КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2016 р. Справа№ 910/8812/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Гадяцька Г.О.

від відповідача - Черево С.А.

від третьої особи - не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЙНБО-ЛТД" на рішення Господарського суду м. Києва від 24.11.2015 (суддя - Прокопенко Л.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „МЕДРЕКС ТРЕЙДІНГ СІНГАПУР"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „РЕЙНБО-ЛТД "

третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю „ХФБ „БІОКОН"

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.11.2015 позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 24.11.2015 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи, апеляційну скаргу було передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЙНБО-ЛТД", прийнято до провадження та призначено до розгляду на 04.02.2016.

Ухвалою суду від 04.02.2016 розгляд скарги був відкладений до 10.03.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України.

Ухвалою суду від 10.03.2016 судовий розгляд був відкладений до 24.03.2016.

В призначене судове засідання 24.03.2016 з`явився представник позивача та представник відповідача та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

Між позивачем, відповідачем та ТОВ "Мега Лайфсайенсіс Пті Лтд" (вантажовідправник) 01.07.2009 був укладений контракт купівлі-продажу № MLS-104/2009, та додаткові угоди до нього: № 1 від 30 листопада 2009 року, № 2 від 28 грудня 2009 року, № 3 від 20 січня 2010 року, № 4 від 26 лютого 2010 року, № 5 від 26 березня 2010.

01.07.2009 між позивачем та третьою особою була укладена Зовнішньоекономічна угода на консигнаційних умовах № MTS-10/2009 (далі - угода), за якою позивачем задіяно митно-ліцензійний склад для розміщення товарних запасів, а також замовлено послуги третьої особи щодо поставки фармацевтичної, а також діагностичної, косметичної, санітарно-гігієнічної і аналогічної продукції, яку позивач продає своїм клієнтам на території України.

На виконання умов контракту та угоди відповідно до Інвойсу № INV-M-201102012 від 15.02.2011 третьою особою від імені позивача поставлено відповідачу продукцію на підставі розпорядження на відвантаження препаратів № 334 від 15.02.2011 за 4 найменуваннями на загальну суму 27369,00 доларів США, а саме: Гілоба капсули по 40 мг № 30 у блістерах 05 - 918 упаковок на суму 5049,00 доларів США, Ліволін форте (капсули) № 30 у блістерах 10110F-392803 - 2 700 упаковок на суму 11 340,00 доларів США, Барол 10 капсули кишковорозчині по 10 мг № 30 у блістерах BAL0106-856226 - 720 упаковок на суму 1 980,00 доларів США, Барол 20 капсули кишковорозчині по 20 мг № 30 у блістерах BAL0253-856309 - 2 250 упаковок на суму 9 000,00 доларів США.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, зазначає, що відповідачем не виконані належним чином умови договору та прострочено оплату поставлено товару, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 11511,01 долар США, що в еквіваленті в національній валюті України становить 269933,18 грн.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, мотивував свої заперечення тим, що позивачем по справі не доведений факт здійснення ним поставки відповідачу вказаного товару та крім того просив застосувати до позовних вимог позовну давність.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Стаття 655 ЦК України визначає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Виходячи з наведеного, строк виконання зобов'язання з оплати придбаного товару є умовою, що забезпечує порядок виконання зобов'язання купівлі-продажу. Якщо строк оплати товарів, послуг не визначений договором або законодавчими актами, такий строк наступає з моменту виникнення у кредитора права на вимогу.

Підставою виникнення у покупця грошового зобов'язання за загальним правилом є передача продавцем майна.

Як було встановлено судом першої інстанції, позивачем на виконання умов договору відповідачу був поставлений товар, що підтверджується наступним.

Поставка Гілоба капсул по 40 мг № 30 у блістерах Серії № 010133 у кількості 11 109 упаковок на адресу третьої особи підтверджена Інвойсом № INV-E- від 29.11.2010, Вантажно-митною декларацією № 100000026/2011/392705 від 14.01.2011 (товар № 4), Міжнародною товаро-транспортною накладною № 345, Сертифікатом походження виробника замовлення № IC2010-0114588 від 07.12.2010, оригінальною транспортною накладною № ТН 1339149 від 06.12.2010, копії яких містяться в матеріалах справи.

Поставка капсул Ліволін форте № 30 у блістерах Серії № 10110F у кількості 9 980 упаковок на адресу третьої особи підтверджена Інвойсом № INV-E- від 03.02.2011, Вантажно-митною декларацією № 100130001/2011/392803 від 16.02.2011 (товар № 2), Авіавантажною накладною № 870-01282201 від 10.02.2011, Сертифікатом походження виробника замовлення № IC2011-0014373 від 11.02.2011, копії яких містять матеріали справи.

