ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р. Справа № 911/428/16

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Колесника Р.М. при секретарі судового засідання Щотової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного підприємства «Оліяр», Львівська обл., с. Ставчани

до Товариства з обмеженоювідповідальністюНаукововиробничеобєднанняФастівський завод хімічногомашинобудування«Червонийжовтень», Київська обл., м. Фастів

простягнення 604 991,23 гривень

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1,довіреність №б/н від 07.09.2015;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №22-Д від 18.01.2015.

Приватне підприємство «Оліяр» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково виробниче обєднання Фастівський завод хімічного машинобудування «Червоний жовтень» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 604 991,23 гривень, а саме: основного боргу за товар неналежної якості у розмірі 540 000,00 гривень, процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 27 991,23 гривень, витрат з найму крану у розмірі у розмірі 37 000,00 гривень.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.02.2016 задоволено клопотання позивача про участь представника ПП «Оліяр» в засіданні господарського суду Київської області в режимі відеоконференції.

Розгляд справи відкладався.

25.02.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те що, акт на який посилається позивач не відповідає умовам контракту та особа яка його підписала не була уповноважена на здійснення цих дій. Крім того, посилався на те, що необхідною умовою для повернення сплачених грошових коштів за товар є його повернення відповідачу, що станом на час розгляду справи не відбулося.

09.03.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшли письмові пояснення №19 від 26.02.2016, в яких наведено додаткові обґрунтування позовних вимог, що стосується дотримання порядку складання акту від 26.10.2015, а також пояснення, що даний акт був підписаний уповноваженою на те особою.

17.03.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, а також особисті пояснення працівника підприємства ОСОБА_3, який пояснив що 26.10.2015 він знаходився у відрядженні на ПП «Оліяр» для вирішення технічних питань, повязаних з протіканням по фланцевим зєднанням збірника СЕнв 20-2-12, даний акт був підписаний ним в підтвердження того, що на момент перевірки даний збірникСЕнв 20-2-12 не міг експлуатуватись в звязку з виявленими підтіканнями рідини. Також були подані листи 8/1411 від 13.11.2015, №8/154 від 17.02.2016, № 8/230 від 10.03.2016, в яких відповідач просить прийняти його спеціалістів та території ПП «Оліяр» для огляду збірника СЕнв 20-2-12 та вирішення питання стосовно вивезення збірника.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

08.12.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково виробниче обєднання Фастівський завод хімічного машинобудування Червоний жовтень (постачальник) та Приватним підприємством Оліяр (покупець) було укладено контракт №34, за умовами якого «постачальник» зобовязується виготовити та передати у власність, а «покупець» прийняти та оплатити товар, найменування, асортимент, кількість та ціна якого узгоджуються сторонами в специфікації, яка з моменту підписання її сторонами являється невідємною частиною даного контракту (п. 1.1. контракту).

Згідно до пункту 1.2. контракту, для виготовлення товару Сторонами підписується технічне завдання або креслення, котрі розробляються «Постачальником».

Відповідно до пункту 2.2 контракту ціна товару оговорюється у Специфікації.

Відповідно до специфікації №1 до контракту №34 від 08.12.2014, постачальник передає у власність покупцю, а покупець приймає та оплачує наступний товар:

- фланець Ду 1000 за ціною 30 000,00 гривень;

- фланець Ду1200 за ціною 36 000,00 гривень;

- збірник СЕнв 20-2-12 за ціною 540 000,00 гривень.

Додатковою угодою №1 до додатку №34 від 08.12.2014 сторони змінили пункт 1 в Специфікації №1 до Контракту №34 від 08.12.2014, в частині, що стосується термінів поставки, визначивши термін поставки до 07.08.2015.

Даний контракт вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх обовязків по даному контракту.

Відповідно до специфікації №1 до контракту відповідач поставив позивачу збірник СЕнв 20-2-12 (надалі-товар) вартістю 540 00,00 гривень. Зазначений факт підтверджується видатковою накладною №КО-0000031 від 04.08.2015. Оплату товару проведено позивачем згідно рахунку № КО-0000270 від 08.12.2014 року, що підтверджується платіжними дорученнями № 4630 від 18.12.2014 року на суму 276000 гривень та № 4173 від 23.07.2015 року на суму 330000 гривень.

