КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р. Справа№ 916/3601/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Дикунської С.Я.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Моджук І.О. (довіреність №225/исх-гс від 11.06.2015 р.)

від відповідача 1 - Григорєв В.В. (довіреність б/н від 02.02.2016 р.)

від відповідача 2 - не з'явився

від відповідача 3 - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Одеської міської ради

на рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2016 р.

у справі №916/3601/15 (суддя Домнічева І.О.)

за позовом Одеської міської ради

до 1. Малого приватного підприємства «Вівтван»

2. Державного реєстратора департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Галини Миколаївни

3. Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою до малого приватного підприємства «Вівтван», Державного реєстратора департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Г.М. та Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України про зобов'язання відповідача 1 звільнити павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язання відповідача 1 привести земельну ділянку загальною площею 0,082 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 у попередній стан шляхом знесення самочинно збудованого павільйону-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2»; визнання дій відповідача 1 із проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою: АДРЕСА_1, незаконним; скасування рішення Державного реєстратора департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Г.М. про державну рестрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 22124737 від 16.06.2015 р. щодо державної реєстрації права власності за відповідачем 1 на об'єкт нерухомого майна павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.10.2015 р. замінено неналежного відповідача Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України належним відповідачем - Міністерством юстиції України, справу направлено до господарського суду міста Києва за виключною підсудністю.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.01.2016 р. припинено провадження по справі в частині позовних вимог щодо: зобов'язання МПП «Вівтван» привести земельну ділянку загальною площею 1051,5 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 у попередній стан шляхом знесення самочинно збудованого павільйону-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2»; визнання дій Малого приватного підприємства «Вітван» із проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2», розташовані за адресою: АДРЕСА_1, - незаконними; скасування рішення Державного реєстратора департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Г.М. про державну реєстрацію права та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 22124737 від 16.06.2015 р. щодо державної реєстрації права власності за малим приватним підприємством «Вітван» на об'єкт нерухомого майна павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2». У задоволенні решти позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представники відповідача 2, 3 в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представників відповідача 2, 3.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою від 09.03.2016 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача 2, 3 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до рішення господарського суду Одеської області від 25.07.2005 р. у справі № 9/266-05-6651, державним реєстратором департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України зареєстрованого 08.06.2015 р., визнано право власності за МПП «Вівтван» на об'єкт нерухомого майна павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2», загальною площею 816 кв.м., розташований на території КП «Гідропарк «Лузанівка» в м. Одесі.

Рішенням господарського суду Одеської області від 19.10.2015 р., вказане рішення господарського суду переглянуто за нововиявленими обставинами, яким задоволено заяву МПП «Вівтван» про перегляд рішення від 25.07.2005 р. за нововиявленими обставинами, рішення суду змінено. За МПП «Вівтван» визнано право власності на об'єкт нерухомого майна павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2», загальною площею 1051,5 кв. м., що розташований на території КП «Гідропарку «Лузанівка» в м. Одесі.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси було встановлено, що МПП «Вівтван» фактично не набув право власності оскільки рішення господарського суду Одеської області від 19.10.2005 р. зареєстровано не було.

Рішенням господарського суду Одеської області від 08.09.2015 р. по справі №916/2822/15 малому приватному підприємству «Вівтван» відмовлено у задоволенні позову до Одеської міської ради про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні об'єктом нерухомого майна, павільйоном-баром «ІНФОРМАЦІЯ_2», шляхом заборони вчиняти дії у будь який спосіб зі знесення об'єкта нерухомого майна, павільйону-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.11.2015 р. вказане рішення залишено без змін.

