номер провадження справи 3/112/15-2/16/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2016 Справа № 908/4302/15

Колегія суддів господарського суду Запорізької області у складі:

головуючий суддя Мойсеєнко Т.В., судді: Алейникова Т.Г., Смірнов О.Г.

розглянувши матеріали справи № 908/4302/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Р.Е.М.-Білдінг-Центр, м.Запоріжжя,

до відповідача: Громадська організація По захисту прав тварин ОСОБА_1 лапу, друже, м.Запоріжжя,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю Коломаркет, м. Запоріжжя,

2) Запорізька міська рада, м. Запоріжжя,

про виселення

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №95 від 15.02.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №02/09-15 від 02.09.2015р.;

від третьої особи-1: не зявився;

від третьої особи-2: не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справи між суддями від 17.02.2016р. на підставі розпорядження керівника апарату суду №П-84/16 від 17.02.2016р., справу №908/4302/15 призначено колегії суддів господарського суду Запорізької області у складі: головуючий Мойсеєнко Т.В., судді: Алейникова Т.Г., Смірнов О.Г. для подальшого розгляду справи.

Предметом розгляду справи є виселення громадської організації По захисту прав тварин ОСОБА_1 лапу, друже з нежитлових приміщень - конюшня літ. Д2, склад літ. Б, теплиця літ. А, що розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 38а, загальною площею 155,2 кв.м. і частини прилеглої території площею 800 кв.м. та передача їх товариству з обмеженою відповідальністю Р.Е.М.-Білдінг-Центр.

В обґрунтування позову позивач вказує, що строк укладеного між сторонами договору суборенди №8-40/л від 01.01.2014 р. сплив 31.12.2014 р. і в порушення п. 4.1 договору відповідач не повернув обєкт суборенди позивачу протягом 5-ти днів з моменту закінчення строку дії договору за актом приймання-передачі.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 599, 785, 795 Цивільного кодексу України.

Відповідач у відзиві на позов з позовними вимогами не погодився, просить відмовити у позові у повному обсязі. Посилається на те, що договір суборенди був укладений на підставі договору оренди №1-р від 01.01.2014 р. між ТОВ «Коломаркет» та ТОВ «Р.Е.М.-Білдінг-Центр». За цим договором оренди ніякої прилеглої території площею 800 кв.м. ТОВ «Коломаркет» не передавало в оренду ТОВ «Р.Е.М.-Білдінг-Центр». Конюшня літ. Д2, яка була також передана за договором оренди, не входить до переліку нерухомого майна, яке належить на праві власності ТОВ «Коломаркет» згідно свідоцтва про придбання нерухомого майна на публічних торгах від 25.07.2013 р. №3176, що позбавляє останнього права передавати вказане майно в оренду. З урахуванням того, що до договору піднайму застосовуються положення про договір найму, ТОВ «Р.Е.М.-Білдінг-Центр» не мало права передавати в суборенду нерухоме майно, яке не належить ТОВ «Коломаркет». Конюшня літ.Д2 є самочинно збудованим обєктом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нього, тому позивач не має права вимагати виселення відповідача із даного приміщення.

В додатковому відзиві на позов відповідач зауважив, що у випадку визнання недійсною умови договору про передання відповідачу в суборенду прилеглої території площею 800 кв.м. та конюшні літ. Д2 повинні застосовуватися не положення зобовязально-договірного характеру - ст. 785 Цивільного кодексу України, а позадоговірні, що регулюються статтями 387, 1212 Цивільного кодексу України. Тому конюшня літ. Д2 та прилегла територія площею 800 кв.м. не можуть бути повернуті позивачу на підставі ст. 216 Цивільного кодексу України (застосування реституції). Вказане майно повинно бути повернуто лише його власнику за його позовом.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.02.2016р. справу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий Мойсеєнко Т.В., судді: Алейникова Т.Г., Смірнов О.Г. для подальшого розгляду справи, присвоєно справі номер провадження 3/112/15-2/16/16 та призначено розгляд справи на 10.03.2016р.

В судовому засіданні 10.03.2016р. були присутні представники позивача, відповідача та третьої особи-2.

