РІШЕННЯ

17.03.2016Справа №922/4322/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 922/4322/15

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків,

до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, м. Харків, Державної казначейської служби України, м. Київ,

про стягнення 3 535,08 грн.,

без участі представників сторін, у зв'язку з їх неявкою.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.) звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі - ВДВС) про стягнення 3 535,08 грн.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій державного виконавця ВДВС Семенова Д.С. щодо прийняття 09.12.2014 постанови про стягнення з ФОП ОСОБА_3 виконавчого збору у сумі 3 472,98 грн. та втрат на проведення виконавчих дій у сумі 62,10 грн. З огляду на викладене, позивач просить стягнути майнову шкоду у сумі 3 535,08 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.10.2015 залучено до участі у справі Державну казначейську службу України (далі - Служба) в якості іншого відповідача та ухвалено направити матеріали справи за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 № 922/4322/15 припинено провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2016 ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 скасовано, а справу № 922/4322/15 передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням від 15.02.2016 № 04-23/254 керівником апарату ОСОБА_4 було призначено повторний автоматичний розподіл справи № 922/4322/15.

В результаті повторного автоматичного розподілу справу № 922/4322/15 було передано на розгляд судді Курдельчуку І.Д.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 прийнято справу до свого провадження; призначено судовий розгляд на 01.03.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2016 розгляд справи було відкладено на 17.03.2016, у зв'язку з неявкою представників сторін.

16.03.2016 позивач подав суду заяву та документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвал суду. Також, ФОП ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила суд розглядати справу без її участі.

Представники сторін у судове засідання 17.03.2016 не з'явилися; про причини неявки суд відповідачі не повідомили та вимоги ухвал суду не виконали.

Ухвали Господарського суду міста Києва було надіслано учасникам процесу на адреси, зазначені у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Крім того, до матеріалів справи долучено конверт з ухвалою суду, який повернуто поштою з адреси позивача з відміткою «закінчення терміну зберігання».

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 17.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 31.07.2014 зі справи № 906/845/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лагуна» (далі - ТОВ «Лагуна») до ФОП ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) та закритого акціонерного товариства «Житомироблтара» (далі - ЗАТ «Житомироблтара») про стягнення 29 724,05 грн. позовні вимоги задоволено частково; стягнуто у солідарному порядку з ФОП ОСОБА_1 та ЗАТ «Житомироблтара» на користь ТОВ «Лагуна» 300 грн. боргу за надані послуги згідно договору поруки від 27.03.2013 № 27/03/2013; стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «Лагуна» 26 896,98 грн. боргу за надані послуги згідно договору перевезення від 20.02.2013, 1 677,26 грн. пені, 847,20 грн. 3% річних, 1 808,39 грн. витрат по сплаті судового збору та 3 500 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

На виконання рішення суду Господарським судом Житомирської області були видані накази від 04.11.2014 зі справи № 906/845/14.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1. після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1.

Позивач вказує, що в результаті незаконних дій ВДВС ФОП ОСОБА_1 було завдано майнову шкоду у сумі 3 535,08 грн., у зв'язку з незаконним винесенням відповідачем-1 постанов про стягнення виконавчого збору у сумі 3 427,98 грн. та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у сумі 62,10 грн.

ФОП ОСОБА_1. звернулася з відповідною скаргою на дії державного виконавця ВДВС у порядку статті 1212 ГПК України до Господарського суду Житомирської області.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 03.06.2015 зі справи № 906/845/14 скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною бездіяльність ВДВС щодо не надіслання ФОП ОСОБА_1. копії постанови від 01.12.2014 про відкриття виконавчого провадження та щодо непоновлення строку на самостійне (добровільне) виконання наказу Господарського суду Житомирської області від 04.11.2014 у справі № 906/845/14; визнано протиправними та скасовано постанову державного виконавця ВДВС Семенова Д.С. від 09.12.2014 про стягнення виконавчого збору в сумі 3 472,98 грн. та постанову державного виконавця ВДВС Семенова Д.С. від 09.12.2014 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 62,10 грн.; зобов'язано ВДВС надати ФОП ОСОБА_1. строк на самостійне (добровільне) виконання наказу Господарського суду Житомирської області від 04.11.2014 у справі № 906/845/14.

Суду не подано доказів оскарження вказаної ухвали в апеляційному порядку, також, даних про апеляційне оскарження не виявлено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому ухвала суду від 03.06.2015 зі справи № 906/845/14 набрала законної сили з дня її прийняття, тобто з 03.06.2015.

Відповідно до частини третьої статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, ухвалою від 03.06.2015 зі справи № 906/845/14 встановлено таке:

- 30.01.2015 шляхом телефонного дзвінка ФОП ОСОБА_1 було запрошено до ВДВС на особистий прийом. Цього ж дня вона на особистому прийомі дізналася про примусове виконання наказу Господарського суду Житомирської області від 04.11.2014 у справі № 906/845/14 щодо стягнення з неї на користь ТОВ «Лагуна» грошових коштів;

- 03.02.2015 її представнику було надано матеріали виконавчого провадження для ознайомлення, вручено копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.12.2014 ВП № 45974052, копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, при цьому під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження їй також стало відомо про винесення 09.12.2014 постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 3 472,98 грн. та стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 62,10 грн.;