Листом №10/06 від 15.10.2015 позивач повідомив відповідача про те, що отриманий товар не придатний до експлуатації через те, що в місцях зєднання корпусів збірника виявлено значні витікання рідини та просив терміново направити представника відповідача для вирішення питання по усуненню несправності даної ємкості.

26.10.2015 комісія в складі головного інженера відповідача ОСОБА_3, головного механіка позивача ОСОБА_4 та механіка цеху рафінації позивача ОСОБА_5 був складений акт про те, що збірник СЕнв 20-2-12 виготовлений ТОВ НВО ФЗХМ «Червоний жовтень» відповідно до контракту №34 від 08.12.2014 непридатний до експлуатації (виявлені підтікання рідини в місцях фланцевих зєднань).

Позивачем було надіслано відповідачу лист №10/09 від 29.10.2015, в якому просив усунути недоліки товару в порядку, передбаченому пунктом 3.9. Контракту №34.

Позивачем було отримано ряд листів, зокрема лист від 28.10.2015 №8/1329, 29.10.2015 №8/1334 та 11.11.2015 №8/1397, з яких вбачається, що відповідач визнає факт неналежної якості товару та готовий власними силами усунути недоліки. Для чого живав певні дії.

Позивач звертався до відповідача з претензію №1 від 23.11.2015, в якій сформульовано заяву про відмову від контракту, висунуто вимогу повернути грошові кошти в розмірі 540 000,00 гривень, сплачені за товар (збірник СЕнв 20-2-12), компенсувати витрати на послуги крана, який використовувався для монтажу та демонтажу збірника в сумі 37 000,00 гривень та забрати товар з підприємства протягом 10 днів з дня отримання претензії.

Факт отримання зазначеної претензій відповідачем не заперечувався. В матеріалах справи наявна відповідь відповідача на претензію (лист № 8/1789 від 14.12.2015 року), в якій вказано про те, що спеціалісти відповідача прораховують вартість певних елементів збірника, після чого відповідач сподівається на укладання мирової угоди, згідно якої виготує і поставить необхідне для позивача обладнання.

Посилаючись на вчинену відмову від контракту, обумовлену поставкою товару неналежної якості та неможливістю усунення виявлених недоліків протягом розумного строку, неповернення відповідачем сплачених за товар грошових коштів, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом та просить стягнути з відповідача вартість неякісного товару, проценти за користування чужими грошовими коштами та додаткові витрати, понесені у звязку з придбанням товару неналежної якості.

Дослідивши обставини справи, надані докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляну на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Як передбачено статтею 675 Цивільного кодексу України, товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із частиною 1 статті 268 Господарського кодексу України якість товарів, що поставляються повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги, до якості товарів.

Відповідно до частини 6 статті 269 Господарського кодексу України постачальник (виробник) зобов'язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем правил експлуатації виробу.

Статтею 679 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 678 Цивільного кодексу України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем було постановлено товар неналежної якості, зокрема в місцях зєднання корпусів збірника виявлено значні витікання рідини, про що сторонами складено відповідний акт від 26.10.2015 року.

В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач посилається на те, що акт б/н від 26.10.2015 на який посилається позивач, не може братись до уваги, оскільки він не відповідає умовам п.4.7 Контракту №34, а саме в ньому не зазначено дати виявлення недоліків та терміни (строки) їхнього усунення. Також відповідач посилається на те, що даний акт спеціалістами відповідача не узгоджувався, на акті стоїть підпис представника відповідача, який на здійснення даних дій не уповноважувався.

Надаючи доводам сторін в цій частині належну юридичну оцінку суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 3.10. Контракту, сторони визнають, що достатнім доказом неналежної якості товару, є акт, складений представниками Постачальника і Покупця. У разі відмови Постачальника від складання даного акту, даний акт може бути складений представником покупця та представником незалежної експертної організації.

