ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016 року Справа № 915/549/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чимбар Л.В. (доповідач),

суддів: Джихур О.В., Дмитренко Г.К.

при секретарі Ситникова М.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Духневич Т.С. представник, довіреність № 04/1197 від 26.12.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність № 5645 від 24.12.2015 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 28.12.2015 року у справі №915/549/15

за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз"

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про зобов'язання укласти договір

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 28.12.2015р.р. у справі №915/549/15 (головуючий суддя - Макаренко Т.В., судді - Болгар Н.В., Змеул О.А.) в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням, позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, як прийняте з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Посилається на те, що в описовій частині рішення суду зазначено про відмову в задоволені заяви про зменшення позовних вимог, оскільки вказана заява фактично є заявою про зміну предмету позову. Скаржник вважає, що такий висновок господарського суду не відповідає дійсності.

Також в апеляційній скарзі скаржник посилається на неправомірний висновок господарського суду про відмову в задоволені заяви про вихід за межі позовних вимог, оскільки станом на сьогоднішній день відбулись зміни в чинному законодавстві, які фактично не змінюють предмет та підстави заявленого позивачем позову, а лише змінюють назву договору, а також номер та назву нормативного правового акту, яким встановлюється пряма вказівка щодо обов'язковості укладення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи.

Скаржник вважає, що суд прийшов помилкового висновку щодо пропущення позивачем двадцятиденного строку звернення до суду з позовом про вирішення переддоговірного спору, оскільки відповідач на пропозицію підписати протокол розбіжностей до договору не узгодив жодної запропонованої позивачем зміни та надав згоду вирішення переддоговірного спору в суді.

Відповідач у своєму відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 28.03.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ПАТ по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" на підставі ліцензії серії АВ № 527273 виданої 25.08.2010 здійснює діяльність з постачання природного газу споживачам. На підставі ліцензії серії АВ № 5527267 виданої 25.08.2010 позивач здійснює розподіл природного газу. Отже, відповідно до положень Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" є газопостачальним та газорозподільним підприємством.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 на підставі рішення господарського суду Миколаївської області у справі № 6/86/09 від 26.02.2009 року є власником побудованого в смт. Арбузинка газопроводу, який входить до складу Єдиної газотранспортної системи України (далі ЄГСУ).

17.11.2014 ПАТ "Миколаївгаз" отримано від ФОП ОСОБА_3 лист № 76 від 07.11.2014 з пропозицією про укладення договору оренди об'єкту системи газопостачання, яка призначена для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам і яка знаходиться в смт. Арбузинка, Арбузинського району Миколаївської області та складається з газопроводів середнього і низького тиску.

У відповідь на вказану пропозицію позивачем було направлено відповідачу лист від 03.12.2014 за № 04-01/4357 у якому повідомлялось про направлення підписаного з боку Товариства, з протоколом розбіжностей, договору оренди, двох примірників протоколу розбіжностей від 24.11.2014р. до договору оренди, по два примірника Додатку № 1 та Додатку № 2 до договору.

У вказаному листі позивач просив підписати, скріпити печаткою та повернути на адресу ПАТ "Миколаївгаз" по одному примірнику протоколу розбіжностей, додатку № 1 та № 2.

Позивач у позовній заяві зазначає, що 23.12.2014 отримав від відповідача відповідь на свій лист до якого було додано протокол узгодження розбіжностей та зазначено про не узгодження протоколу розбіжностей у повному обсязі. Тобто, як вказує позивач, відповідач відмовився від укладання договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України на умовах, запропонованих позивачем в Протоколі розбіжностей до Договору оренди, надісланих відповідачу листом від 03.12.2014 за № 04-01/4357.

28.12.2015 року позивачем подано Заяву про зменшення позовних вимог № 04-01/4949 від 28.12.2015 року, за змістом якої позивач просить до прийняття рішення по справі внести зміни в п. 2.1 Договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами), зменшивши розмір вартості послуг до 12 000 грн. та 2400 грн. податку на додану вартість, та в зв'язку з цим викласти його в редакції, яка була запропонована відповідачу в протоколі розбіжностей.

Позивач, вважаючи, що укладення такого договору є обов'язковим для відповідача в силу положень статей 179, 181 Господарського кодексу України та Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 07.03.2013 року N 228 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 березня 2013 р. за N 493/23025) затверджено Типовий договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами), звернувся з позовом до суду.

