ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

23.03.2016р. Справа №38/193

за скаргою: №1604 від 11.12.2015р. Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Донецької філії на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі:

за позовом: Державного підприємства «Регіональні електричні мережі», м.Вишгород в особі Донецької філії, м.Донецьк

до відповідача: Державного підприємства «Шахта ім.Ю.О.Гагаріна», м.Горлівка

про стягнення 43219989,21 грн

за участю органу виконання судового рішення: відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м.Київ

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

від відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України: ОСОБА_1 - гол.спец.

Рішенням господарського суду Донецької області від 28.09.2009р. позов Відкритого акціонерного товариства «Укренерговугілля», м.Вишгород в особі Донецької філії, м.Донецьк до Державного підприємства «Шахта ім.Ю.О.Гагаріна», м.Горлівка задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту активну електроенергію у розмірі 42067292,72 грн, заборгованість за реактивну електроенергію у розмірі 335234,95 грн, за перевищення договірної величини електричної потужності у розмірі 17646,50 грн та пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань у розмірі 799815,11 грн, а також витрати по сплаті держмита в сумі 25500 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 312,50 грн.

09.10.2009р. на виконання вказаного рішення господарським судом Донецької області було видано відповідний наказ.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 19.04.2010р. замінено Відкрите акціонерне товариство «Укренерговугілля», м.Вишгород в особі Донецької філії ВАТ «Укренерговугілля», м.Донецьк його правонаступником Державним підприємством «Регіональні електричні мережі», м.Вишгород ().

Державне підприємство «Регіональні електричні мережі» в особі Донецької філії звернулось до господарського суду Донецької області зі скаргою №1604 від 11.12.2015р. (з урахуванням змісту уточнень №98 від 25.01.2016р.) про:

- визнання дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 з винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 12.11.2015р. з виконання наказу про примусове виконання рішення господарського суду Донецької області від 09.10.2009р. у справі №38/193 неправомірними;

- визнання постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 12.11.2015р. з виконання наказу про примусове виконання рішення господарського суду Донецької області від 09.10.2009р. у справі №38/193 недійсною;

- зобовязання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного судового наказу та провести належні виконавчі дії.

В обґрунтування скарги позивач посилається на те, що дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з винесення постанови від 12.11.2015р. про повернення виконавчого документа стягувачеві суперечать нормам Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач у судове засідання 23.03.2016р. не зявився, у клопотанні №437 від 21.03.2016р. розгляд скарги просив здійснити без участі власного представника.

Відповідач у судові засідання 03.02.2016р., 01.03.2016р., 23.03.2016р. не зявися, витребуваних судом документів не представив, будь-яких пояснень по суті скарги не надав. Одночасно, за висновками суду, Державне підприємство «Шахта ім. Ю.О. Гагаріна» було належним чином повідомлено про час та місце розгляду скарги з урахуванням наступних обставин.

За приписами ст.64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

За змістом ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно із спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 23.03.2016р. місцезнаходженням відповідача є: 84614, Донецька обл., місто Горлівка, вул.Плеханова, буд.43. Наразі, вказана інформація щодо місцезнаходження відповідача є актуальною і на момент винесення цієї ухвали.

З огляду на те, що відповідач знаходиться на території, на яку не здійснюється пересилання поштової кореспонденції 15.01.2016р., 08.02.2016р., 12.03.2016р., на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua), у розділі «Новини та події суду» були розміщені оголошення про дату та час судових засідань у справі №38/193, призначених на 03.02.2016р., 01.03.2016р., 23.03.2016р.

Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у судових засіданнях 01.03.2016р., 23.03.2016р. проти задоволення скарги №1604 від 11.12.2015р. Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Донецької філії заперечив, у письмових запереченнях вказував на те, що дії відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення оскаржуваної постанови законні та вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що сторони, зокрема, у судове засідання 23.03.2016р. на виклик суду не зявились, скарга може бути розглянута за наявними у справі документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність вказаних учасників розгляду скарги не перешкоджає її вирішенню по суті.