Від третьої особи-2 (Запорізька міська рада) 01.03.2016р. надійшли письмові пояснення про те, що рішення про передачу в оренду (постійне користування) земельної ділянки по вул. 40 років Рад. України, 38-а Запорізькою міською радою на черговій сесії не приймалось. Дана земельна ділянка належить до комунальної власності. Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №5227887 від 01.03.2014 р. у власності ТОВ «Коломаркет» перебуває обєкт нерухомого майна по вул. 40 років Рад. України, 38-а. Згідно вказаної довідки право оренди не зареєстровано.

10.03.2016р. від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог в частині виселення Громадської організації По захисту прав тварин ОСОБА_1 лапу, друже з нежитлового приміщення конюшні літ. Д2 площею 17,8 кв. м. та частини прилеглої території площею 800 кв. м., шляхом відмови від позову у цій частині.

У пунктах 3.10, 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Таким чином, виходячи з положень ч. 4 ст. 22 ГПК України та відповідного розяснення Вищого господарського суду України, зменшення або збільшення позовних вимог може стосуватися тільки розміру майнових вимог, які виражаються в ціні позову.

В даній справі заявлено немайновий позов, який не виражається у кількісних показниках ціни позову. Тому заява позивача про зменшення позовних вимог шляхом відмови від позову у цій частині розглядається судом як заява про відмову від частини позовних вимог - про виселення та передачу конюшні літ. Д2 площею 17,8 кв.м. та частини прилеглої території площею 800 кв.м., оскільки предмет позову є немайновим, тому зменшення розміру позовних вимог неможливо. Заява про відмову від позову підписана повноважним представником позивача директором ТОВ «Р.Е.М.-Білдінг-Центр» ОСОБА_3, подана до прийняття рішення у справі та не порушує чиїх-небуть прав та законних інтересів. Оскільки заява про відмову від частини позовних вимог відповідає вимогам ст. ст. 22, 78 України, вона приймається судом до розгляду. У звязку з цим розгляду підлягають позовні вимоги про виселення громадської організації По захисту прав тварин ОСОБА_1 лапу, друже з нежитлових приміщень - склад літ. Б, теплиця літ. А, що розташовані за адресою: м.Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 38а, загальною площею 138,0 кв.м. та зобовязання передати їх товариству з обмеженою відповідальністю Р.Е.М.-Білдінг-Центр.

17.02.2016р. відповідачем було подано клопотання про визнання частково недійсним п.1.1 договору суборенди №8-40/л від 01.01.2014р. в частині передання в суборенду конюшні літера Д2 та прилеглої території площею 800 кв.м. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Оскільки позивач відмовився від позовних вимог в частині виселення відповідача з конюшні літ. Д2 площею 17,8 кв.м. та частини прилеглої території площею 800 кв.м. і зобовязання відповідача щодо передачі цих обєктів вже не є обєктом спору, підстав для розгляду даного клопотання судом у даній справі немає. Крім того, вимога громадської організації По захисту прав тварин ОСОБА_1 лапу, друже про визнання частково недійсним п.1.1 договору суборенди №8-40/л від 01.01.2014 р. є предметом позову у справі №908/4929/15, яка наразі знаходиться на розгляді в Донецькому апеляційному господарському суді. Тому по суті даної вимоги буде прийнято відповідне судове рішення в окремому позовному провадженні.

Ухвалою від 10.03.2016р. розгляд справи було відкладено на 21.03.2016 р. у звязку з неявкою третьої особи-1 та необхідністю надання сторонам можливості вирішити спір мирним шляхом.

В судовому засіданні 21.03.2016 р. були присутні представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 21.03.2016 р. подав заяву про збільшення позовних вимог в частині виселення відповідача також з приміщення гаражу літ. В2, яке було також зайнято відповідачем під час знаходження за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 років Рад. України, 38.

Вказана заява не прийнята судом до розгляду, оскільки вона по суті не є заявою про збільшення розміру позовних вимог в розумінні ч. 4 ст. 22 ГПК України.

