ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.03.2016 р. Справа№ 914/268/16

Суддя господарського суду Львівської області, ОСОБА_1 розглянувши матеріали справи

за позовом: Комунального підприємства «Комбінат міського господарства» Дрогобицької міської ради (м. Дрогобич, Львівська обл.)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-КМГ» (м. Дрогобич, Львівська обл.)

третя особа, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Дрогобицька міська рада ((м. Дрогобич, Львівська обл.)

про: визнання недійсним акту № 1 від 01.10.2013 р. про передачу основних засобів на баланс відповідача як внесок до статутного фонду.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність № 63 від 26.01.2016 року.

ОСОБА_3 - довіреність № 259 від 22.03.2016 року.

від відповідача: Не зявився.

від третьої особи: Не зявився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Комунального підприємства «Комбінат міського господарства» Дрогобицької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-КМГ» про визнання недійсним акту № 1 від 01.10.2013 р. про передачу основних засобів на баланс відповідача як внесок до статутного фонду.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.01.2016 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 04.02.2016 року. Ухвалою суду від 04.02.2016 року розгляд справи відкладено до 11.02.2016 року, для надання доказів. Ухвалою суду від 11.02.2016 року розгляд справи відкладено до 18.02.2016 року, для надання доказів. Ухвалою суду від 18.02.2016 року розгляд справи відкладено до 24.03.2016 року, в звязку з клопотанням відповідача та відсутністю представників відповідача та третьої особи.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 29.01.2016 року, про відкладення від 04.02.2016 року, від 11.02.2016 року, від 18.02.2016 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

04.02.2016 року за вх. № 584/16 позивач подав клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Дрогобицьку міську раду.

11.02.2016 року за вх. № 5833/16 позивач подав додаткові обґрунтування до позовної заяви.

11.02.2016 року за вх. № 730/16 позивач подав клопотання про зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 18.02.2016 року за вх. № 880/16 представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду справи понад такий, що встановлений ст. 69 ГПК України та відкладення розгляду справи.

Клопотання позивача задоволено. Продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 29.01.2016 року, про відкладення від 04.02.2016 року, від 11.02.2016 року, від 18.02.2016 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, про що свідчить копія Списку № 193 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів за 24.02.2016 року, а явка відповідача була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

04.02.2016 року за вх. № 4690/16 відповідача подав клопотання про припинення провадження у справі, у звязку з тим, що Акт № 1 від 01.10.2013 р. про передачу основних засобів на баланс відповідача як внесок до статутного фонду не носить характеру акту в розумінні статті 12 ГПК України.

09.02.2016 року за вх. № 5144/16 відповідач подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

11.02.2016 року за вх. № 5792/16 відповідач подав клопотання про припинення провадження у справі.

11.02.2016 року за вх. № 5793/16 відповідач подав відзив на позовну заяву.

18.02.2016 року електронною поштою на адресу суду надійшло клопотання від відповідача про відкладення розгляду справи.

24.03.2016 року за вх. № 12715/16 електронною поштою на адресу суду надійшло клопотання від відповідача про відкладення розгляду справи.

Третя особа вимог ухвали суду про відкладення від 04.02.2016 року, від 11.02.2016 року, від 18.02.2016 року виконала частково, явку поважного представника в судове засідання не забезпечила, хоча і була своєчасно, належним чином, відповідно до ст.64 ГПК України, повідомлена про час, місце і дату розгляду справи, про що свідчить копія Списку № 193 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів за 24.02.2016 року, а явка третьої особи була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

11.02.2016 року за вх. № 5832/16 третя особа подала клопотання про відкладення розгляду справи.

18.02.2016 року за вх. № 6688/16 третя особа подала клопотання по справі.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено в позовній заяві, Комунальне підприємство «Комбінат міського господарства» Дрогобицької міської ради (надалі - Підприємство), створене та діє згідно Статуту. Зокрема, п. 2.1 Статуту передбачено, що метою створення і діяльності Підприємства є самостійна, на власний ризик господарська діяльність для досягнення економічних і соціальних результатів з метою отримання прибутку, участь у формуванні ринкових відносин, сприяння найбільш повного задоволення громадських потреб в послугах та роботах, а також реалізація на основі одержаного прибутку соціальних і економічних інтересів Власника та членів трудового колективу Підприємства. Для досягнення згаданої мети, Підприємство придбало:

- 29 огорож контейнерних майданчиків;

- 442 контейнери, у тому числі, 419 контейнерів для збору ТВП та 23 контейнери для збору ПЕТ пляшок;

- дев'ять транспортних засобів, а саме:

- сміттєвоз КО-431 ЗІЛ 130, ВС 8178 ВО р.в. 1984 р.;

- сміттєвоз КО-431 ЗІЛ 130, р.н. НОМЕР_1, рюв. 1988 р.»

- сміттєвоз КО-431 ЗІЛММЗ 4505, р.н. НОМЕР_2, р.в. 1989 р.;

- сміттєвоз КО-431 ЗІЛ 431412. р.н. НОМЕР_3. р.в. 1993 р.;

- сміттєвоз КО-440 ЗІЛ 433362, р.н. НОМЕР_4, р.в. 1999 р.;

- сміттєвоз КО-440 ЗІЛ 4333 р.н. НОМЕР_5, р.в. 1999 р.;

- сміттєвоз КО-440 ЗІЛ 431410 р.н. НОМЕР_6, р.в. 1987 р.;

- сміттєвоз МЕЯ8ЕБЕ8-ОЕК2 АКТКО8 р.н. НОМЕР_7, р.в. 2002 р.;

- бульдозер ДЗ ПО р.н. НОМЕР_8.

За твердженням позивача, всупереч меті, передбаченій Статутом Підприємства, прав та інтересів останнього, а також в супереч вимогам закону вищенаведене майно на підставі акту № 1 від 01.10.2013 р. було передано на баланс Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-КМГ».

Згідно ст. 6 ГК України, загальними принципами господарювання в Україні є зокрема: свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Відповідно до ст. 78 ГК України, майно комунального підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання.

Згідно ст. 136 ГК України, право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Згідно п. 3.2. Статуту Підприємства, майно підприємства, що є у комунальній власності і закріплене за підприємством, належить йому на праві господарського відання. Здійснюючи господарське відання підприємство володіє, користується та розпоряджається майном, в порядку, встановленому законодавством України та Статутом в межах наданих повноважень. Відчуження основних засобів здійснюється за згодою Власника у встановленому законом порядку.

Згідно положень п. 3.3 Статуту, Підприємство за згодою Власника має право передавати юридичним та фізичним особам в тимчасове користування або в позику устаткування, транспортні засоби, інвентар, сировину та інші матеріальні цінності, а також списувати їх з балансу.

Відповідно до п. 5.3.7 Статуту, директор Підприємства користується правом розпорядження майном за згодою Власника та коштами Підприємства відповідно до законодавства.

За змістом ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

За твердженням позивача, аналіз викладених вище вимог норм права та положень Статуту Підприємства дає підстави для висновку про незаконність акту № 1 від 01.10.2013 р. про передачу Підприємством основних засобів на баланс Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-КМГ».

Так, передача майна за актом № 1 від 01.10.2013 р. суперечить меті діяльності Підприємства, правам та законним інтересам останнього, його вільному волевиявленню, а також моральним засадам суспільства.

Крім того, за твердженням позивача, згаданий акт підписано комісією у складі працівників Підприємства, однак дана комісія, також, не наділена відповідними повноваженнями щодо передачі майна комунального підприємства, ні згідно вимог закону, ні згідно положень Статуту Підприємства.

Поряд з наведеним, позивач зазначає, що Комунальне підприємство «Комбінат міського господарства» є єдиним підприємством у м. Дрогобичі, яке здійснює утримання та ремонт контейнерних майданчиків, надає послуги населенню м. Дрогобича по вивезенню та захороненню твердих побутових відходів, від чого Підприємство отримує дохід, яким покриває власні витрати по діяльності, у тому числі, витрати, пов'язані з виплатою працівникам заробітної плати. Отже, передача вищезгаданих основних засобів унеможливлює виконання Підприємством взятих на себе зобов'язань по наданню населенню згаданих послуг.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивач виступив засновником відповідача. Такі дії (щодо створення спільного підприємства та внесення майна в статутний фонд) були погоджені з міською радою - власником відповідача. Вказаний факт вбачається з рішення Дрогобицької міської ради від 02.10.2012 р., № 735.

Як вбачається з наданого рішення, міська рада, надала дозвіл вносити до статутного фонду створюваного господарського товариства - ТзОВ «ЕКО-КМГ» основні засоби, згідно Додатку № 2, що, в свою чергу, дає підстави стверджувати, про попереднє відповідне звернення до Дрогобицької міської ради позивача, а створення господарського товариства без волевиявлення засновника, котрим, згідно статуту ТзОВ «ЕКО КМГ», є також позивач, відповідно до Закону України «Про господарські товариства» є неможливим. Статут ТзОВ «ЕКО КМГ» також підписаний Директором КП «Комбінат міського господарства», та затверджений установчими зборами Товариства - Протокол від 04.10.2012 р., зареєстрований Державним реєстратором Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області.

Перелік основних засобів, що наведений в Додатку № 2, аналогічний переліку основних засобів, що передані до статутного фонду, згідно оспорюваного акту.

Відповідно, до п. 33 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання про створення підприємствами комунальної власності спільних підприємств, у тому числі з іноземними інвестиціями.

Таким чином, за твердженням відповідача, акт приймання-передачі, був складений у відповідності до вимог чинного законодавства - на виконання рішення Дрогобицької міської ради та у відповідності до волевиявлення позивача, що викладене ним в відповідному рішенні про створення підприємства - ТзОВ «ЕКО КМГ», засновником якого є позивач.

Позивач вказує, що акт підписаний працівниками підприємства, котрі не уповноважені на розпорядження майном підприємства, а директор, на котрого були покладені обов'язки, згідно рішення міської ради, участі в переданні майна не брав.

Однак, на думку відповідача, майно передавалось у т.ч. директором та головним бухгалтером підприємства, крім того, виходячи зі змісту оскаржуваного акту, від позивача був також присутній директор ОСОБА_4, котрий був головою комісії з передачі основних засобів у рахунок його (позивача) внеску до статутного фонду ТзОВ «ЕКО КМГ».

Таким, чином директор мав повний обсяг повноважень щодо розпорядження майна (у т.ч. згоду власника - Дрогобицької міської ради, на внесення спірного майна до статутного фонду відповідача).

Так, частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені статтею 16 ЦК України. Цією нормою також встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач звернувся з позовом про визнання недійсним акту приймання-передачі майна до статутного фонду створюваного ним же підприємства.

Однак, господарські суди розглядають на загальних підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих іншими органами, у тому числі, актів господарських товариств, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов'язковий характер для учасників правовідносин, що виникають чи припиняються з прийняттям такого акту.

За твердженням відповідача, оскаржений акт приймання-передачі за своїми ознаками до таких актів не відноситься, оскільки засвідчує факт передачі однією стороною та прийняття іншою стороною рухомого майна, і може бути використаний в якості доказу у разі звернення будь-якої із сторін з позовом до суду та підлягатиме оцінці судом у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України.

При прийнятті ухвали суд виходив з наступного:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Комунального підприємства «Комбінат міського господарства» Дрогобицької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-КМГ» про визнання недійсним акту № 1 від 01.10.2013 р. про передачу основних засобів на баланс відповідача як внесок до статутного фонду.

Згідно ст. 1 ГПК України, до господарського суду вправі звертатися підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (в тому числі іноземні), а також громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є субєктами підприємницької діяльності.

Відповідно до вимог ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім, спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що повязані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь субєкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені статтею 16 ЦК України. Цією нормою також встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Господарським судом встановлено, що позивач звернувся з позовом про визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна.

Частиною 2 статті 20 ГК України, як спосіб захисту прав суб'єктів господарювання передбачено визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єктів господарювання або споживачів.

Юридичним актом є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий в межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обовязковий характер для суб'єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло субєктів.

Отже, господарські суди розглядають на загальних підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих іншими органами, у тому числі, актів господарських товариств, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов'язковий характер для учасників правовідносин, що виникають чи припиняються з прийняттям такого акту.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний акт приймання-передачі за своїми ознаками до таких актів не відноситься, оскільки засвідчує факт передачі однією стороною та прийняття іншою стороною рухомого майна, і може бути використаний в якості доказу у разі звернення будь-якої із сторін з позовом до суду та підлягатиме оцінці судом у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України. Зазначений документ не є нормативним правовим актом, оскільки він не встановлює, не змінює і не скасовує норми права та не підлягає неодноразовому застосуванню; не є актом ненормативного характеру (індивідуальним актом), оскільки він не породжує права та обовязки позивача та йому не адресований.

Крім того, оспорюваний акт підписано повноважними членами комісії позивача, яка створена, зокрема, для вчинення відповідних дій та оформлення вищезазначеного акту.

Аналогічна позиція викладена в постановах ВГСУ від 09.10.2008 р. по справі № 14/68-ПН-08 (номер в ЄДРСР 2182948), від 23.01.2013 р. по справі № 61/425 (номер в ЄДРСР 28840356) та ін.

Статтею 12 ГПК України встановлено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, зокрема, про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві.

Враховуючи те, що Акт № 1 від 01.10.2013 р. про передачу основних засобів на баланс відповідача як внесок до статутного фонду не носить характеру акту в розумінні статті 12 ГПК України, зазначений спір не підлягає вирішенню у господарських судах України.

Згідно ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо:

1) спір не підлягає вирішенню в господарських судах України;

1-1) відсутній предмет спору;

2) є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав;

4) позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом;

5) сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду;

6) підприємство чи організацію, які є сторонами, ліквідовано;

7) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена господарським судом.

За таких обставин, провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 ГПК України.

Одночасно, суд повідомляє сторони, що, відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України, у випадку припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Враховуючи вищенаведене , керуючись ст.ст. 1, 12, 22, 78, п. 1 ч. 1 ст. 80, ст. 86 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Клопотання відповідача від 04.02.2016 року за вх. № 4690/16 про припинення провадження по справі задоволити.

2. Провадження у справі №914/268/16 за позовом Комунального підприємства «Комбінат міського господарства» Дрогобицької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-КМГ» про визнання недійсним акту № 1 від 01.10.2013 р. про передачу основних засобів на баланс відповідача як внесок до статутного фонду припинити.

Суддя Пазичев В.М.