Крім того, судом враховано, що відповідно до ч.2 ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що скарга №1604 від 11.12.2015р. Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Донецької філії на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підлягає задоволенню. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Згідно із ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обовязкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

За приписом ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, за змістом ст.116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Як вказувалось вище, на виконання рішення господарського суду Донецької області від 28.09.2009р. по справі №38/193 господарським судом 09.10.2009р. було видано відповідний наказ.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.2, ст.6 вказаного нормативно-правового акту примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Як зазначає заявник, наказ господарського суду Донецької області від 09.10.2009р. був предявлений до виконання до віділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

За змістом постанови від 12.11.2015р. головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 постановою державного виконавця від 13.09.2010р. відкрито виконавче провадження з виконання наказу №38/193 від 09.10.2009р. господарського суду Донецької області, боржнику встановлено строк на самостійне виконання, копію постанови направлено сторонам. Оскільки рішення від 28.09.2009р. господарського суду у самостійному порядку не було виконано, державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Крім того, накладено арешт на всі рахунки боржника, виявлені під час примусового виконання рішення. Боржник за даним виконавчим провадженням зареєстрований за адресою: 84614, Донецька область, м.Горлівка, вул.Плеханова, 43. У звязку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської та Донецької області та відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», постанови №254-VIII від 17.03.2015р. Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», Указу №875/2014 від 14.11.2014р. Президента України «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», розпорядження №1085-р від 07.11.2014р. Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», здійснення перевірки майнового стану боржника за відомими адресами (Донецька обл., м.Горлівка) та здійснення заходів примусового виконання щодо арешту та опису виявленого майна боржника на даний час є неможливим.

Розшук боржника-юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Частиною другою п.3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень організацію розшуку боржника юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

В ході вжиття заходів було встановлено, що неможливо перевірити належним чином майновий стан боржника. Кошти на виявлених рахунках боржника у банках чи фінансових установах відсутні. Всі здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку боржника або його майна виявились безрезультатними.

Як встановлено судом, при прийнятті оскаржуваної постанови державний виконавець керувався нормами п.п.2, 5, 9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом яких виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

- у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

- у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника);

- наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Тобто, враховуючи зміст вказаних статей, органом виконання судового рішення має бути доведено, в тому числі, факт проведення виконавчих дій щодо виконання наказу №38/193 від 09.10.2009р., результатом яких став висновок про неможливість їх подальшого вчинення та повернуто виконавчий документ стягувачеві.

У судових засіданнях 01.03.2016р., 23.03.2016р. представник відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України проти задоволення скарги заперечував.

За змістом письмових заперечень без номеру та дати, що надійшли на адресу суду 23.03.2016р., відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови законні, вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем вчинені всі необхідні міри та заходи щодо виявлення майна боржника, накладення арешту на кошти та майно, про що винесені відповідні постанови. Рішення суду боржником не виконано. Майновий стан за місцем реєстрації (знаходження) боржника перевірити неможливо, оскільки боржник перебуває на території Донецької області, де станом на теперішній час та на час винесення оскаржуваної постанови, перебування на виконанні у відділі виконавчого документа, проводиться антитерористична операція та Донецька область відноситься до тимчасово окупованої території.

При цьому, будь-якого документального підтвердження вчинення державним виконавцем виконавчих дій за наказом №38/193 від 09.10.2009р., відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до матеріалів справи на підтвердження власних заперечень надано не було.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин повернення виконавчого документа без виконання, ухвалою суду від 01.03.2016р. відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було зобовязано надати копії матеріалів виконавчого провадження з виконання наказу від 09.10.2009р. у справі №38/193.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вимоги суду не виконав, матеріали виконавчого провадження з виконання наказу від 09.10.2009р. у справі №38/193 не надав, доводів, на яких ґрунтувались усні та письмові заперечення не довів, наявність підстав для винесення оскаржуваної постанови не підтвердив.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, за висновками суду, скарга №1604 від 11.12.2015р. Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Донецької філії є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити скаргу №1604 від 11.12.2015р. (з урахуванням змісту уточнень №98 від 25.01.2016р.) Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Донецької філії про:

- визнання дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 з винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 12.11.2015р. з виконання наказу про примусове виконання рішення господарського суду Донецької області від 09.10.2009р. у справі №38/193 неправомірними;

- визнання постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 12.11.2015р. з виконання наказу про примусове виконання рішення господарського суду Донецької області від 09.10.2009р. у справі №38/193 недійсною;

- зобовязання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного судового наказу та провести належні виконавчі дії.

Визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 з винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 12.11.2015р. з виконання наказу про примусове виконання рішення господарського суду Донецької області від 09.10.2009р. у справі №38/193.

Визнати недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 12.11.2015р. з виконання наказу про примусове виконання рішення господарського суду Донецької області від 09.10.2009р. у справі №38/193.

Зобовязати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження з примусового виконання наказу №38/193 від 09.10.2009р.

Суддя Ю.О.Паляниця