КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р. Справа№ 17/457

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Куксова В.В.

Тарасенко К.В.

секретар Каніковський А.О.

за участю представників:

від позивача (стягувача) - не з'явився

від відповідача (боржника) - Пальченко О.А. (представник за довіреністю), Сухова О.В. (представник за довіреністю)

від органу виконання судових рішень - Савчук К.П. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року

у справі №17/457 (суддя Домнічева І.О.)

за скаргою Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на дії відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві

у справі за позовом Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 276682, 42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року у задоволенні скарги на дії відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва 09.02.2016 року у справі №17/457 та визнати недійсною постанову відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 08.07.2015 р. ВП №24817185 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив порушення судом норм матеріального права. Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що примусове виконання рішення господарського суду міста Києва від 17.02.2011 р. про стягнення з боржника на корить стягувача боргу в розмірі 279685,24 грн. не розпочиналось та здійснене не було, а тому стягнення виконавчого збору з відповідача є незаконним. При цьому скаржник посилається на постанову Верховного Суду України від 28.01.2015 р. у справі №924/205/13-г/3-217гс-14, в якій викладена правова позиція про те, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язував стягнення виконавчого збору з боржника; виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 р. прийнято до провадження апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та призначено розгляд апеляційної скарги на 29.03.2016 р.

В судове засідання апеляційної інстанції 29.03.2016 р. представник позивача (стягувача) не з'явився.

Оскільки явка представників стягувача, боржника, органу виконання судових рішень у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення стягувача, боржника, органу виконання судових рішень про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати апеляційну скаргу у відсутність представника позивача (стягувача).

В судовому засіданні 29.03.2016 р. представник боржника (відповідача) підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року у справі №17/457 та визнати недійсною постанову відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 08.07.2015 р. ВП №24817185 про стягнення з боржника виконавчого збору.

В судовому засіданні 29.03.2016 р. представник органу виконання судових рішень заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року у справі №17/457 - без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників боржника, органу виконання судових рішень, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.12.2010 р. позов задоволено повністю. Стягнуто з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" суму основного боргу в розмірі 276682,42 грн., витрат з оплати державного мита 2766,82 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 236,00 грн.

17.02.2011 р. на виконання рішення суду було видано наказ.

Відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

04.03.2011 р. державним виконавцем, на підставі ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копія якої направлена боржнику для виконання, стягувачу до відома.

18.10.2013 р. державним виконавцем приєднано виконавче провадження №24817185 до зведеного виконавчого провадження №39832110, про що винесено відповідну постанову.

16.01.2014 р. підготовлено вимогу державного виконавця щодо зобов'язання ДП «НАЕК «Енергоатом» з моменту отримання даної вимоги, перерахувати кошти на депозитний рахунок Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві або на рахунок стягувача. В разі сплати заборгованості на користь стягувача, надати інформацію у письмовому вигляді про виконання виконавчих документів, які перебувають на виконанні у відділі в строк до 31 січня 2014 року.

Зазначену вимогу ДП «НАЕК «Енергоатом» отримано 22 січня 2014 року, що підтверджуються поштовим повідомленням.

24 січня 2014 р. до відділу надійшла заява представника ДП "НАЕК "Енергоатом" щодо забезпечення виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва №826/10289/13-а від 16.07.2013 та зупинення всіх виконавчих проваджень, де боржником є ДП "НАЕК "Енергоатом".

03.02.2014 р. державним виконавцем, відповідно до вимог п. 4, 15 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про зупинення виконавчих проваджень з примусового виконання зведеного виконавчого провадження №39832110.

03.02.2014 р. підготовлено вимогу державного виконавця щодо зобов'язання ДП «НАЕК «Енергоатом» в семиденний строк з моменту отримання даної вимоги, у зв'язку з зупиненням зведеного виконавчого провадження де боржником є ДП «НАЕК «Енергоатом», що перебуває у провадженні відділу, надати підтверджуючі документи, що ДП «НАЕК «Енергоатом» є учасником реєстру паливно-енергетичного комплексу, що беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємства паливно-енергетичного комплексу» до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві.

Станом на 27.02.2014 р. від ДП «НАЕК «Енергоатом» до відділу не надходило підтверджуючих документів про те, що воно є учасником реєстру паливно-енергетичного комплексу, що беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємства паливно-енергетичного комплексу», у зв'язку з чим зведене виконавче провадження №39832110 про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» заборгованості на користь юридичних, фізичних осіб та держави поновлено постановою від 27 лютого 2014 року, яку отримано позивачем 05 березня 2014 року.

03.07.2015 року до відділу надійшла заява Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» №9545/10 від 02.07.2015 р. про закінчення виконавчого провадження №№24817185, у зв'язку з повним фактичним виконанням рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2010 р. у справі №17/457.

До заяви були додані оригінали платіжних доручень, які підтверджують перерахування коштів на користь стягувача ДСП «Чорнобильська АЕС».

08.07.2015 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору (ВП №24817185), копію якої направлено боржнику для виконання, стягувачу до відома.

18.12.2015 р. до місцевого господарського суду від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" надійшла скарга на дії відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, в якій скаржник просив поновити строки звернення зі скаргою до суду, визнати недійсною постанову відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 08.07.2015 р. ВП №24817185 про стягнення виконавчого збору.

Вимоги, викладені у скарзі на дії органу державної виконавчої служби, скаржник обґрунтовує тим, що примусове виконання рішення господарського суду міста Києва про стягнення з боржника на корить стягувача боргу в розмірі 279685,24 грн. не розпочиналось та здійснене не було, рішення суду виконано у добровільному порядку, а тому стягнення виконавчого збору з відповідача є незаконним.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 121-2 Господарського процесуального кодексу України встановлює порядок оскарження дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби у процедурі виконання рішення господарського суду, згідно з якою за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України „Про виконавче провадження". Даний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Виходячи зі змісту ст. ст. 6, 11 Закону України „Про виконавче провадження", держаний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема судових наказів (ст. 17 Закону України „Про виконавче провадження"). Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України „Про виконавче провадження").

Як встановлено вище, виконавче провадження по примусовому наказу господарського суду міста Києва у справі №17/457 від 17 лютого 2011 року про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ДСП «Чорнобильська АЕС» борг в сумі 279685,24 грн. відкрито постановою державного виконавця від 04 березня 2011 року ВП №24817185, в якій вказано про необхідність боржнику добровільно виконати рішення - в семиденний строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та зазначено, що у разі невиконання рішення в наданий для добровільного виконання строк, рішення буде примусово виконано із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 08 липня 2015 року), у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Враховуючи те, що рішення суду про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ДСП «Чорнобильська АЕС» боргу в сумі 279685,24 грн. виконано лише 11.06.2015 року, тобто поза наданим боржнику строком для добровільного виконання рішення (з моменту відкриття провадження до виконання рішення суду минуло більше ніж чотири роки), колегія суддів вважає, що державний виконавець при винесенні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору діяв у спосіб та в межах, передбачених нормами чинного законодавства України, а тому підстави для визнання недійсною постанови про стягнення виконавчого збору від 08 липня 2015 року ВП №24817185 відсутні.

Щодо посилання скаржника на постанову Верховного Суду України від 28.01.2015 р. у справі №924/205/13-г/3-217гс-14, в якій викладена правова позиція про те, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язував стягнення виконавчого збору з боржника; виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Судом апеляційної інстанції враховано висновки Верховного Суду України щодо застосування норми прав, викладені в постанові від 28.01.2015 р. у справі №924/205/13-г/3-217гс-14, разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховним Судом України було розглянуто заяву про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 19.06.2014 р. у справі №924/205/13-г з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах, при цьому відповідні правовідносини виникли до моменту прийняття та набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12.02.2015 №191-VIII, яким зокрема статтю 28 Закону України «Про виконавче провадження» викладено в новій редакції, в якій також зазначено, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", викладені у скарзі на дії відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, на які скаржник посилається як на підставу скасування ухвали суду, висновків місцевого господарського суду не спростовують, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв ухвалу з додержанням норм чинного законодавства, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваної ухвали суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 99, 101-103, 105, 106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 09.02.2016 р. у справі №17/457 залишити без змін.

Матеріали справи №17/457 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді В.В. Куксов

К.В. Тарасенко