Поставка капсул кишковорозчинних Барол 10 по 10 мг № 30 у блістерах Серії № BAL0106 у кількості 13140 упаковок на адресу третьої особи підтверджено Інвойсом № INV-TR від 23.04.2010, Вантажно-митною декларацією № 100000031/2010/856226 (товар № 1) від 07.05.2010, Сертифікатом походження виробника замовлення № 3740 від 22.04.2010, Авіавантажною накладною № 114-36617033 від 01.05.2010, копії яких містять матеріали справи.

Поставка капсул кишковорозчинних Барол 20 по 20 мг № 30 у блістерах Серії № BAL0253 у кількості 13666 упаковок на адресу третьої особи підтверджена Інвойсом № INV-TR від 10.06.2010, Вантажно-митною декларацією № 100000026/2010/856309 (товар № 1) від 17.06.2010, Сертифікатом походження виробника замовлення № 9265 від 01.06.2010, Авіавантажною накладною № 514-00473491 від 10.06.2010, копії яких містять матеріали справи.

Твердження апелянта проте, що позивачем не надано належних доказів здійснення поставки медикаментів, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, що відповідно до норм чинного законодавства України є первинними для підтвердження факту поставки, не приймаються до уваги колегією суддів, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 6.2 п. 6 контракту продукція поставляється частинами у відповідності зі специфікації поставок, що надаються покупцем продавцю у формі письмового замовлення не пізніше за 30 днів до дати відвантаження.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99 (далі - Інструкція), що діяла на момент передачі товару Відповідачу, довіреність на отримання цінностей є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначений перелік та кількість цінностей. Зокрема п. 2 Інструкції вказує, що сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів. Крім того, п. 13 Інструкції визначає, що довіреність, незалежно від строку її дії, залишається у постачальника при першому відпуску цінностей. Без довіреності не може бути створено інший первинний документ - накладну, яка є дозволом для здійснення господарської операції з відпуску цінностей.

В матеріалах справи наявна копія довіреності № 1294, що підписана та скріплена печаткою відповідача, підтверджено рішення керівника ТОВ "Рейнбо-ЛТД" про уповноваження особи на одержання товару.

Крім того, факт отримання товару відповідачем підтверджується копією накладної № 16025 від 14.02.2011, яка підписана уповноваженою особою відповідача.

Зауваження апелянта про те, що поставка товару, за умовами контракту, здійснюється виключно на підставі замовлень відповідача, а отже відсутність таких замовлено не породжує обов`язок позивача на здійснення поставок, не приймається до уваги колегією суддів, оскільки, по-перше, умова договору не визначено поставку товару виключно на підставі замовлень (як зазначає апелянт), а по - друге, підставою для здійснення позивачем поставки є сам контракт (договір купівлі-продажу), умовами якого (та специфікаціями до нього) визначено яку продукцію, в який строк, хто та кому поставляє.

Отже, наявними матеріалами справи, позивачем доведений факт, а відповідачем не спростованого останнього, поставки товару за Інвойсом № INV-M-201102012 від 15.02.2011

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сума поставки згідно Інвойсу № INV-M-201102012 від 15.02.2011 складає 27369 (двадцять сім тисяч триста шістдесят дев?ять) доларів США 00 центів.

Згідно з п.п. 3.2. п. 3 контракту оплата за продукцію здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок продавця.

П.п. 3.4. п. 3 контракту покладає на покупця обов'язок з оплати 100% вартості товару на банківський рахунок продавця впродовж 45 днів з моменту поставки товару.

Відповідно до п.п. 6.3. п. 6 контракту датою поставки є дата митної очистки Продукції. За п. 5.1. контракту право власності на продукцію переходить до покупця з моменту митного очищення продукції.

Твердження відповідача щодо суперечливості п.п. 6.3. п. 6 контракту чинному законодавству суд вважає не обґрунтованими, оскільки згідно абз. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України визначено, що договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи зі строків, визначених п.п. 3.4. п. 3 Контракту (45 днів з моменту митного очищення), кінцевий строк оплати Продукції визначений 11 квітня 2011 року.

За наданими позивачем копіями зворотних накладних CRN/35MTS/11 від 30.04.2011, CRN/61MTS/11 від 30.06.2011, CRN/91MTS/11 від 30.09.2011 та копією банківської виписки № 0001-018937-01-1 від 28.05.2014 банківським платежем за референсом № 001IT4384834 оплата поставленої третьою особою від імені позивача продукції відповідачем здійснена частково.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивач за участю третьої особи поставив, а відповідач не оплатив товар згідно Інвойсу № INV-M-201102012 від 15.02.2011 на суму 10241 долар США 41 цент.