Після прийняття рішення господарського суду Одеської області від 19.10.2005 р. у справі № 9/266-05-6651 павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2» було відчужено МПП «Вівтван» на користь ОСОБА_6. Пізніше, ОСОБА_6. за договором купівлі-продажу зазначений об'єкт продав ОСОБА_7, яка, в свою чергу, за договором купівлі-продажу продала ОСОБА_8 1/2 частину павільйону-бару. З матеріалів справи вбачається, що між цими сторонами, розглядалися різні судові спори.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.03.2013 р. у справі № 1527/16414/12 позов задоволено частково; зобов'язано ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звільнити павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2» (загальною площею 1051,9 кв.м зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2), фактично розташований на території КП «Гідропарк «Лузанівка» АДРЕСА_1; зобов'язано МПП «Вівтван» привести земельну ділянку загальною площею 0,082 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, у попередній стан шляхом знесення самочинно збудованого павільйону-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2», загальною площею 1051,9 кв.м., та повернути її за належністю державі в особі Одеської міської ради. Вказаним рішенням, зокрема, встановлено, що на території КП «Гідропарк «Лузанівка» за адресою: АДРЕСА_1, розташований павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2», загальною площею 1051,9 кв. м. та який зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.11.2013 р. рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.03.2014 р. рішення апеляційного суду Одеської області від 13.11.2013 р. скасовано, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.03.2013 року залишено в силі.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що МПП «Вівтван» не мало законних підстав для звернення до державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області із відповідною заявою про реєстрацію права власності, з огляду на відсутність у нього права власності на спірний об'єкт, оскільки, з моменту винесення рішення господарського суду Одеської області від 19.10.2005 р. у справі № 9/266-05-6651 до моменту його державної реєстрації минуло 10 років, протягом яких обставини набуття та переходу права власності на спірний об'єкт нерухомого майна стали предметом судового розгляду у багатьох судових справах. Крім того, відповідач самовільно здійснив будівництво павільйону-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2», що підтверджується рішеннями судів.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказав, що рішенням Суворовського суду м. Одеси від 21.03.2013 р. було встановлено, що на території КП «Гідропарк «Лузанівка» за адресою АДРЕСА_1, розташований павільон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2», загальною площею 1051,5 кв. м. Вищевказаний павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2» був збудований самочинно, тобто без отримання дозволу на будівництво, узгодження з органами місцевого самоврядування, а також на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети. Однак, на час розгляду справи суду не були відомі обставини того, що в наявності є Дозвіл на виконання будівельних робіт № 508/02 від 24.07.2002 р. та проект реконструкції павільйону-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2» затверджений та зареєстрований за № 324р від 28.03.2002 р., Розпорядженням Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради. А також отримано розпорядження Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради № 326р від 29.03.2002 р., згідно якого МПП «Вівтван» було дозволено розпочати будівельні роботи після отримання дозволу інспекції ДАБК.

Проти справжності вищевказаних документів Одеська міська рада не заперечує.

Таким чином, відповідач вважає, що оскільки документи, які були надані МПП «Вівтван» спростовують ті обставини, які були покладені в основу судового рішення, а саме те що павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2» був збудований самочинно, тобто без отримання дозволу на будівництво, узгодження з органами місцевого самоврядування, також на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети та дані обставини не були відомі суду під час розгляду справи в 2013 році, відтак, згідно ч. 4 ст. 376 ЦК України відсутні правові підстави для знесення самочинно збудованого нерухомого майна. Також було встановлено, що право власності на павільон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2» загальною площею 816 кв. м. було визнано за МПП «Вітван» на підставі рішення господарського суду Одеської області від 25.07.2005 р. В подальшому МПП «Вівтван» року на підставі дозвільних документів на будівництво було отримано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, яка була зареєстрована в Департаменті Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області за № ОД60 та зареєстровано право власності за відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що на території КП «Гідропарк «Лузанівка» МПП «Вівтван» без дозволу інспекції ДАБК побудовано павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Як зазначалось вище, право власності на павільйон-бар первісно загальною площею 816 кв. м. визнано за МПП «Вівтван» на підставі рішення господарського суду Одеської області від 25.07.2005 р. по справі №9/266-05-6651 Вказане рішення господарського суду переглянуто у зв'язку з нововиявленими обставинами і 19.10.2005 р. господарським судом Одеської області постановлено нове рішення, яким задоволено заяву МПП «Вівтван» про перегляд рішення від 25.07.2005 р. у зв'язку з нововиявленими обставинами, рішення суду змінено; за МПП «Вівтван» визнано право власності на об'єкт нерухомого майна - павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2», розміром 1051,5 кв.м, що розташований на території КП «Гідропарк «Лузанівка» у м. Одесі.

Однак, право власності МПП «Вівтван» на підставі вищевказаного рішення господарські суду у КП «ОМБТІ та РОН» зареєстровано не було.

Право власності МПП «Вівтван» на підставі рішення суду було зареєстровано 08.06.2015 р. на підставі рішення державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Молдованової Г.М. (з відкриттям розділу) від 16.06.2015 р. індексний номер 22124737.

З моменту винесення рішення господарського суду Одеської області від 19.10.2005 р. у справі № 9/266-05-6651 до моменту його державної реєстрації минуло 10 років протягом яких обставини набуття та переходу права власності на спірний об'єкт нерухомого майна стали предметом судового розгляду у багатьох судових справах.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.12.2005 р. визнано договір купівлі-продажу, укладений між МПП «Вівтван» та ОСОБА_6, дійсним та визнано за ОСОБА_6 право власності на об'єкт нерухомого майна павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2»; право власності на підставі вказаного рішення зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» 19.12.2005 р.

17.03.2010 р. за договором купівлі-продажу ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_7 купила зазначений павільйон-бар.

Право власності ОСОБА_7 було зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» 29.03.2010 р.

28.10.2011 р. ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу продала ОСОБА_8 1/2 частину павільйону-бару.

Отже, після прийняття рішення господарського суду Одеської області від 19.10.2005 р. у справі № 9/266-05-6651 павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2» було відчужено МПП «Вівтван» на користь ОСОБА_6 Пізніше, ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу зазначений об'єкт продав ОСОБА_7, яка, в свою чергу, за договором купівлі-продажу продала ОСОБА_8 1/2 частину павільйону-бару.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.06.2010 р. рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02.12.2005 р. (яким визнано за ОСОБА_6 право власності на об'єкт нерухомого майна павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2») скасовано; справу направлено на новий розгляд до Суворовського районного суду м. Одеси.

02.02.2011 р. рішенням Суворовського районного суду м. Одеси, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.04.2011 р., у задоволенні позову про визнання права власності на нежитлову будівлю бару відмовлено.

Заступник прокурора Суворовського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся з позовом у справі № 1527/16414/12 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Малого приватного підприємства «Вівтван» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та знесення самочинного будівництва.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.03.2013 р. у справі № 1527/16414/12 позов задоволено частково; зобов'язано ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звільнити павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2» (загальною площею 1051,9 кв.м зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, фактично розташований на території КП «Гідропарк «Лузанівка», АДРЕСА_1; зобов'язано МПП «Вівтван» привести земельну ділянку загальною площею 0,082 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, у попередній стан шляхом знесення самочинно збудованого павільйону-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2», загальною площею 1051,9 кв.м., та повернути її за належністю державі в особі Одеської міської ради.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.11.2013 р. рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.03.2014 р. рішення апеляційного суду Одеської області від 13.11.2013 р. скасовано, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.03.2013 р. залишено в силі.

Зважаючи на ті обставини, що право власності за МПП «Вівтван» на підставі рішення господарського суду Одеської області на самовільно збудований павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2» не було зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН», Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про те, що на підставі ст. 12 ЗК України земельна ділянка, на якій знаходиться спірне нерухоме майно перебуває у власності Одеської міської ради, у користування чи у власність відповідачам у встановленому законом порядку ненадавалась, тому підлягає поверненню у власність територіальної громади. Також суд першої інстанції зобов'язав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звільнити павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2» та зобов'язав МПП «Вівтван» як особу, яка здійснила самочинне будівництво, знести вказане майно.

Отже, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.03.2014 р. встановлено, що МПП «Вівтван» є особою, яка здійснила самочинне будівництво павільйону-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2», розташованого на території КП «Гідропарк «Лузанівка», АДРЕСА_1, та зобов'язано знести вказане майно.

Відповідно до п. 2 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про зобов'язання МПП «Вівтван» привести земельну ділянку загальною площею 0,082 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 у попередній стан шляхом знесення самочинно збудованого павільйону-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2» підлягає припиненню на підставі п. 2 ст. 80 ГПК України, оскільки вже існує рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.03.2013 р. у справі № 1527/16414/12, в якому вирішено питання про зобов'язання МПП «Вівтван» привести земельну ділянку загальною площею 0,082 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, у попередній стан шляхом знесення самочинно збудованого павільйону-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2», загальною площею 1051,9 кв.м.

Також, низкою судових рішень встановлено, що павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2» загальною площею 1051,5 кв.м., є самочинним будівництвом, а Одеська міська рада, як власник земельної ділянки має право вимагати її повернення, оскільки земельна ділянка під будівництво не виділялася, та вибула з володіння власника не з його волі.

В ухвалі Апеляційного суду Одеської області від 01.07.2015 р. встановлено, що суд критично оцінив документи надані представником позивачів щодо надання дозволів на будівництво, оскільки такі документи надавались МПП «Вівтван», а не позивачем, крім того, надані до суду документи не спростовують здійснення самочинного будівництва, оскільки до теперішнього часу земельна ділянка під забудову павільйону-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2», або під уже збудоване нерухоме майно не виділялась, а отже в силу приписів ч.ч. 3, 4 ст. 376 ЦК України, таке будівництво є самочинним і не є об'єктом цивільних прав. Зазначені обставини викладені в Постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 р.

Вищенаведеним спростовуються доводи відповідача, що ним було збудовано павільйон-бар не самочинно та відсутні правові підстави для знесення самочинно збудованого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання МПП «Вівтван» звільнити павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою: АДРЕСА_1 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав за ОСОБА_8 зареєстровано 1/2 та за ОСОБА_7 зареєстровано 1/2 спільній частковій власності павільйону-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2». Вказаному об'єкту присвоєно реєстраційний номер 13259198, відповідний запис про державну реєстрацію внесено 07.11.2011 р. На момент розгляду даної справи вищевказана державна реєстрація не скасована.

В матеріалах справи, відсутні докази того, що саме МПП «Вівтван» займає павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2» на території КП «Гідропарк «Лузанівка» за адресою: АДРЕСА_1, де розташований павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2», загальною площею 1051,9 кв.м. та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2. З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про зобов'язання МПП «Вівтван» звільнити павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2», є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позивача про визнання дій МПП «Вітван» з проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2» незаконними; скасування рішення Державного реєстратора департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Г.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 22124737 від 16.06.2015 р. щодо державної реєстрації права власності за МПП «Вівтван» на об'єкт нерухомого майна павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2», слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації.

Спір про скасування рішення про державну реєстрацію та скасування такої реєстрації є непідвідомчим господарському суду, оскільки Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України у правовідносинах щодо вчинення оспорюваних дій є суб'єктом владних повноважень - органом державної влади при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, а спори, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень управлінських функцій, не є підвідомчими господарським судам.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 09.07.2015 р. № 906/1415/14.

Посилання позивача на те, що підстави для скасування рішення Державного реєстратора департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Г.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не випливають з наданих реєстратору владних управлінських функцій та не мають ознак справи адміністративної юрисдикції з огляду на наявність спору про право, на підтвердження чого надано постанову Вищого господарського суду України від 13.07.2015 р. № 916/4392/14, є необґрунтованими та спростовуються наступним.

У вказаній постанові, колегія суддів Вищого господарського суду України зважає на те, що суть позову заступника прокурора Одеської області у частині вимог про скасування рішення та державну реєстрацію права власності, зводиться до захисту права власності позивача, тобто до питання набуття, реалізації та припинення права власності, одним з етапів якого є реєстрація права власності на нерухоме майно.

У даній справі право власності не оспорюється, а на думку позивача, подаючи заяву про реєстрацію права власності на підставі рішення господарського суду Одеської області від 19.10.2005 р. у справі № 9/266-05-6651, представник МПП «Вівтван» не повідомив державного реєстратора про наявність суперечностей між заявленими ним та вже зареєстрованими за ОСОБА_8 та ОСОБА_7 правами на павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розгляд спору про правомірність здійсненої органом державної реєстрації дій з реєстрації права повинен здійснюватися в межах адміністративного судочинства судового провадження.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; справи про банкрутство; справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числ учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Пунктом 17 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 р. «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» визначено, що до компетенції господарських судів не відноситься розгляд справ у спорах про оскарження рішень (нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії), ухвалених суб'єктом владних повноважень, яким останній зобов'язує суб'єкта господарювання вчинити певні дії, утриматись від вчинення певних дій або нести відповідальність; про оскарження суб'єктом господарювання дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами, врегульованими господарським договором; між суб'єктами владних повноважень з приводу їхньої компетенції у сфері управління; з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи: що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; про накладення адміністративних стягнень; щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК, України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

З огляду на визезазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про припинення провадження по справі в частині позовних вимог щодо визнання дій малого приватного підприємства «Вівтван» із проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2» незаконними та скасування рішення Державного реєстратора департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Г.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 22124737 від 16.06.2015 р. щодо державної реєстрації права власності за малим приватним підприємством «Вівтван» на об'єкт нерухомого майна павільйон-бар «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2016 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2016 р. у справі №916/3601/15 залишити без змін.

Справу №916/3601/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

С.Я. Дикунська