В даній справі предмет позову є немайновим виселення та зобовязання передати нежитлові приміщення склад літ. Б, теплиця літ. А, що розташовані за адресою: м.Запоріжжя, вул. 40 років Рад. України, 38 загальною площею 138,0 кв.м. (з урахуванням заяви про відмову від частини вимог). Ціна позову у звязку з цим відсутня, а відповідно є неможливим збільшення розміру позовних вимог.

У заяві про збільшення позовних вимог позивач фактично заявив додаткову вимогу про виселення відповідача з приміщення гаражу літ. В2, яка не була первісно заявлена в позові. У той же час, можливості заявлення додаткових вимог статтею 22 ГПК України не передбачено. Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України зміна предмету позову можлива лише до початку розгляду справи по суті, а розгляд справи був розпочатий судом по суті в попередньому судовому засіданні 10.03.2016 р. Тому вказана заява не підлягає прийняттю до розгляду судом, а розгляду підлягають позовні вимоги про виселення відповідача та зобовязання його передати позивачу нежитлові приміщення склад літ. Б, теплиця літ. А, що розташовані за адресою: м.Запоріжжя, вул. 40 років Рад. України, 38 загальною площею 138,0 кв.м.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив.

Треті особи своїх представників у судове засідання 21.03.2016 р. не направили.

У письмових поясненнях, які подані суду 01.03.2015 р., третя особа-2 (Запорізька міська рада) просила розглянути справу без участі її представника, оскільки предмет позову не стосується землекористування.

Третя особа-1 (ТОВ «Коломаркет») причин неявки свого представника не повідомила.

За висновком суду неявка представників третіх осіб не перешкоджає вирішенню даного спору по суті і розгляд справи можливий за наявними у ній матеріалами.

Фіксація судового процесу здійснювалася за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

В судовому засіданні 21.03.2016 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про придбання нерухомого майна на публічних торгах від 25.07.2013р., посвідченого нотаріально за реєстровим номером 3176, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 25.07.2013 р. №6875161 товариство з обмеженою відповідальністю «Коломаркет» є власником обєктів нерухомості, які знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сорок років Радянської України, буд. 38а, що розташовані на земельній ділянці площею 15 617,00 кв.м., у тому числі: складу інв. №588 літ. Б загальною площею 29,8 кв.м., гаражу інв. №588 літ В2 загальною площею 18,5 кв.м., нежитлового приміщення теплиці інв. №588 літ.А загальною площею 89,1 кв.м.

На підставі договору оренди від 01.01.2014 р. № 1-р та акту приймання-передачі від 01.01.2014 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Коломаркет» передало товариству з обмеженою відповідальністю Р.Е.М.-Білдінг-Центр обєкти нерухомості, серед яких вищеназвані обєкти нерухомості та конюшня літ. Д2 на строк до 31.12.2015 р.

30.12.2015 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Коломаркет» та товариство з обмеженою відповідальністю Р.Е.М.-Білдінг-Центр підписали додаткову угоду №2 до договору оренди, якою продовжили термін дії договору оренди до 01.04.2016 р.

Додатковою угодою №3 від 14.01.2016 р. до договору оренди сторони також внесли зміни в розділ 1 «Предмет договору», виключивши з обєкту оренди конюшню літ. Д2 та внесли зміни в додаток №2 (акт приймання-передачі), виключивши з переліку переданого майна №25 конюшню Д2.

За письмовою згодою товариства з обмеженою відповідальністю «Коломаркет», яка оформлена листом №3 від 01.01.2014 р., товариство з обмеженою відповідальністю Р.Е.М.-Білдінг-Центр (орендар, позивач) передало в суборенду громадській організації По захисту прав тварин ОСОБА_1 лапу, друже (суборендар, відповідач) на підставі договору суборенди №8-40/л від 01.01.2014р. в тимчасове платне користування нежитлові приміщення конюшню літ.Д2, склад літ. Б, гараж літ. В2, теплицю літ. А, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 років Рад. України, 38а загальною площею 155,2 кв.м., а також частину прилеглої території площею 800 кв.м., далі обєкт оренди, згідно план-схеми розміщення суборендаря додаток №1.

Відповідно до п. 1.2 договору суборендар вступає у тимчасове платне користування у строки, вказані в даному договорі, але не раніше підписання даного договору та акту приймання-передачі.

Згідно з п. 3.1 договору загальна сума суборендної плати в місяць складає 1,00 грн.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що обєкт суборенди повинен бути переданий суборендарю протягом 5-ти днів з моменту підписання даного договору за актом приймання-передачі (додаток №3) та повернутий з суборенди протягом 5-ти днів з моменту закінчення дії даного договору за актом приймання-передачі (додаток №3).

Відповідно до п. 4.2 договору обєкт суборенди вважається переданим орендарем та прийнятим суборендарем (або навпаки) з моменту підписання акту приймання-передачі.

01.01.2014 р. обєкти суборенди були передані позивачем відповідачу за актом приймання-передачі.

Строк дії договору суборенди встановлений у п. 7.1 договору з 01.01.2014 р. і до 31.12.2014 р. Відповідно до п. 7.2 договору суборенди продовження строку дії даного договору може здійснюватися тільки за погодженням сторін, яке оформляється додатковою угодою.

Додаткових угод про продовження дії договору суборенди сторони не укладали. Отже, строк дії договору суборенди закінчився 31.12.2014 р. Даний факт відповідач не заперечує.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що обєкт суборенди повинен бути повернутий з суборенди протягом 5-ти днів з моменту закінчення дії даного договору за актом приймання-передачі (додаток №3).

За умовами п. 2.2.19 договору суборендар зобовязаний передати обєкт суборенди при його звільненні за актом приймання-передачі у повному збереженні з усіма дозволеними переробками, переобладнанням і невідємними поліпшеннями.

Листом від 09.12.2014 р. №70 позивач повідомив відповідача про закінчення строку дії договору суборенди та просив у строк до 31.12.2014 р. звільнити обєкт від майна та передати обєкт суборенди за актом приймання-передачі. В листі від 29.12.2014 р. №76 позивач також заперечив проти продовження строку дії договору суборенди у звязку з порушенням відповідачем зобовязань за договором.

Відповідач не повернув обєкт суборенди після закінчення строку дії договору суборенди.

У п. 4.5 договору сторони погодили, що у випадку відмови суборендаря в прийманні або здачі обєкту суборенди орендар вправі комісійно, в присутності представників незалежної сторони, прийняти обєкт суборенди; майно суборендаря, що знаходиться на обєкті суборенди, вивозиться з обєкту суборенди на склад орендаря під відповідальне зберігання (за що в подальшому суборендар зобовязаний оплатити послуги зберігання).

У звязку з цим, користуючись правом, передбаченим пунктом 4.5 договору, позивач за участю трьох сторонніх осіб склав акт прийому-передачі (повернення) нежитлового приміщення (конюшні літ.Д2, складу літ.Б, гаражу літ.В2, теплиця літ.А загальною площею 155,2 кв.м., а також чистини прилеглої території площею 800 кв.м.).

Оскільки фактично вказане майно не було повернуто позивачу та не було звільнено відповідачем, позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом у даній справі, в якому з урахуванням заяви про часткову відмову від позову, просить виселити громадську організацію По захисту прав тварин ОСОБА_1 лапу, друже з нежитлових приміщень - склад літ. Б, теплиця літ. А, що розташовані за адресою: м.Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 38а, загальною площею 138,0 кв.м. та передати їх товариству з обмеженою відповідальністю Р.Е.М.-Білдінг-Центр.

Правовідносини сторін є господарськими і врегульовані договором суборенди, який за змістом закріплених у ньому прав та обовязків сторін є договором оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 774 Цивільного кодексу України встановлено, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Таким чином, до договору суборенди підлягають застосуванню загальні положення про договір оренди.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

За приписом ч. 1 ст. 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

В даному випадку до закінчення дії договору суборенди позивач повідомив відповідача про закінчення терміну дії договору та відсутність наміру продовжувати договір оренди на новий строк (листи від 09.12.2014 р. №70 та від 29.12.2014 р. №76).

Крім того, як вже зазначалось, у п. 7.2 договору суборенди чітко визначено, що продовження строку дії даного договору може здійснюватися тільки за додатковою угодою, яка в даному випадку не укладалась. Отже, строк дії договору суборенди закінчився 31.12.2014 р. Даний факт відповідач не заперечує.

Таким чином, договір суборенди припинився 31.12.2014 р. внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення умов пунктів 2.2.19 та 4.1 договору суборенди відповідач не звільнив та не повернув нежитлові приміщення з суборенди протягом 5-ти днів з моменту закінчення дії даного договору за актом приймання-передачі.

За приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач не надав доказів повернення майна із суборенди за актом приймання-передачі. Факт зайняття спірних приміщень та неповернення їх станом на день розгляду спору судом представник відповідача в судовому засіданні підтвердив. Дані обставини також підтверджуються і іншими матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2, ч. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що термін «виселення» у Цивільному кодексі України (ст. ст. 311, 826) вживається як примусове позбавлення фізичних осіб житла, зокрема, як наслідок розірвання договору найму житла, що не є предметом даного спору.

Виходячи з умов пунктів 2.2.19 та 4.1 договору суборенди, суборендар зобовязаний передати обєкт суборенди при його звільненні за актом приймання-передачі.

Стосовно загальної площі нежитлових приміщень, які слід звільнити та передати, суд зазначає, що вона фактично складає не 138,0 кв.м., як вказує позивач, а 118,9 кв.м. (теплиця літ. А 89,1 кв.м., склад літ. Б 29,0 кв.м.), що підтверджується правовстановлюючими документами ТОВ «Коломаркет» на дані обєкти, а також актом приймання-передачі майна в суборенду від 01.01.2014 р.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним захистити порушене право позивача шляхом зобовязання відповідача звільнити та передати позивачу нежитлові приміщення склад літ. Б, теплиця літ. А, що розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 років Рад. України, 38 загальною площею 118,9 кв.м. протягом 10 днів з дня набрання чинності рішенням суду.

В частині вимог про виселення громадської організації По захисту прав тварин ОСОБА_1 лапу, друже з нежитлового приміщення конюшні, літ. Д2 площею 17,8 кв.м. та частини прилеглої території площею 800 кв.м. провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.4 ч. 1 ст. 80 ГПК України у звязку з відмовою позивача від позову в цій частині.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню судом частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Керуючись ст. 49, п. 4 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобовязати громадську організацію По захисту прав тварин ОСОБА_1 лапу, друже (вул. Цитрусова, б. 3, кв. 20, м.Запоріжжя, 69071, р/р 8478 в ЗРУ ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 313399) звільнити та передати товариству з обмеженою відповідальністю Р.Е.М.-Білдінг-Центр (вул. Патріотична, б. 64-Д, м.Запоріжжя, 69005, р/р 916 в АТ «БМ Банк», МФО 380913) нежитлові приміщення склад літ. Б, теплиця літ. А, що розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 років Рад. України, 38 загальною площею 118,9 кв.м. протягом 10 днів з дня набрання чинності рішенням.

Видати наказ.

Стягнути з громадської організації По захисту прав тварин ОСОБА_1 лапу, друже (вул. Цитрусова, б. 3, кв. 20, м.Запоріжжя, 69071, р/р 8478 в ЗРУ ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 313399) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Р.Е.М.-Білдінг-Центр (вул. Патріотична, б. 64-Д, м.Запоріжжя, 69005, р/р 916 в АТ «БМ Банк», МФО 380913) витрати зі сплати судового збору в сумі 1218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.).

Видати наказ.

Припинити провадження у справі в частині вимог про виселення громадської організації По захисту прав тварин ОСОБА_1 лапу, друже з нежитлового приміщення конюшні, літ. Д2 площею 17,8 кв.м. та частини прилеглої території площею 800 кв.м.

Головуючий суддя Т.В. Мойсеєнко

Судді Т.Г. Алейникова

ОСОБА_4

Повне рішення оформлено і підписано 24.03.2016 р.

і набирає законної сили після закінчення

десятиденного строку з дня його підписання.