Посилання відповідача на те, що акт з боку відповідача підписаний представником, не уповноваженим на підписання такого роду документів, судом до уваги не приймаються, оскільки той факт, що відповідач направив до позивача свого представника після отримання повідомлення про несправність збірника СЕнв 20-2-12, є достатнім доказом того, що він мав необхідний обєм повноважень для встановлення та підтвердження факту неналежної якості обладнання. Той факт, що представник є головним інженером відповідача та підписав акт від 26.10.2015 відповідачем не заперечується, контрактом не передбачено спеціального уповноваження особи для складання/підписання відповідного акту.

Посилання відповідача на те, що акт від 26.10.2015 року не відповідає ознакам дефектного акту, визначеним п. 4.7 контракту, а саме не містить найменування недоліків, дати їх виявлення і терміни їх усунення, судом до уваги не приймаються, адже п. 3.10. контракту таких вимог до акту не встановлює, найменування недоліків в акті від 26.10.2015 року зазначено, а терміни усунення недоліків, визначені п. 3.9 контракту.

Судом також враховано, що протягом всього часу з моменту виявлення обставин, що свідчать про неможливість здійснення експлуатації придбаного позивачем товару, аж до моменту звернення позивача до суду із розглядуваним позовом, відповідач не вказував про недоведеність факту неналежної якості товару, відсутність повноважень у його представника на складання акту від 26.10.2015 року, невідповідність цього акту умовам п. 4.7. контракту, не пропонував скласти новий акт із дотриманням вимог п. 4.7. контракту, що, з огляду на положення ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, є підставою дійти висновку про недобросовісну поведінку відповідача, що призвело до порушення прав позивача.

З огляду на викладене, з урахуванням змісту п. 3.10 контракту, акт від 26.10.2015 року, складений за участю представників обох сторін сприймається судом у якості належного та допустимого доказу поставки відповідачу товару неналежної якості.

Відповідно до п. 3.9. контракту, у випадку поставки товару, що не відповідає цьому контракту, та/або при неможливості усунення дефектів протягом 10-ти денного терміну, то покупець вправі відмовитись від неякісного товару, а постачальник зобовязується відшкодувати всі витрати повязані з придбанням, транспортуванням товару, та повернути покупцю всі сплачені кошти протягом 10 (десяти) робочих днів.

В претензії від 23.11.2015 року позивач сформулював відмову від контракту та вимагав повернути сплачені за то товар грошові кошти та забрати збірник.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свого обовязку не виконав, грошові кошти не повернув, що дає суду підстави дійти висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача вартості товару неналежної якості у розмірі 540 000 гривень.

Посилання представника відповідача на численні листи, адресовані ним позивачу з проханням допустити його представників для огляду збірника висновків суду не спростовують, здебільшого вчинені вже після звернення позивача до суду, а тому судом до уваги не приймаються.

Висновки суду ґрунтуються, в тому числі, і на фактичних діях відповідача, який впродовж жовтня 2015 року - листопада 2016 року не заперечував факту постачання товару неналежної якості (лист від 28.10.2015 №8/1329, 29.10.2015 № 8/1334 та 11.11.2015 № 8/1397), вживав певних заходів з метою усунення дефектів, намагався досягти із позивачем згоди з цього приводу, що жодним чином не вплинуло на поновлення порушених прав позивача у позасудовий спосіб але свідчить про обізнаність та згоду із фактом поставки товару неналежної якості.

Доводи відповідача про те, що за приписами п. 4.11. контракту обовязок відповідача повернути грошові кошти виникає лише за умови повернення товару, протягом 10-ти днів з моменту такого повернення, судом до уваги не приймаються, адже позивач обґрунтовує позовні вимоги положеннями п. 3.9. контракту, реалізація права вимоги повернення сплачених за товар грошових коштів за яким, жодним чином не обумовлена настанням такої події, як повернення товару, що повністю узгоджується із приписами ч.2 ст. 678 Цивільного кодексу України.

Крім того, контрактом взагалі не визначено, що обовязок повернення товару неналежної якості покладається саме на позивача.