Апелянт, оскаржуючи постановлене судом першої інстанції рішення, зазначає, що місцевим судом неправомірно не була застосована позовна давність до заявлених вимог.

В той же час суд апеляційної інстанції не погоджується із такою позицією апелянта.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України).

За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

Як визначено статтею 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування строків позовної давності у вирішенні господарських спорів" правила переривання перебігу позовної давності, визначені ст. 264 Цивільного кодексу України, застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останньої є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу стороною або іншого обов'язку, можуть належати серед іншого часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Позивач, на підтвердження факту переривання позовної давності зазначає, що відповідачем частково була здійснена проплата поставленого товару по Інвойсу № INV-M-201102012 від 15.02.2011 на загальну суму 10000 доларів США, що підтверджується банківської випискою № 0001-018937-01-1 від 28.05.2014, копія якої надана відповідачем до матеріалів справи, в тому числі із перекладом на українську мову.

З даної банківської виписки вбачається, що відповідачем ТОВ «Рейнбо ЛТД» здійснено перерахунок коштів в розмірі 10000 доларі США на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю „МЕДРЕКС ТРЕЙДІНГ СІНГАПУР" з призначення платежу «Інвойс № INV-M-201102012 від 15.02.2011 згідно Контракту купівлі-продажу № MLS-104/2009 від 01.07.2009».

Заперечення відповідача стосовно того, що дана виписка не може бути прийнята до уваги як належний та допустимий доказ по справі, оскільки дана виписка не має печатки банку, підпису уповноваженої особи, не вказано особу отримувача коштів, а номер банківського рахунку отримувача не відповідає тому, що зазначений у контракті, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки вказана банківська виписка містить найменування платника, отримувача коштів, номер рахунку з якого здійснюється перерахунок коштів та номер рахунку на який перераховуються кошти, та чітко зазначене призначення платежу саме з посиланням на спірний Інфойс.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач не був позбавлений можливості, (а навпаки ухвалами суду апеляційної інстанції зобов`язувався надати докази не здійснення платежу за вказаними реквізитами у вказаний день та час) підтвердити належними та допустимими доказами факт неперерахування коштів за вказаним Інфойсом на рахунок позивача, тобто подати банківську виписку за вказаним рахунком про рух коштів за 28.05.2014.

В той же час відповідач своїм правом доказування та спростування доводів позивача, не скористався, вимоги ухвал суду не виконав, відповідних доказів не подав.

Стосовно невірно зазначеного рахунку отримувача, колегія суддів зазначає, що умовами договору не було відповідача позбавлено права перерахування коштів за поставку медикаментів на інших рахунок продавця, а відповідач, в свою чергу не довів ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції того факту, що вказаний у банківській виписці рахунок не належить позивачу і вказані кошти були перерахованій іншій юридичній особі за виконання іншого договору (контракту).

Таким чином, з урахуванням вище викладеного суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про наявність переривання позовної давності до вимог за Інвойсом № INV-M-201102012 від 15.02.2011, а тому позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 10241,41 долар США правомірно задоволено до стягнення.

Крім того, позивачем ставилась вимога про стягнення з відповідача 3% річних за несвоєчасну оплату поставлених медикаментів за період з 12.04.2011 по 23.02.2015 (1414 днів) у розмірі 1 190 доларів США 25 центів.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування строків позовної давності у вирішенні господарських спорів" визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Отже, колегія суддів, перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем та здійснений судом першої інстанції, погоджується із розрахунком місцевого суду, знаходить його обґрунтованим та арифметично вірним, та мотивованим щодо необхідності застосування до нього загальної позовної давності, а отже задоволена до стягнення сума 3% річних в розмірі 884 долари США 69 центів. правомірною.

Щодо вимоги позивача про стягнення штрафу з відповідача в розмірі 79 доларів США 35 центів, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 1 ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 6 статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає застосування спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи, що зобов?язання відповідача вважаються простроченими з 12.04.2011, період нарахування штрафних санкцій за Контрактом, передбачений законодавством, закінчується 12.10.2011, що знаходиться поза межами строку спеціальної позовної давності.

А отже вимоги позивача щодо стягнення штрафу за період з 12.04.2011 по 23.02.2015, не підлягають задоволенню як такі, що нараховані та знаходяться поза межами строку позовної давності.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно частково задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „МЕДРЕКС ТРЕЙДІНГ СІНГАПУР", а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЙНБО-ЛТД" не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЙНБО-ЛТД" залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЙНБО-ЛТД" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 у справі № 910/8812/15 - без змін.

Матеріали справи № 910/8812/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко