КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа№ 910/27750/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Мальченко А.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: не з'явились

від відповідача-1: не з'явились

від відповідача-2: Голубятнікова Ю.А., дов. б/н від 22.02.2016р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремшляхбуд"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 02.12.2015 року

у справі № 910/27750/15 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремшляхбуд"

до 1.Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк";

2.Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

про визнання недійсним договору кредитування

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ремшляхбуд" (надалі також - "Позивач") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" та Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання недійсним договору кредитування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.09.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремшляхбуд" (Позичальник) та Публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк" (Банк) було укладено Кредитний договір №04/10/11-КЛТ, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредити, на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів. Як зазначає Позивач, вказаний Договір є недійсним, оскільки у ньому відсутній розпис загальної вартості кредиту, тобто відсутня істотна умова договору - ціна, також дії Відповідача - 1 щодо ініціювання збільшення відсоткової ставки від 18% до 28% річних порушують положення статті 1056-1 Цивільного кодексу України та умов спірного Договору, Відповідачем - 1 не були надіслані рекомендовані листи з повідомленням про дату введення нової процентної ставки на адресу Позивача. За таких підстав, просить суд визнати Кредитний договір №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року недійсним.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 02.12.2015р. у справі № 910/27750/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ремшляхбуд" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 02.12.2015р. у справі № 910/27750/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити понвістю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 12.01.2016р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремшляхбуд" у справі №910/27750/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Шевченко Е.О.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 р. у справі № 910/27750/15 було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Мальченко А.О., в зв'язку з перебуванням судді Шевченко Е.О. у відпустці.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2016р. у справі №910/27750/15 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремшляхбуд" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 09.02.2016 р.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 09.02.2016р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремшляхбуд" у справі №910/27750/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Коршун Н.М., Мальченко А.О., в зв'язку з перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016р. у справі №910/27750/15 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремшляхбуд" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 15.03.2016 р.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники позивача та відповідача-1 у судове засідання не з'явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача та відповідача-1.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача-2, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

08.09.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремшляхбуд" (Позичальник) та Публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк" (Банк) було укладено Кредитний договір №04/10/11-КЛТ, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредити, на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів.

Відповідно до п.1.1 Договору предмет Договору встановлюється: процедура та умови надання Банком у майбутньому кредитів (траншів) Позичальнику в межах загального ліміту 2 900 000 гривень, процедура та умови повернення Позичальником отриманих кредитів, нарахування і сплати процентів за отриманими кредитами, а також взаємні права та зобов'язання Сторін, що виникнуть при наданні Банком кредитів. Загальний ліміт в межах якої надаються кредити (транші) зменшується за наступним графіком: 30.04.2013 p. - 2 660 000,00 гривень; 31.05.2013 p. - 2 420 000,00 гривень; 28.06.2013 p - 2 180 000,00 гривень; 31.07.2013 p.- 1 940 000,00 гривень; 30.08.2013 p. - 1 700 000,00 гривень; 30.09.2013 p. - 1 460 000,00 гривень; 30.04.2014 p. - 1 168 000,00 гривень; 30.05.2014 р. - 876 000,00 гривень; 30.06.2014 p. - 584 000,00 гривень; 31.07.2014 p.- 292 000,00 гривень; 29.08.2014 p. - 0,00 гривень.

Згідно з п.1.2 Договору зобов'язання Банку щодо надання кредитів та зобов'язання Позичальника щодо повернення кредитів, сплати процентів, а також інші права та зобов'язання Сторін, передбачені цим Договором, виникають з моменту укладання Сторонами додаткових угод про надання кредитів, які є невід'ємними частинами цього Договору в сумах, зазначених в таких Додаткових угодах. Строк користування кожним окремим кредитом в межах загальної суми, встановленої пунктом 1.1 цього Договору та термін його кінцевого повернення, визначається Додатковими угодами, але не більше строку, встановленого пунктом 3.4.5 цього Договору.

Підставою для надання кредитів за цим Договором є Додаткові угоди, що укладаються тільки за взаємною згодою сторін після надання Банку письмової заявки Позичальника, в якій вказується сума кредиту, конкретна ціль кредитування з посиланням на договір (контракт, угоду, додаток, рахунок-фактуру). Банк має право відмовити в укладанні чергової Додаткової угоди у разі неналежного виконання/невиконання Позичальником умов цього Договору та вже укладених в рамках цього Договору Додаткових угод, у разі неподання Позичальником відомостей, що стосуються його фінансового стану, надання Банку недостовірної інформації та звітності, погіршення фінансового стану Позичальника, використання кредитів не за цільовим призначенням, недостатності забезпечення зобов'язань Позичальника за цим Договором. (п.2.3 Договору)

Банк має право: змінювати розмір процентної ставки за кредитами у залежності від зміни ставок на грошовому ринку і облікової ставки Національного банку України. При цьому Банк повідомляє Позичальника за 5 (п'ять) робочих днів про такі зміни. У разі незгоди Позичальника з розміром нової процентної ставки Банк має право вимагати дострокового повернення кредитів і сплати процентів за фактичний час користування кредитами. (п.3.1.7 Договору); у разі порушення Позичальником умов п. 3.4.11 цього Договору, починаючи з місяця, що є другим після закінчення розрахункового періоду, визначеного п.3.4.11 цього Договору, протягом якого сталося таке порушення, Банк має право в односторонньому порядку збільшити процентну ставку за користування кредитами на 2 (два) цілих процентних пункти від процентної ставки, встановленої Додатковою угодою. Збільшена процентна ставка визначається в Додаткових угодах за кожним кредитом окремо. З метою реалізації свого права Банк надсилає на адресу Позичальника, зазначену у п.8.2. цього Договору, рекомендований лист з повідомленням про дату введення нової процентної ставки. Рекомендований лист надсилається за 5 (п'ять) робочих днів до введення нової процентної ставки. Документом, що засвідчує виконання Банком зобов'язань щодо направлення рекомендованого листа, зазначеного у цьому п. 3.1.11 цього Договору, є повідомлення відділення зв'язку про відправку рекомендованого листа Позичальнику на його адресу, зазначену у п.8.2. цього Договору. Нова процентна ставка вступає в дію з дати, що зазначена у рекомендованому листі. (п.3.1.11 Договору)

У п.5.1 Договору визначено, що цей Договір набуває чинності з дня його підписання і діє до повного погашення Позичальником кредитів, процентів за користування ними, комісії, а при наявності простроченої заборгованості - і пені за несвоєчасне погашення кредитів та сплату процентів.

Додатковою угодою №1 від 08.09.2011 року до Кредитного договору №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року Сторони погодили процентну ставку у розмірі 18% річних.

Договорами про внесення змін №1 від 20.02.2012 р., №2 від 03.09.2012 року до Додаткової угоди №1 від 08.09.2011 року до Кредитного договору №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року сторони встановили процентну ставку у розмірі 28% річних.

27 вересня 2013 року між Публічним акціонерним банком "Кредитпромбанк" (Продавець) та Публічним акціонерним банком "Дельта Банк" (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2466.

Відповідно до п.2.1 Договору купівлі-продажу продавець за цим договором погоджується продати (відступити) право вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

Додатком І до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013 року Сторони визначили перелік договорів, за якими перейшло право вимоги, зокрема, за Кредитним договором №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом п.2.5.2 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" необхідно з урахуванням приписівст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Відповідно до п. 2.10 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" у силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 10561 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Частиною 2 ст. 345 Господарського кодексу України передбачено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Судом встановлено, що при укладенні Кредитного договору №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремшляхбуд" та Публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк", сторонами було погоджено мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту, відповідно до норм ч.2 статті 345 Господарського кодексу України.

Згідно з п.2.3 Договору підставою для надання кредитів за цим Договором є Додаткові угоди, що укладаються тільки за взаємною згодою сторін після надання Банку письмової заявки Позичальника, в якій вказується сума кредиту, конкретна ціль кредитування з посиланням на договір (контракт, угоду, додаток, рахунок-фактуру).

Додатковою угодою №1 від 08.09.2011 року до Кредитного договору №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року Сторони погодили процентну ставку у розмірі 18% річних.

Договорами про внесення змін №1 від 20.02.2012 р., №2 від 03.09.2012 року до Додаткової угоди №1 від 08.09.2011 року до Кредитного договору №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року сторони встановили процентну ставку у розмірі 28% річних.

Як вбачається з матеріалів справи, Додаткова угода та Договори про внесення змін №1 від 20.02.2012 р., №2 від 03.09.2012 року до Додаткової угоди №1 від 08.09.2011 року до Кредитного договору №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача - 1, скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень.

Крім того, Банком не було збільшено розмір процентної ставки в односторонньому порядку, а тому у останнього відсутній обов'язок по надсиланню позичальнику рекомендованого листа.

Сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши Кредитний договір №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року, Додаткову угода та Договори про внесення змін №1 від 20.02.2012 р., №2 від 03.09.2012 року до Додаткової угоди №1 від 08.09.2011 року до цього договору, а тому всі умови спірного Договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорюваний ним Кредитний договір №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року суперечить закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або що особи, які вчинили ці правочини, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або що правочин не було вчинено у формі, встановленій законом, чи що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним кредитного договору договір №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року є необгрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт порушення відповідачами його прав та інтересів.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 02.12.2015р. у справі № 910/27750/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремшляхбуд" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 02.12.2015р. у справі № 910/27750/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/27750/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді А.О. Мальченко

Н.М. Коршун