В претензії від 23.11.2015 року позивач вимагав від відповідача забрати товар неналежної якості. Водночас, станом на час прийняття судом рішення зазначене питання залишилося не вирішеним, відповідач ніколи не заявляв про готовність повернути сплачені грошові кошти за умови повернення позивачем збірника, не вчиняв і власних ініціативних дій з метою повернення збірника аж до моменту звернення позивача до суду.

В контексті розглядуваних правовідносин, враховуючи встановлення судом факту поставки товару неналежної якості, та з огляду на невизначеність обовязку саме позивача повернути (здійснити повернення власними силами, за власний рахунок) товар неналежної якості відповідачу, суд приходить до висновку про безпідставність доводів відповідача про виникнення обовязку з повернення грошових коштів лише після повернення товару.

При цьому, обовязок позивача повернути товар неналежної якості (не чинити перешкод у його поверненні), у звязку із висновками суду про повернення на його користь сплачених грошових коштів, презюмується.

Таким чином, позивачем було доведено істотне порушення вимог щодо якості товару, оскільки виявлені в період гарантійного строку недоліки товару не були усунуті постачальником протягом тривалого часу, і ці недоліки не дозволяють здійснювати експлуатацію товару за призначенням, що зумовлює висновки суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 540 000,00 гривень суми оплати поставленого товару неналежної якості, адже є обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та відповідачем належним чином не спростовані.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 28 642,19 гривень процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Частиною 2 статті 536 ЦК України передбачено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 4.12. контракту, у разі неповернення постачальником суми коштів у строк, передбачений п. 4.11. контракту (протягом 10 днів з моменту повернення товару), постачальник сплачує проценти у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за користуванням чужими грошовими коштами за кожний день такого користування.

Отже, сторони в договорі встановили момент, з якого можуть нараховуватися проценти за користування чужими грошовими коштами через 10 днів з моменту повернення товару. Оскільки повернення товару станом на час розгляду справи не відбулося, правові підстави для нарахування процентів у позивача були відсутні, що зумовлює висновки суду про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 37 000,00 гривень додаткових витрат з найму крану, необхідного для здійснення монтажу/демонтажу товару, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

В обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача зазначених витрат, позивач посилається на акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000147 на суму 9 000,00 гривень, № ОУ-0000150 на суму 6 000,00 гривень, № ОУ-0000161 на суму 16 000,00 гривень, № ОУ-0000166 на суму 6 000,00 гривень та платіжні доручення (копії яких наявні в матеріалах справи).

Водночас, з актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000147 на суму 9 000,00 гривень, №ОУ-0000150 на суму 6 000,00 гривень не вбачається, як саме вони повязані з предметом договору, в решті ж зазначені витрати узгоджуються із предметом спору, розглядуваними правовідносинами.

Враховуючи положення п. 3.9. контракту, що передбачає обовязок відповідача, окрім повернення вартості товару неналежної якості, відшкодувати позивачу всі витрати, повязані з придбанням та транспортуванням товару та враховуючи, що послуги крану, що є необхідними для здійснення монтажу/демонтажу збірника, що відповідачем в перебігу розгляду справи не заперечувалося, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення таких витрат, а саме у розмірі 22 000,00 гривень, наданих згідно актів № ОУ-0000161 на суму 16 000,00 гривень та № ОУ-0000166 на суму 6 000,00 гривень, що є доведеними в цій частині належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8 430,00 гривень.

Керуючись статтями 4, 22, 32, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково виробниче обєднання Фастівський завод хімічного машино будування «Червоний жовтень» (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Оржонікідзе, буд. 50, код 33438379) на користь Приватного підприємства «Оліяр» (81118, Львівська обл., Пустомитівський район, с. Ставчани, код 32461721) 540 000 (пятсот сорок тисяч) гривень 00 коп. основного боргу, 22 000 (двадцять дві тисячі) гривень 00 коп. витрат, 8 430 (вісім тисяч чотириста тридцять) гривень 00 коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 17.03.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 21.03.2016 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Р.М. Колесник