РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016Справа №910/836/16

За позовом Приватного акціонерного товариство "Страхова компанія "ВУСО"

до Публічне акціонерне товариство "КОРОВАЙ"

про стягнення 2 197,50 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Герасименко Р.І.

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «КОРОВАЙ» про стягнення завданої матеріальної шкоди у розмірі 2 197,50 грн. Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу, у зв'язку з чим у нього вникло право зворотної вимоги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2016 р. порушено провадження у справі № 910/836/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 15.02.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2016 р. розгляд справи в порядку п.1,2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено на 14.03.2016 р.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив позво задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

При цьому суд відзначає, що ухвала суду направлялась відповідачу на вказану в позовній заяві та витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців адресу відповідача та повернуті органом поштового зв'язку у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Між тим, відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що учасники були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 14.03.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.10.2012 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та Публічним акціонерним товариством «КОРОВАЙ» укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/7923449, за умовами якого застраховано відповідальність власника транспортного засобу «ГАЗ 33021» державний номер НОМЕР_1, за заподіяння шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди.

Термін дії полісу з 28.10.2012 р. до 27.08.2013 р.

28.01.2013 р. в м. Красний Луч по вул. Наумова сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ГАЗ 33021» державний номер НОМЕР_1, що належить Публічному акціонерному товариству "КОРОВАЙ" під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3.

Відповідно до постанови Краснолуцького міського суду Луганської області від 01.03.2013 р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення штрафу.

Цивільно-правова відповідальність водія за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу - «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_2 застрахована Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Оранта Лугань», власником якого є ОСОБА_3 за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ3346479, відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9149582.

01.02.2013 р. ОСОБА_3 звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до розрахунку вартості відновлювального ремонту №13/4/279/583579 від 02.04.2013 р. та ремонтної калькуляції №21, виконаних Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 вартість ремонту автомобіля «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_2 становить 2 667,00 грн.

У відповідності до звіту Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (Донецьке представництво) № 583570 від 07.05.2013 р. вартість матеріального збитку у зв'язку із настанням страхового випадку по полісу АВ/7923449 від 28.10.2012 р., завданого власнику транспортного засобу «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_2 складає 2 197,50 грн.

Страховим актом №2319-24 від 01.06.2013 р. Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" визначено суму страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/7923449 від 28.10.2012 р. у розмірі 2 197,50 грн.

Платіжним дорученням № 6189 від 01.06.2013 р. Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" здійснило виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_2 у розмірі 2 197,50 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" зазначає, що у зв'язку з тим, що ним було здійснено виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 за пошкодження транспортного засобу «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_2 позивач, відповідно до ст.ст. 38, 27 Закону України «Про страхування», набув право зворотної вимоги до Публічного акціонерного товариства «КОРОВАЙ», оскільки останній не повідомив страхувальника про настання дорожньо-транспортної пригоди відповідно до вимог чинного законодавства.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Положеннями ст. 988 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Положеннями ст. 354 Господарського кодексу України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Згідно зі ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2, перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством "КОРОВАЙ" та займав посаду водія.

При цьому, судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась безпосередньо під час виконання ОСОБА_2 його службових обов'язків.

Вказані обставини відповідачем не заперечуються та не спростовані.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За таких обставин, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_2 у Приватного акціонерного товариство "Страхова компанія "ВУСО", виник обов'язок відшкодувати ОСОБА_3 витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспорту.

Разом з тим, як встановлено судом, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування ОСОБА_3, як власнику транспортного засобу «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_2, у розмірі вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу, що становить 2 197,50 грн.

Крім того, позивач зазначає, що відповідачем не повідомлено Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" у строки не пізніше трьох робочих днів з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент вчинення ДТП) передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент вчинення ДТП) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пункті 33.1 статті 33 цього Закону.

Тож, враховуючи вищенаведене, з огляду на те, що позивач виплатив страхове відшкодування ОСОБА_3, якому належить транспортний засіб «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_2, у нього виникло право регресної вимоги до Публічного акціонерного товариства "КОРОВАЙ", як власника транспортного засобу «ГАЗ 33021» державний номер НОМЕР_1, водій якого відповідальний за заподіяну шкоду, оскільки останній не повідомив Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" у строки і за умов, визначених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про настання дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, як власника транспортного засобу «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_2, була застрахована Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Оранта Лугань» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ3346479.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

У відповідності до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За змістом ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За полісом № АВ/7923449 від 09.10.2012 р. ліміт відповідальності встановлено у розмірі 50 000, 00 грн. та франшиза у розмірі 0, 00 грн.

Тож, приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з Публічного акціонерного товариства "КОРОВАЙ" суму завданої матеріальної шкоди.

Таким чином, здійснивши оцінку наявних у справі доказів, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених ним обґрунтувань, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 2 197,50 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариство "Страхова компанія "ВУСО" задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "КОРОВАЙ" (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5, кімната 204, ідентифікаційний код 00381350), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Приватного акціонерного товариство "Страхова компанія "ВУСО" (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, ідентифікаційний код 31650052) матеріальну шкоду у розмірі 2 197,50 (дві тисячі сто дев'яносто сім грн. 50 коп.) грн. та 1 378,00 (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 21.03.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.