РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016Справа №910/2421/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГФ 2014"

про зобов'язання вчинити дії ,

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача: Макаренко С.В. (представник за довіреністю);

від відповідача: Коновалов О.С. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 22 березня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Банк національний кредит", 15 лютого 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою вих. № 04-08/287 від 21.01.2016 року до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГФ 2014", про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для зобов'язання відповідача повернути грошові кошти у розмірі 41 780,82 грн., одержані за договором про депозитний вклад "Стандартний" від 24.10.2014 № DU1239/2014-1 від 26.06.2014 р., внаслідок незастосування зниженої відсоткової ставки за дострокове повернення депозиту.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.02.2016 року порушено провадження у справі № 910/2421/16 та призначено її до розгляду на 01.03.2016 року.

Через відділ діловодства суду від 01.03.2016 року від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи, які було долучено судом.

Через відділ діловодства суду від 01.03.2016 року від відповідача надійшов відзив, де останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, який було долучено судом до матеріалів справи.

В судове засідання 01.03.2016 року представники сторін з'явились. Дали пояснення по суті спору, представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, представник відповідача послався на відзив та просив відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні 01.03.2016 року було оголошено перерву до 22.03.2016 року.

17 березня 2016 року через відділ діловодства суду від позивача надійшли доповнення до позовної заяви, які було долучено судом до матеріалів справи.

Представники сторін 22.03.2016 року в судове засідання з'явились. Вимоги ухвали суду виконали, позивач надав додаткові пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк національний кредит" (надалі - позивач, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВГФ 2014" (надалі - відповідач, вкладник) був укладений договір про депозитний вклад "Стандартний" строком на 12 місяців + 1 день (367 днів) в національній валюті (без капіталізації процентів) № DU1239/2014-1 (надалі - "Договір"), відповідно до п. 2.1 якого, вкладник передає, а банк приймає на депозитний рахунок № 6005 в ПАТ "Банк національний кредит", МФО 320702, грошові кошти в сумі 250 000,00 грн. в національній валюті, на умовах цього договору.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що депозит розміщується на строк з 26.06.2014 р. по 27.06.2015 р. включно; банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 22.00% річних (п. 2.3).

За змістом п. 3.7 Договору вкладник має право звернутися з проханням про дострокове розірвання договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це банк за 10 робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів, шляхом подання заяви про дострокове розірвання договору. Датою розірвання договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику. Банк повертає суму депозиту та нарахованих процентів протягом 10 днів з дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання дії договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладнику № 6001 в Банку. У випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2,0% процента річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.

27 червня 2014 року між ПАТ «Банк Національний кредит» та ТОВ «ВГФ 2014» було укладено Договір про внесення змін №1 (надалі - Договір про внесення змін) до Депозитного договору, яким було змінено п.3.7. Депозитного договору та викладено в наступній редакції:

« 3.7. Вкладник має право після припинення дії Договору застави майнових прав №04-1280/1-1 від 27.06.2014р. звернутися з проханням про дострокове розірвання Договору і повернення суми Депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це Банк за 10 (десять) робочих днів до бажаної дати повернення суми Депозиту та нарахованих процентів, шляхом подання відповідної заяви про дострокове розірвання дії Договору. Датою розірвання Договору вважається дата повернення суми Депозиту та нарахованих процентів Вкладнику.

Після припинення дії Договору застави майнових прав №04-1280/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку) від 27.06.2014р. Банк повертає суму Депозиту та нарахованих процентів протягом 10 (десяти) днів з дня подання Вкладником заяви про дострокове розірвання Договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок Вкладника».

На підставі постанови Правління Національного банку України № 358 від 05.06.2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 114 від 05.06.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит», згідно з яким з 08.06.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк Національний кредит».

Постановою Правління Національного Банку України від 28.08.2015 р. №563 розпочата процедура ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит».

Відповідно до Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 159 від 28.08.2015 р. та на виконання Постанови Правління Національного Банку України від 28.08.2015 року № 563, розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича.

З моменту запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи, тобто з початком процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку і його ліквідації, до правовідносин з банком слід застосовувати положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним, всі інші закони України можуть застосовуватись лише в тій частині, що не суперечать положенням цього Закону.

Заявою від 20.04.2015 року, наявною в матеріалах справи, довірена особа відповідача Власенко С.Г. просив позивача достроково розірвати депозитні договори, включаючи спірний договір № DU1239/2014-1 від 26.06.2014 року

Банком було направлено лист вих. № 04-08/2725 від 03.12.2015 року Щодо встановлення факту нікчемності правочину, в якому повідомляв відповідача, що уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб було здійснено перевірку спірного договору та виявлено, що він є нікчемний, у зв'язку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою, а тому банк відмовився від власних майнових прав, що потягло за собою виплату відповідачеві грошових коштів в розмірі 41 780,82 грн. (відповідний лист наявний в матеріалах справи).