- також згідно даних скаржника, 03.02.2015 нею подано до ВДВС заяву від 03.02.2015 про поновлення строку на добровільне виконання наказу Господарського суду Житомирської області від 04.11.2014 в рамках виконавчого провадження № 45974052 та заяву від 03.02.2015 про відкладення виконавчих дій щодо примусового виконання цього наказу про стягнення з неї на користь ТОВ «Лагуна» грошових коштів, але вони ВДВС залишені без задоволення;

- 09.12.2014 державним виконавцем ВДВС Семеновим Д.С. винесено постанову про стягнення з ФОП ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 3 472,98 грн. та постанову про стягнення з ФОП ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій в сумі 62,10 грн.;

- таким чином, з наданих боржником матеріалів вбачається, що державним виконавцем ВДВС Семеновим Д.С. при відкритті виконавчого провадження № 45974052 щодо виконання наказу Господарського суду Житомирської області від 04.11.2014 у справі № 906/845/14 та при винесенні постанови від 09.12.2014 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 3 472,98 грн. і постанови від 09.12.2014 про стягнення з неї витрат на проведення виконавчих дій в сумі 62,10 грн. було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій;

- ВДВС не було подано та в матеріалах справи відсутні докази того, що ФОП ОСОБА_1. надсилалась копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.12.2014 ВП № 45974052 відповідно до частин першої та другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження»;

- відсутність таких доказів свідчить про позбавлення ФОП ОСОБА_1 права на добровільне виконання наказу Господарського суду Житомирської області від 04.11.2014 у справі № 906/845/14 та свідчить в цілому про порушення процедури відкриття виконавчого провадження та проведення інших виконавчих дій ВДВС;

- ВДВС своїм правом на спростування звинувачень боржника не скористався, не зважаючи на неодноразове належне повідомлення судом, що, у свою чергу, позбавляє суд можливості оцінити протилежні доводи, ніж ті, що зазначені скаржником.

Отже, Господарським судом Житомирської області було встановлено, що державний виконавець ВДВС протиправно виніс постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Позивач вказує, що ВДВС списала грошові кошти у сумі 3 535,08 грн. 11.03.2015 та просить суд стягнути майнову шкоду у сумі 3 535,08 грн., яка виникла внаслідок неправомірних дій ВДВС, що полягали у стягненні виконавчого збору у сумі 3 472,98 грн. та 62,10 грн. витрат на проведення виконавчих дій.

Факт списання вказаних грошових коштів підтверджується довідкою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» від 06.08.2015 № 150724SV5D9D151F75A7.

13.08.2015 та 18.08.2015 позивач звертався до відповідача-1 із заявами про повернення списаних грошових коштів, які отримані ВДВС 13.08.2015 та 18.08.2015 відповідно, що підтверджується вхідними штампами відповідача-1.

Звернення ФОП ОСОБА_1 були залишені ВДВС без відповіді та належного реагування; доказів протилежного суду не подано.

Також, суду не подані ВДВС докази повернення списаних грошових коштів.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету, а зі змісту статті 25 цього Кодексу вбачається, що державне казначейство здійснює безспірне списання з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийнято державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

При цьому, згідно приписів статті 56 Конституції України кожному гарантується право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною другою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» і пунктом 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, постановою Кабінет Міністрів України від 03.08.2011 № 845, якою був затверджений Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок) рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 24 Порядку передбачено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Відповідно до статей 1 та 3 Закону України «Про державну виконавчу службу», Положення про територіальні органи Міністерства юстиції України затвердженого Наказом Мінюста від 23.06.2011 № 1707/5, зареєстрованого у Мінюсті 23.06.2011 за № 759/19497, ВДВС входить до системи органів Міністерства юстиції України, які є державним органом.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що шкода, заподіяна державним виконавцем юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно із частиною першою статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Позивач документально підтвердив завдання майнової шкоди у сумі 3 535,08 грн. саме ВДВС у процесі виконання рішення зі справи № 906/845/14.

Відповідно до пункту 12 постанови пленуму від 17.10.2012 № 12 Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» у розгляді позовів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», статті 1174 ЦК України, маючи на увазі, що в таких випадках відповідачами можуть бути відповідні органи Державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України, і враховуючи викладене в роз'ясненні президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 № 02-5/215 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди» (в редакції роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 № 04-5/239), зокрема в пункті 9 цього роз'яснення.

Разом з тим, у пункті 9 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 № 02-5/215 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди» (в редакції роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 № 04-5/239) зазначено, що у розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій державних виконавців при виконанні судового рішення, слід враховувати, що згідно зі статтею 85 Закону України «Про виконавче провадження» на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або відмову від вчинення ними дій може бути подано скаргу до начальника відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду. Отже, факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб державної виконавчої служби на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення майнової шкоди у сумі 3 535,08 грн. саме з ВДВС.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно із статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач-1 не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню в частині стягнення майнової шкоди з відповідача-1 у сумі 3 535,08 грн.

Що ж до вимог до відповідача-2, то господарський суд встановивши, що Служба є «іншим органом з виконання рішень» дійшов висновку про відмову у позові до Служби.

Відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

З огляду на викладене, суд звертає увагу позивача на можливість повернення сплаченого судового збору в порядку, визначеному Законом України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з держави Україна за рахунок державного бюджету, де уповноваженою особою від імені держави виступає Жовтневий відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління (61004, м. Харків, вул. Жовтневої революції, 58; ідентифікаційний код: 34952409) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61019, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків: НОМЕР_1) 3 535 (три тисячі п'ятсот тридцять п'ять) грн. 08 коп. майнової шкоди.

3. У позові до Державної казначейської служби України відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 24.03.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук