РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016Справа №910/3609/16

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державний комітет телебачення і радіомовлення України

про стягнення 110 469 грн. 85 коп.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Гармашов Б.С. - представник за довіреністю № 14 від 08.02.16;
від відповідача не з'явились;
від третьої особине з'явились

В судовому засіданні 30.03.16. в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 110469 грн. 85 коп., з яких 89939 грн. 73 коп. основного боргу, 13127 грн. 01 коп. пені, 2698 грн. 19 коп. штрафу та 4704 грн. 92 коп. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами Договору оренди № 6528 від 26.07.2013 не здійснив оплату орендних платежів за користування об'єктом оренди з березня 2015 року по листопад 2015 року, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 89939 грн. 73 коп. Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку зі сплати орендних платежів, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 13127 грн. 01 коп. за загальний період нарахування з 12.06.2015 по 10.12.2015 та штраф у розмірі 2698 грн. 19 коп. Також, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 4704 грн. 92 коп. інфляційних втрат за загальний період нарахування з березня 2015 року по жовтень 2015 року.

Разом з позовною заявою від Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву надійшло клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2016 відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, розгляд справи призначено на 23.03.2016.

Представник позивача у судовому засіданні 23.03.2016 надав пояснення по суті справи, заявив клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості уточнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання 23.03.2016 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана в Відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що надані позивачем.

Ухвалою суду від 23.03.2016 було відкладено розгляд справи на 30.03.2016 у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання та клопотанням позивача про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 30.03.2016 з'явився представник позивача, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 30.03.2016 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана в Відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що надані позивачем.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

26 липня 2013 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (далі - позивач, орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - відповідач, орендар) було укладено договір оренди (далі - договір) № 6528 нерухомого майна, що належить до державної власності. Відповідно до п.1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення загальною площею 138,80 кв.м. у підвалі адміністративної будівлі, яке розміщене за адресою: м. Київ, вул. Прорізна 2, що перебуває на балансі Державного комітету телебачення та радіомовлення України (надалі - балансоутримувач).

Відповідно до п. 1.2 Договору майно передано в оренду з метою розміщення кафе, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Відповідно до п.10.1 договору визначено, що договір укладено строком на 2 роки 11 місяців та діє з 26.07.2013 до 26.06.2016 включно.

За умовами зазначеного Договору відповідач, як Орендар, зобов'язаний , зокрема, своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату (п.5.3 Договору).

Пунктом 3.6 договору встановлено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених КМУ і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Згідно з п. 3.7 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації та стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 3.11. договору, у разі розірвання за згодою сторін договору оренди, Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2015р. у справі № 910/29387/14, яке набрало законної сили 13.05.2015, позов Регіонального відділення Фонду Державного майна України по м. Києву до ФОП ОСОБА_1 про розірвання договору та примусове звільнення орендованої площі - задоволено повністю: договір оренди № 6528 нерухомого майна, що належить до державної власності від 26.07.2013, укладений між регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та ФОП ОСОБА_1 розірвано, вирішено виселити ФОП ОСОБА_1 з орендованого державного нерухомого майна загальною площею 138,80 кв. м. у підвалі адміністративної будівлі, яке розміщене за адресою: АДРЕСА_2

Спір у даній справі виник у зв'язку з тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання щодо оплати орендної плати по договору оренди № 6528 нерухомого майна, що належить до державної власності від 26.07.2013р. за період з березня 2015 по листопад 2015р. (після розірвання договірних відносин), у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем, як орендодавцем у сумі 89939,73 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна",орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Позивач на виконання умов договору передав відповідачеві в орендне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення загальною площею 138,80 кв.м. у підвалі адміністративної будівлі, яке розміщене за адресою: м. Київ, вул. Прорізна 2, в задовільному стані, що підтверджується Актом приймання-передавання орендованого майна від 26.07.2013р.

У п.3.1 договору визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995р. № 786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - березень 2013р. 12378,00 грн. без ПДВ.

Орендна плата за перший місяць оренди липень 2013 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за квітень, травень, червень, липень 2013р.

Відповідно до пп.3.2, 3.3 договору, нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.6 Договору сторони узгодили, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 15 числі місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених КМУ і чинних на кінець періоду,за який здійснюється платіж.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, за період з березня 2015 по листопад 2015 включно відповідач заборгував плату за користування орендованим приміщенням після розірвання договору оренди № 6528 від 26.07.2013 згідно рішення Господарського суду м. Києва від 12.03.2015р. у справі № 910/29387/14, на загальну суму 89 939,73 грн.

Відповідно до п. 3.11. договору, у разі розірвання за згодою сторін договору оренди, Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Відповідно п. 5.10. Договору, у разі припинення або розірвання Договору Орендар зобов'язаний повернути - Орендодавцеві/Балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини Орендаря.

За п. 10.9. Договору, у разі припинення або розірвання цього Договору Майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю/балансоутримувачу.

Відповідно до п.10.10 договору, майно вважається поверненим орендодавцю/балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов'язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення Майна покладається на орендаря.

Доказів повернення орендованого приміщення орендодавцеві за актом приймання-передачі відповідачем не надано, приміщення на виконання рішення суду не звільнено.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Несплата відповідачем орендної плати по договору № 6528 від 26.07.2013р. є порушенням договірних зобов'язань та вимог чинного законодавства України.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 3.7. договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному в п. 3.6. співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно п. 3.8. договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 4704 грн. 92 коп. збитків від інфляції, що нараховані за період з березня 2015 по грудень 2015.

Проценти річних так само, як інфляційні втрати на суму боргу входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд зауважує, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) та інфляційних втрат, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові та відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

За приписами п. 3.1., 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

За перерахунком суду інфляційне збільшення суми боргу за прострочення виконання зобов'язань з орендної плати складає:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
16.04.2015 - 10.12.20159332.991.038353.039686.02
16.05.2015 - 10.12.201510639.611.015164.7510804.36
16.06.2015 - 10.12.201510873.681.011124.3910998.07
16.07.2015 - 10.12.201510917.171.022236.4211153.59
16.08.2015 - 10.12.201546191.030138.094757.09
16.09.2015 - 10.12.201510721.541.00772.2610793.80
16.10.2015 - 10.12.201510968.131.020219.3611187.49
16.11.2015 - 10.12.201510825.551.0000.0010825.55
Разом 1308 грн. 30 коп.

Таким чином, за перерахунком суду, вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в розмірі 1308,30 грн., в частині стягнення 3396 грн. 62 коп. суд відмовляє.

Перевіривши розрахунок штрафу, що розрахований позивачем відповідно до п. 3.8 договору, суд погоджується з обґрунтованих розрахунком позивача, який наведений в додатках до позовної заяви. Таким чином, вимога позивача про стягнення штрафу у розмірі 3 % від суми заборгованості в сумі 2698,19 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

У ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Разом з тим, згідно з ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 3.7. договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному в п. 3.6. співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

В пункті 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено наступне: щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Пеня в сумі 13127,01 грн., заявлена позивачем до стягнення нарахована за період з 12.06.2015 по 10.12.2015 на заборгованість з наростаючим підсумком, що не відповідає п.3.7 договору та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Строк оплати орендних платежів у розмірі 50% до державного бюджету по кожному звітному спірному місяцю настав не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, а відповідно прострочення має місце з 16 числа місяця, наступного за звітним.

У п.1.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013, № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 ГПК України, господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Враховуючи викладене, судом було здійснено власний розрахунок суми пені з урахуванням обмежень, встановлених ч. 6 ст. 232 ГК України. За перерахунком суду з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 13547,08 грн., що складає суму більшу, ніж заявлено позивачем до стягнення, проте, враховуючи, що відповідно до п.2 ч.1 ст.83 ГПК України суд не може виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, з відповідача підлягає стягненню 13127 грн. 01 коп. пені.

Відповідач письмового відзиву та свого контррозрахунку суми позовних вимог не надав, факт наявності заборгованості не спростував.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення 89939,73 грн. основного боргу, 1308,30 грн. інфляційних втрат, 2698,19 грн. 3% штрафу, 13127,01 грн. пені, в решті позовних вимог слід відмовити.

У зв'язку з відстроченням судом позивачу сплати судового збору за наслідками розгляду справи, судовий збір стягується з позивача та відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02097, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід Державного бюджету України (одержувач УДКСУ у Шевченківському районі м. Києва, код 37995466, банк одержувача - ГУ ДКСУ в м. Києві, р/р 0011, МФО 820019, КЕКД 22080200, призначення: плата за оренду майна бюджетних установ) суму основної заборгованості 89 939 (вісімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять дев'ять) грн. 73 коп. 1 308 (одну тисячу триста вісім) грн. 30 коп. інфляційних втрат, 2 698 (дві тисячі шістсот дев'яноста вісім) грн. 19 коп. штрафу, 13127 (тринадцять тисяч сто двадцять сім) грн. 01 коп. пені.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1606 (одна тисяча шістсот шість) грн. 10 коп.

5. Стягнути з Регіонального відділення Фонду Державного майна України по м. Києву (01032, м. Київ, бульвар Т.Шевченка, буд. 50-Г; ідентифікаційний код 19030825) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 50 (п'ятдесят) грн. 95 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.03.2016 р.

Суддя Пукшин Л.Г.