РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2016Справа №918/1369/15
За позовом: Релігійної громади Церкви ЄХБ м.Костополя

До: Рівненської обласної державної адміністрації

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1

Про: визнання протиправним та скасування розпорядження

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Чеховська Є.А. - представник за довіреністю

Від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Релігійної громади Церкви ЄХБ м.Костополя до Рівненської обласної державної адміністрації , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування розпорядження.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що Розпорядженням голови Рівненської облдержадміністрації від 23.12.2011 року №564 передано Релігійної громади Церкви ЄХБ м.Костополя як власнику будівель у постійне користування земельну ділянку площею 0,4946 га для реконструкції старої лікарської амбулаторії під духовно-доброчинний центр за межами населенного пункту на території Мирненської сільської ради. Розпорядженням голови Рівненської облдержадміністрації від 23 червня 2014 року № 249 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» надано дозвіл гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1153 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, розташованої за межами населеного пункту на території Мирненської сільської ради Костопільського району. Позивач вказує, що в результаті передачі такої земельної ділянки у приватну власність третьої особи, яка є суміжною з ділянкою позивача позивач втратить можливість заїзду до належних йому приміщень. Посилаючись на ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України, позивач вказує про порушення його прав.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що спірне рішення було прийнято у відповідності до ст.ст.17, 118, 121, 122, 134 Земельного кодексу України, позивачем не надано доказів на підтвердження порушення його прав, а також відповідач вказує що прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не свідчить про надання вказаної земельної ділянки у власність третій особі.

Позивачем подано клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи з метою вирішення питання придатності ґрунтового покриву для ведення особистого селянського господарства на суміжній з позивачем земельній ділянки, а також створення перешкод позивачу для вільного заїзду до належних йому приміщень.

Враховуючи наявність доказів належного повідомлення позивача про час і місце проведення судового засідання, відсутність доказів неможливості прибуття в судове засідання представника позивача, достатність матеріалів для прийняття рішення по суті, суд розглядає справу за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні 18.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням голови Рівненської облдержадміністрації від 23.12.2011 року №564 передано Релігійної громади Церкви ЄХБ м.Костополя як власнику будівель у постійне користування земельну ділянку площею 0,4946 га для реконструкції старої лікарської амбулаторії під духовно-доброчинний центр за межами населенного пункту на території Мирненської сільської ради.

Розпорядженням голови Рівненської облдержадміністрації від 23 червня 2014 року № 249 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» надано дозвіл гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1153 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, розташованої за межами населеного пункту на території Мирненської сільської ради Костопільського району.

Звертаючись з позовом до суду позивач вказує, що в результаті передачі такої земельної ділянки у приватну власність третьої особи, яка є суміжною з ділянкою позивача позивач втратив можливість заїзду до належних йому приміщень. Посилаючись на ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України, позивач вказує про порушення його прав та просить суд визнати протиправним та скасувати Розпорядженням голови Рівненської облдержадміністрації від 23 червня 2014 року № 249 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою».

Згідно із статтями 6, 41 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Відповідно до ст. 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, серед іншого, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою (ведення водного господарства, будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті, індивідуального дачного будівництва), четвертою (земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності) і восьмою (земельні ділянки дна територіального моря та земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб'єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв'язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та особливо цінних земель) цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно із ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більше 2,0 гектара.

Статтею 134 Земельного кодексу України передбачено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, серед іншого, передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 до облдержадміністрації було подано заяву з усіма необхідним документами. Відповідно до довідки з державної статистичної звітності ( форма № 6- зем) про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 13.11.2013 № 429 (доданої до заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою) спірна земельна ділянка площею 0, 1153 га, розташована на території Мирненської сільської ради (за межами населених пунктів) обліковується землями запасу Мирненської сільської ради та відноситься до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення державної власності.

Вказане свідчить про те, що Рівненська облдержадміністрація уповноважена розпоряджатися вказаною земельною ділянкою.

Вказане розпорядження голови адміністрації приймалось відповідно до ст.ст. 17, 118, 121, 122, 134 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АР Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно із ч. З ст. 43 Закону України від 9 квітня 1999 р. N 586-ХІУ "Про місцеві державні адміністрації" розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Таким чином, правовий акт індивідуальної дії органу державної влади органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування може бути скасований у судовому порядку, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб.

Статтею 4 ГПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У позовній заяві представник позивача зазначає, що втратить можливість вільного заїзду до належних йому приміщень, що розташовані на суміжній земельній ділянці, чим порушуються його права та охоронювані законом інтереси, в зв'язку з чим заявив клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи з метою вирішення питання придатності ґрунтового покриву для ведення особистого селянського господарства на суміжній з позивачем земельній ділянки, а також створення перешкод позивачу для вільного заїзду до належних йому приміщень.

Відповідно до ст.118 Земельного кодексу громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання про призначення заявленої позивачем експертизи, оскільки надання дозволу на розробку проекту землеустрою, документації для відведення земельної ділянки у відповідності до ст.118 Земельного кодексу України для відведення земельної ділянки має на меті розроблення такої документації з дозволу органу місцевого самоврядування самим заявником (в даному випадку гр. ОСОБА_1).

Лише після розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки такий проект підлягає затвердженню відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, під час якого мають бути враховані всі наявні обставини та обмеження, які існують щодо земельної ділянки.

В силу приписів ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Оскаржуваним розпорядженням голови обласної державної адміністрації не приймалось рішення про надання у власність чи користування земельної ділянки.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

Дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом, спрямованим на набуття, зміну або припинення прав та обов'язків сторін.

Отримання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею не свідчить про прийняття позитивного рішення про надання її у власність чи в користування.

Враховуючи вищевикладене позивачем не доведено, що вказане спірне розпорядження прийнято з порушенням вимог ст.ст. 17, 118, 121, 122, 134 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено: 21.03.2016.

Суддя Л.М. Шкурдова