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду для відновлення свого порушеного права, у зв'язку із відмовою відповідача повернути грошові кошти в розмірі 41 780,82 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З приписами ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Стаття 1060 Цивільного кодексу України передбачає, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого Договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Частиною 1 статті 1061 Цивільного кодексу України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Частиною 1 статті 1066 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно частини 3 статті 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Як встановлено судом, 27 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк національний кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВГФ 2014" був укладений договір про депозитний вклад "Стандартний" строком на 12 місяців + 1 день (367 днів) в національній валюті (без капіталізації процентів) № DU1239/2014-1, відповідно до п. 2.1 якого, вкладник передає, а банк приймає на депозитний рахунок № 6005 в ПАТ "Банк національний кредит", МФО 320702, грошові кошти в сумі 250 000,00 грн. в національній валюті, на умовах цього договору.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач звернувся до позивача з заявою від 20.04.2015 року, в якій просив достроково розірвати депозитні договори, включаючи спірний договір № DU1239/2014-1 від 26.06.2014 року, як наслідок Банком були повернуті позивачу грошові кошти у розмірі 250 000,00 грн., а також нараховані проценти у розмірі 41 780,82 грн., що підтверджується, наявною в матеріалах справи, банківською випискою з рахунку позивача за період з 26.08.2015 року по 14.12.2015 року.

Банком було направлено лист вих. № 04-08/2725 від 03.12.2015 року щодо встановлення факту нікчемності правочину, в якому повідомляв відповідачу, що уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб було здійснено перевірку спірного договору та виявлено, що він є нікчемний, у зв'язку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою, а тому банк відмовився від власних майнових прав, що потягло за собою виплату відповідачеві грошових коштів в розмірі 41 780,82 грн. (відповідний лист наявний в матеріалах справи).

Позивач вказав, що до вказаної суми відсотків неправомірно було включено грошові кошти у розмірі 41 780,82 грн., у зв'язку з незастосуванням заниженої процентної ставки відповідно до п. 3.7 Договору.

Проте, як встановлено судом, 27 червня 2014 року між ПАТ «Банк Національний кредит» та ТОВ «ВГФ 2014» було укладено Договір про внесення змін №1 (надалі - Договір про внесення змін) до Депозитного договору, яким було змінено п.3.7. Депозитного договору та викладено в наступній редакції:

« 3.7. Вкладник має право після припинення дії Договору застави майнових прав №04-1280/1-1 від 27.06.2014р. звернутися з проханням про дострокове розірвання Договору і повернення суми Депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це Банк за 10 (десять) робочих днів до бажаної дати повернення суми Депозиту та нарахованих процентів, шляхом подання відповідної заяви про дострокове розірвання дії Договору. Датою розірвання Договору вважається дата повернення суми Депозиту та нарахованих процентів Вкладнику. Після припинення дії Договору застави майнових прав №04-1280/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку) від 27.06.2014р. Банк повертає суму Депозиту та нарахованих процентів протягом 10 (десяти) днів з дня подання Вкладником заяви про дострокове розірвання Договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок Вкладника».

З вищевикладеного випливає, що уклавши Договір про внесення змін № 1 від 27 червня 2014 року сторони змінили п.3.7, яким було встановлено перерахунок процентної ставки у разі дострокового розірвання з ініціативи Вкладника Депозитного договору, та встановили, що у разі припинення дії Договору застави майнових прав, Вкладник має право ініціювати дострокове розірвання Депозитного договору, при цьому Банк не здійснює перерахунок процентної ставки і повертає Вкладнику всю суму Депозиту та нарахованих процентів.

Таким чином, в період укладання Договору про внесення змін, сторонами на власний розсуд було змінено пункт 3.7 спірного Договору, в тому числі, в частині застосування зниженої відсоткової ставки у випадку його розірвання за ініціативою вкладника, тобто, станом на момент внесення сторонами змін до Договору на підставі договору про внесення змін № 1 від 27.06.2014 року, положення про можливість застосування зниженої відсоткової ставки за погодженням сторін були виключені із умов Договору.

При цьому, договір про внесення змін № 1 від 27.06.2014 року до Договору на момент розгляду справи є чинним, а докази оскарження його в судовому порядку в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду існування підстав для застосування зниженої відсоткової ставки, як наслідку розірвання Договору з ініціативи вкладника, а також для зобов'язання відповідача повернути грошові кошти у розмірі 41 780,82 грн.

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для зобов'язання відповідача повернути грошові кошти у розмірі 41 780,82 грн., а відтак в задоволенні позовних вимог, з викладених в позові Банком обставин, позивачеві відмовлено.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 25.03.2016 року.

Суддя О.С. Комарова