Господарським судом вірно встановлено, що предметом позову у цій справі є вимоги позивача про укладення договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами) між ПАТ "Миколаївгаз" та ФОП ОСОБА_3 на умовах ПАТ "Миколаївгаз" викладених в прохальній частині позовної заяви, проект якого було викладено в Протоколі розбіжностей до Договору Оренди та надіслано відповідачу разом з листом № 04-01/4357 від 03.12.2014р.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Укладення договору спірної категорії є обов'язковим в силу закону, в якості альтернативи з чотирьох варіантів, передбачених законом.

Відповідно до ст. 187 ГК України, спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Відповідно до частини 3 статті 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

За змістом ст. 187 ГК України та ст. 649 ЦК України переддоговірні спори про спонукання до укладення договору, якщо одна зі сторін ухиляється від його укладення вирішуються судом, при цьому, розгляд судом цих спорів обумовлюється обов'язковістю договору (за державним замовленням, на підставі правового акту органу державної влади чи місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом).

На день подачі позову - 01.04.2015р. - правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку природного газу були визначені Законом України "Про засади функціонування ринку природного газу" від 08.07.2010 року N 2467-VI ( в редакції Закону від 14.08.2014, що набула чинності з 10.09.2014).

Верховною Радою України прийнято Закон № 329-VIII від 09.04.2015 " Про ринок природного газу", який набрав чинності 07.05.2015р.

Відповідно до Преамбули вказаного Закону, цей Закон визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону:

1. Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 жовтня 2015 року, крім:

пункту 1 частини другої статті 22, статті 33, які застосовуються з дня набрання чинності цим Законом з урахуванням пункту 10 цього розділу;

пункту 5 частини другої статті 22, статей 23-31, які вводяться в дію з 1 квітня 2016 року;

пункту 3 частини другої статті 38, статті 39, які вводяться в дію з 1 січня 2016 року.

Частина шоста статті 11 цього Закону втрачає чинність з 1 квітня 2017 року.

Пунктом 2 Прикінцевих та Перехідних положень вказаного Закону визнано таким, що втрачає чинність з 1 жовтня 2015 року Закон України "Про засади функціонування ринку природного газу" .

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, на час прийняття рішення у справі у суду відсутні підстави для застосування норм Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" та постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 07.03.2013 року N 228, які втратили чинність.

На виконання норм Закону України "Про ринок природного газу" було прийнято Постанову національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494 "Про затвердження Кодексу газорозподільних систем" (зареєстровано в Мін'юсті України, 06.11.2015 за № 1379/27824). Вказаною постановою було затверджено Кодекс газорозподільних систем.

Відповідно до п. 2 розділу І." Визначення основних термінів та понять" вказаного Кодексу, цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб'єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Розділом III. "Основні правила технічної експлуатації газорозподільної системи" визначено загальні умови експлуатації газорозподільних систем.

Відповідно до п. 1 цього розділу Кодексу газорозподільних систем, експлуатацію газорозподільних систем здійснюють виключно Оператори ГРМ.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ вказаного Кодексу, власники газової мережі, яка згідно з розділом ІІ цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов'язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу).

Таким чином, законом встановлено обов'язок відповідача як власника складових газотранспортної системи, який не забезпечує її надійну та безпечну експлуатацію, оскільки не є спеціалізованим ліцензованим суб'єктом, передати належні йому складові на альтернативній основі відповідно до чотирьох варіантів, передбачених у вищезазначеному п.2 розділу 3 Кодексу газорозподільних систем.

В судовому засіданні та додаткових поясненнях у справі представник відповідача зазначила, що відповідач та його представник після відмови укласти договір оренди неодноразово пропонували придбати у нього належну йому складову частину газотранспортної системи (побудованого відповідачем в смт. Арбузинка газопроводу) на оплатній основі, однак позивач не виявив бажання придбати складову частину газотранспортної системи.

Апеляційний суд вважає, що господарським судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позову про укладення договору, оскільки вказаний договір, як обов'язковий до укладення сторонами, передбачений в якості альтернативи чотирьох варіантів, передбачених законом. Апеляційний суд вважає, що в даному випадку право вибору одного з варіантів належить власнику. Таким чином закон захищає його права, як власника.

Оскільки відповідач обирає варіант передачі належного йому газопроводу у власність шляхом купівлі-продажу, таке його рішення обов'язкове для позивача.

Доказів того, що позивач пропонував придбати у відповідача належну йому складову газотранспортної системи, ні господарському суду першої інстанції, ні апеляційному суду позивач не надав.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ст.104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення справи по суті.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 28.12.2015 року у справі №915/549/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий Л.О. Чимбар

Суддя О.В. Джихур

Суддя Г.К. Дмитренко

Постанова виготовлена в повному обсязі 01.04.2016 року.