою поведінкою орендаря та створенням такої загрози.

При цьому повинні враховуватися норми частини другої статті 651 ЦК України, які є загальними для розірвання договору та які передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.

Істотність порушення договору є загальною підставою, яка може бути встановлена лише шляхом оцінки «істотності» у порушенні договору. У разі існування загальної підстави у вигляді «істотності порушення договору» субєктом оцінки, відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, має бути лише суд. Істотність порушення договору визначається за обєктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору. Якщо ж спеціальним законом або договором сторін не визначено інше, порушення договору, що не є істотним, не може бути підставою для розірвання договору у судовому порядку.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства слідує, що для розірвання договору за рішенням суду має значення наявність істотного порушення цього договору, для підтвердження якого необхідно довести, що внаслідок такого порушення другій стороні договору було завдано шкоду та внаслідок цієї шкоди ця сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Позивач/орендодавець у даній справі доводить, що внаслідок недбалої поведінки орендаря відбулось погіршення стану обєктів оренди, що підтверджується актом перевірки порядку використання орендарем обєктів оренди від 17.11.2015 р. /а.с.17-23/.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що доводи позивача про погіршення стану приміщення внаслідок дій відповідача, не проведення ним ні капітального, ні поточного ремонтів, не підтверджені належними і допустимими доказами, враховуючи таке.

Згідно з пп.7.2.3 договору орендар зобовязаний утримувати обєкти оренди у належному стані, берегти орендоване майно, запобігаючи його псуванню або пошкодженню. Відповідно до пп.7.2.4. договору на орендаря покладено обовязок здійснювати за власний рахунок поточний ремонт обєктів, що орендуються.

За умовами п.6.1.1. договору сторони погодили, що орендодавець має право один раз в місяць здійснювати перевірку порядку використання орендарем обєктів оренди в присутності уповноваженого представника орендаря.

За результатом такої перевірки 17.11.2015 р. сторони склали акт перевірки порядку використання орендарем обєктів оренди, де зазначено, що в приміщенні першого поверху по вул.Червоноармійська, 42 плитка на підлозі пошкоджена та розколота, приміщення підвалу в антисанітарному стані, на підлозі наявний бруд, каналізаційні труби пошкоджені, на стінах присутні тріщини. Також зазначено, що капітальний ремонт не здійснювався. Вказано, що в приміщенні першого поверху фарбуються колони в торговому залі та службові (підсобні) приміщення, іншого поточного ремонту не здійснювалось. В приміщенні підвалу ні поточного, ні капітального ремонту не здійснюється. Стан території, прилеглої до об'єктів оренди - задовільний. Встановлено також, що при вході в торговий зал розміщений платіжний термінал «І-Вox».

Колегія суддів звертає увагу, що описаний стан приміщень має загальний характер (зокрема, на підлозі наявний бруд, каналізаційні труби пошкоджені, на стінах тріщини тощо) і не дозволяє дійти висновку про наявність та ступінь пошкоджень.

Також у акті відсутнє посилання на будь-які додатки, тоді як додані позивачем фотоматеріали не містять відомостей про час і місце їх виконання, не підписані як додаток до акту перевірки представниками сторін. Пояснення представника позивача в судовому засіданні про те, що фотоматеріали були роздруковані пізніше, не переконує, чому такі матеріали не були оформлені пізніше як додаток до акту. Отже, колегія суддів, керуючись ст.ст.34, 36 ГПК України, не бере до уваги надані позивачем фотоматеріали як докази, які мають значення у спорі.

Разом з тим, актом передачі-приймання від 23.09.2010 р. сторони засвідчили, що стан обєктів оренди на момент передачі - задовільний. При цьому докладна інформація про стан приміщень, зокрема, підвалу, каналізаційних труб, підлоги першого поверху тощо відсутня, що не дозволяє суду виконати порівняльний аналіз стану обєкта оренди, та відповідно - дійти висновку про факт погіршення/пошкодження обєкту протягом періоду оренди внаслідок дій відповідача.

Крім того, судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідач на виконання пп.7.2.3 договору здійснював протягом 2014-2015 років ремонтні роботи, на підтвердження чого суду надані акти приймання виконаних будівельних робіт № 36/М за квітень 2015 р. на суму 119539,20 грн./а.с.60-61/, № 98/М за жовтень 2015 року на суму 303628,80 грн./а.с.62-62/, довідка ТОВ "ПАККО Холдинг" від 15.12.2015 р. /а.с.59/ та платіжне доручення № 78741 від 28.11.2014 р. /а.с.131/.

Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності за ст.ст.33-34, 43 ГПК України, колегія суддів не вбачає підстав для розірвання договору за пп..3 ч.1 ст.783 ЦК України.

Іншою підставою для розірвання договору скаржник/позивач визначив порушення відповідачем п.7.1.4. договору, де обумовлено право орендаря здавати обєкти оренди у суборенду лише після отримання попередньої письмової згоди на це орендодавця.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі.

Нормами ст.288 ГК України та ст.774 ЦК України визначено, що орендар має право передати окремі обєкти оренди в суборенду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом договору суборенди нерухомого майна № 011115-12/3п від 01.11.2015 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Пакко Холдинг»/орендар передав товариству з обмеженою відповідальністю «Сітібокс»/суборендарю в тимчасове володіння і користування частини нежитлових приміщень, що знаходяться в будівлях, за адресами, зазначеними в додатку № 1 до цього договору /а.с.66-70а/.

Як вбачається з додатку № 1 до договору суборенди № 011115-12/3п від 01.11.2015 р. відповідач передав в суборенду товариству з обмеженою відповідальністю "Сітібокс" 1 кв.м. площі в приміщенні за адресою: м.Кам'янець-Подільський, вул.Червоноармійська, 42, для розміщення платіжного терміналу.

Отже, відповідач передав в суборенду лише частину орендованих площ обєкту оренди 1 кв.м.

Водночас, умовами п.7.1.4. договору оренди передбачено, що письмова згода орендодавця необхідна при здачі в суборенду обєкта оренди, що відповідно до п.1.2. договору становить нежитлові приміщення загальною площею 806,1 кв.м. по вул.Червоноармійська, 42 в м.Кам'янець-Подільський.

Аналіз вищенаведених норм законодавства та умов договору дозволяє дійти висновку про те, що згода орендодавця потрібна лише у випадку, коли орендарем в піднайм (суборенду) передається обєкт оренди в цілому, а не його частина.

В даному випадку умовами договору оренди не передбачено необхідність згоди орендодавця на передачу в суборенду іншій особі частини обєкту оренди.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає правових підстав для розірвання договору оренди згідно п.2 ч.1 ст.783 ЦК України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.773 ЦК України наймач зобов'язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. В такому разі, керуючись нормами статті 627 ЦК України, орендар вправі укласти договір суборенди частини орендованого приміщення із самостійно обраним контрагентом, визначаючи на власний розсуд всі його умови, які, при цьому, не повинні унеможливлювати виконання самим орендарем своїх обовязків за договором оренди.

Умовами п.2.1. договору оренди від 22.09.2010 р. визначено, що об'єкт оренди надається орендарю для використання в якості підприємства торгівлі (супермаркет продовольчих і непродовольчих товарів), складських приміщень, для розміщення виробництва, ділового офісу та для використання з іншою метою, яка повязана з діяльністю підприємств торгівлі (супермаркет продовольчих і непродовольчих товарів).

З урахуванням наведених норм та умов договору колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що зазначений договір суборенди укладений з метою, повязаною з діяльністю підприємства торгівлі, розміщеного в орендованому приміщенні, та сприяє збільшенню послуг споживачів і не порушує прав інших осіб, в тому числі й орендодавця. Отже, не вбачається порушень відповідачем/орендарем умов договору оренди внаслідок укладання договору суборенди № 011115-12/3п від 01.11.2015 р.

Верховний Суд України за аналогічних обставин, коли для покращення своєї діяльності та з урахуванням інтересів споживачів відповідач передав частину приміщення (1 кв.м) у суборенду для розміщення платіжного терміналу, зазначив у постанові від 29.05.2007 р. у справі № 34/166-06(6/114), що позивач всупереч інтересам споживачів та відповідача, подаючи до суду позов про розірвання укладеного сторонами договору оренди, зловживає своїм правом орендодавця.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Волинської області від 02.02.2016 р. у справі № 903/1266/15 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на нормах чинного законодавства і немає підстав для його скасування чи зміни за ст.104 ГПК України. Доводи скаржника не спростовують обґрунтованих висновків суду.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача товариства з обмеженою відповідальністю "Агас" залишити без задоволення. Рішення господарського суду Волинської області від 02.02.2016 р. у справі № 903/1266/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 903/1266/15 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Розізнана І.В.