ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р. Справа № 914/2360/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Львівобленерго (надалі ПАТ Львівобленерго) за № 502-4407/2 від 17.12.2015р. (вх. № 01-05/6024/15 від 22.12.2015р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 02.12.2015р.

у справі № 914/2360/15

за позовом: ПАТ Львівобленерго

до відповідача: Комунального підприємства Моршинтеплоенерго (надалі КП Моршинтеплоенерго)

про стягнення 30048,11 грн.,

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 502-4606/2 від 28.12.2015р.);

від відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність б/н від 28.01.2016р.),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 02.12.2015р. у справі №914/2360/15 (головуючий суддя Король М.Р., судді: Запотічняк О.Д., Березяк Н.Є.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з КП Моршинтеплоенерго на користь ПАТ Львівобленерго 52,15 грн. пені, 2,61 грн. - трьох процентів річних та 3,33 грн. судового збору. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, позивач надав згоду на виконання обовязку боржника іншими особами у порядку і строки, визначені спільними протокольними рішеннями, тобто погодився на зміну порядку і строків взаєморозрахунків за придбану електричну енергію протягом спірного періоду, поставлену відповідно до договору про постачання електричної енергії № 90347 від 04.06.2007р. Оскільки відповідач не є стороною спільного протокольного рішення, то він не може нести відповідальність за несвоєчасність його виконання. В звязку з простроченими перерахуваннями самим відповідачем поза межами спільних протокольних рішень, суд здійснив власні розрахунки, прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 2,61 грн. та 52,15 грн. пені за прострочення оплати рахунків по активній та реактивній енергії за квітень 2015 року.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій рішення суду першої інстанції вважає прийнятим при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу на те, що з приєднаних до матеріалів справи рахунків, платіжних доручень та розрахунків боргу вбачається, що в порушення умов договору, відповідач не здійснював вчасно оплати за поставлену йому електричну енергію та за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії за період лютий-квітень 2015 року. На його думку, висновок суду першої інстанції, про те що з моменту підписання спільних протокольних рішень про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету сторонами змінено порядок і строк проведення розрахунків за придбану електричну енергію протягом спірного періоду, поставлену відповідно до договору про постачання електричної енергії № 90347 від 04.06.2007р., не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить законодавству України. Просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 02.12.2015р. у справі №914/2360/15, прийняти нове рішення, яким повністю задоволити позовні вимоги ПАТ Львівобленерго.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вважає доводи скаржника безпідставними та необґрунтованими. Звертає увагу на те, що жодних правових підстав для стягнення штрафних санкцій, які зазначені в позовній заяві, немає, оскільки позивач погодився на виконання умов постанови КМУ № 20 від 11.01.2005р. Просить залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про наявність підстав для часткового скасування рішення господарського суду Львівської області від 02.12.2015р. у справі №914/2360/15.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.06.2007р. між ВАТ Львівобленерго, правонаступником якого є ПАТ Львівобленерго (постачальник), та КП Моршинтеплоенерго (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №90347, відповідно до якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку № 9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точка продажу електричної енергії: зазначена в додатку №6 Однолінійна схема (а.с.23-30).

Відповідно до п. 2.1 договору під час виконання умов цього договору, а також вирішення питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі ПКЕЕ).

Пунктом 2.1.2 договору передбачено, що у випадку зміни чинного законодавства України, зокрема нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини, що виникають з приводу постачання електричної енергії та стосуються предмету цього договору; зобов'язань, прав, обовязків та відповідальності сторін; порядку визначення та узгодження договірних величин споживання електричної енергії та потужності; порядку обмеження та припинення електропостачання; обліку електричної енергії та порядку розрахунків; відносин із третьою стороною та інших правовідносин, які випливають з приводу постачання електричної енергії, застосовуються положення цих нормативно-правових актів, які мають перевагу перед положеннями цього договору. Сторони зобов'язуються керуватися вимогами цих нормативно-правових актів з дня набрання ними чинності незалежно від внесення змін до цього договору.

Згідно п.2.3.3-2.3.4 договору споживач зобовязався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 Порядок розрахунків та №9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком № 7а (7б) Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії.

Відповідно до п. 4 додатку № 2 до договору остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначених за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ.

Права сторін договору визначені в розділі 3.

Розділом 4 договору встановлено відповідальність його сторін. Так, за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати (п. 4.2.1 договору).

Відповідно до п. 9.3 договору спірні питання та розбіжності щодо виконання умов цього договору, щодо яких сторонами не буде досягнуто згоди, вирішуються у порядку, встановленому законодавством України.

Пунктом 9.4 передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2007р. Договір вважається щоразу продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

З наявної у справі копії вбачається, договір про постачання електричної енергії №90347 від 04.06.2007р. підписаний та скріплені печатками його сторін.

На виконання укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії № 90347 від 04.06.2007р. позивач протягом лютого-квітня 2015 року поставив, а відповідач прийняв активну електроенергію загальною вартістю 210823,95 грн. та реактивну електроенергію вартістю 15688,68 грн., про що виставлено для оплати відповідні рахунки (а.с.16-21).

Зокрема, згідно рахунку ПАТ Львівобленерго №300402/43558-1 за лютий 2015 року відповідачу нараховано 138116,26 грн. за активну енергію та згідно рахунку №300302/43559-2 за лютий 2015 року 4631,36 грн. за реактивну енергію. Строк оплати визначено до 27.02.2015р.

Відповідно до рахунку ПАТ Львівобленерго №300403/45646-1 за березень 2015 року відповідачу нараховано 182344,07 грн. за активну енергію та відповідно до рахунку №300303/45647-2 за березень 2015 року 12447,72 грн. за реактивну енергію. Строк оплати визначено до 27.03.201р.

Згідно рахунку ПАТ Львівобленерго №300504/47669-1 за квітень 2015 року відповідачу нараховано 63032,16 грн. за активну енергію та згідно рахунку №300304/47670-2 за квітень 2015 року 15688,68 грн. за реактивну енергію. Строк оплати визначено до 24.04.2015р.

У позовній заяві позивач вказує, що в порушення умов договору № 90347 від 04.06.2007р. відповідач не проводив вчасної оплати поставленої електричної енергії та послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії. До позову додав розрахунок боргу по електроенергії та реактивній електроенергії (а.с.6-8, 12).

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 Про затвердження деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (з наступними змінами і доповненнями) та згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (зі змінами), затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики країни, НАК «Нафтогаз України» та Державного казначейства України від 03.02.2009р. № 55/57/43, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області (сторона № 1), Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації (сторона № 2), Енергопостачальною компанією ПАТ Львівобленерго (сторона № 3) та ДП Енергоринок (сторона остання) підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету з одночасним погашенням заборгованості за спожиту електроенергію перед ПАТ "Львівобленерго" (а.с.63-67).

В пунктах 4, 5 вказаних спільних протокольних рішень сторони передбачили схеми, порядок та строки проведення розрахунків по спільних протокольних рішеннях, зокрема визначили, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

У пунктах п.п. 6, 8 спільних протокольних рішень вказано, що сторони несуть відповідальність за недотримання вимог постанови КМУ від 11.01.2005р. № 20 та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію і невиконання своїх зобовязань за цими спільними протокольними рішеннями відповідно до чинного законодавства. Усі спірні питання, повязані із виконанням спільних протокольних рішень, вирішуються шляхом переговорів між сторонами.

Згідно п. 9 спільні протокольні рішення вважаються укладеними у разі, якщо вони підписані сторонами без розбіжностей та інших додаткових умов.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ Львівобленерго підписало спільні протокольні рішення без жодних зауважень, з чого можна зробити висновок про те, що позивач погодився на визначений порядок розрахунків без участі відповідача.

Відповідна оплата була здійснена на суму, вказану у зведених реєстрах, доданих до спільних протокольних рішень, зокрема, за січень-лютий 2015 року в сумі 11792000,00грн. і за період лютий-березень 2015 року в сумі 3398900,00 грн., всього 15190900,00 грн. (а.с.89-90).

В платіжних дорученнях у графі призначення платежу про перерахунок коштів згідно спільних протокольних рішень зазначено ПКМУ № 20, а платником виступає Департамент фінансів Львівської ОДА.

В матеріалах справи відсутні докази про неприйняття чи повернення коштів, сплачених Департаментом фінансів Львівської ОДА на виконання спільних протокольних рішень в рахунок погашення заборгованості КП «Моршинтеплоенерго» перед енергопостачальною організацією.

Відтак, відповідно до спільних протокольних рішень, заборгованість відповідача за спожиту електроенергію (активну) перед ПАТ Львівобленерго за січень, лютий, березень 2015 року погашено за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Разом з тим, судом встановлено прострочення договірного зобовязання відповідачем, яке було допущено поза межами спільних протокольних рішень.

Так, як видно з приєднаних до позовної заяви розрахунків боргу по електроенергії та по реактивній електроенергії на рахунок позивача в період з лютого по квітень 2015 року включно по договору № 90347 від 04.06.2007р. поступили грошові кошти в таких розмірах: 1691,79 грн. - 23.03.2015р., 146100,00 грн. - 02.04.2015р., 47000,00 грн. - 20.04.2015р., 28479,88 грн. - 28.04.2015р., 3240,96 грн. - 28.04.2015р., 12447,72 грн. - 30.04.2015р.

При цьому, 29.04.2015р. відповідач надіслав позивачу факсограмний лист за № 1-06/153 від 29.04.2015р., в якому просив зарахувати здійснену 28.04.2015р. оплату в сумі 28479,88 грн. за активну електроенергію, як оплату 12447,72 грн. за реактивну електроенергію (а.с.179).

Підставою звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом слугувало несвоєчасне здійснення відповідачем розрахунків за поставлену електричну енергію за період з лютого по квітень 2015р.

При винесенні постанови колегія суддів враховує наступне.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

В частині 1 статті 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В ході розгляду апеляційної скарги ПАТ Львівобленерго колегією суддів встановлено, що на підставі укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії № 90347 від 04.06.2007р. відповідач в період з лютого по квітень 2015 року спожив активної електроенергію загальною вартістю 210823,95 грн. та реактивної електроенергії вартістю 15688,68 грн., оплативши через банк грошові кошти в сумі 33412,63 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень (а.с.80-81).

Відповідно до п.2.1.2 укладеного сторонами договору про постачання електричної енергії № 90347 від 04.06.2007р. у випадку зміни чинного законодавства України, зокрема нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини, що виникають з приводу постачання електричної енергії та стосуються предмету цього договору; зобов'язань, прав, обовязків та відповідальності сторін; порядку визначення та узгодження договірних величин споживання електричної енергії та потужності; порядку обмеження та припинення електропостачання; обліку електричної енергії та порядку розрахунків; відносин із третьою стороною та інших правовідносин, які випливають з приводу постачання електричної енергії, застосовуються положення цих нормативно-правових актів, які мають перевагу перед положеннями договору. Сторони зобов'язуються керуватися вимогами цих нормативно-правових актів з дня набрання ними чинності незалежно від внесення змін до договору.

Судом встановлено, що у спірному періоді відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 Про затвердження деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (з наступними змінами і доповненнями), Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації, Енергопостачальною компанією ПАТ Львівобленерго та ДП Енергоринок підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету з одночасним погашенням заборгованості за спожиту електроенергію перед ПАТ "Львівобленерго".

Вказані спільні протокольні рішення укладались на загальну суму, у склад якої входила і сума заборгованості відповідача перед позивачем, визначена зведеними реєстрами, які є додатком до кожного протокольного рішення, погоджені його сторонами та скріплені їх мокрими печатками.

Механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату електроенергії, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим Постановою КМУ №20 від 11.01.2005р..

Взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, Міністерством фінансів Автономної Республіки Крим, головними фінансовими управліннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій (далі - відповідні головні фінансові управління), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N 20 (із змінами), визначені Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Державного казначейства України, Міністерства палива та енергетики, НАК "Нафтогаз України" від 03.02.2009р. № 55/57/43, який був чинним станом на березень 2015р.

Відповідно до п. 1.2. Порядку № 55/57/43 від 03.02.2009р. розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього Порядку, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2.

Згідно пунктів 5 Спільних протокольних рішень їх сторони погодили, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Таким чином, спільні протокольні рішення про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету передбачають перерахування позивачу з Державного бюджету України заборгованості по компенсації коштів по пільгам і субсидіям за спірний період.

Відтак, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, які, в силу положень п.2.1.2 договору про постачання електричної енергії № 90347 від 04.06.2007р., мають перевагу перед положеннями цього договору, їх сторони, в тому числі позивач, погодили порядок і строки погашення заборгованості споживачів перед постачальником електроенергії ПАТ «Львівобленерго», а тому безпідставним є твердження позивача про порушення відповідачем строків оплати отриманої електричної енергії, що передбачені договором, та притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення інфляційних втрат, процентів річних та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за вказаним договором.

Порушенням зобовязання відповідно до статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання.

За змістом приписів статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

З аналізу матеріалів справи суд встановив, що позивачем отримано грошові кошти за поставлену відповідачу в спірному періоді електроенергію.

Позивач не висловив жодних претензій з приводу виконання сторонами своїх зобовязань згідно спільних протокольних рішень про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N 20 (зі змінами).

З матеріалів справи не вбачається вини відповідача у несвоєчасному виконанні спірних зобовязань.

Отже, суд правомірно відмовив у задоволенні тієї частини позовних вимог, яка стосується виконання зобовязань по оплаті за спожиту електроенергію в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N 20 (зі змінами) та спільними протокольними рішеннями про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, стороною яких є позивач.

Разом з тим, місцевий господарський суд у звязку з простроченими перерахуваннями грошових коштів самим відповідачем поза межами спільних протокольних рішень частково задоволив позовні вимоги, стягнувши з відповідача на користь позивача 52,15 грн. пені та 2,61 грн. 3% річних та повністю відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань.

Колегія суддів вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду у цій частині позову помилковим, враховуючи те, що відповідач в порушення своїх договірних зобовязань невчасно розраховувався за спожиту в спірному періоді реактивну електроенергію, а саме, не оплатив у встановлені строки виставлені позивачем наступні рахунки за спожиту реактивну електроенергію: №300302/43559-2 за лютий 2015 року на суму 4631,36 грн., №300303/45647-2 за березень 2015 року на суму 12447,72 грн. та №300304/47670-2 за квітень 2015 року на суму 15688,68 грн.

Відповідно до наявних у справі копій платіжних доручень та розрахунку боргу по реактивній електроенергії, відповідач погасив заборгованість по оплаті за спожиту в період з лютого по квітень 2015 року реактивну електроенергію 28.04.2015р. та 30.04.2015р. Наведених обставин відповідач не заперечує.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунків 3% річних та індексу інфляції КП «Моршинтеплоенерго» по реактивній електричній енергії, позивач нарахував відповідачу за період з 02.03.2015р. по 29.04.2015р. 3% річних в сумі 42,38 грн. та 2223,10 грн. індексу інфляції.

Перевіривши правильність здійсненого розрахунку, апеляційний господарський суд вважає доведеними позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 42,38 грн. та 2223,10 грн. індексу інфляції за невчасну оплату вартості спожитої реактивної електроенергії у спірному періоді, а рішення суду першої інстанції в цій частині позову таким, що підлягає скасуванню.

При розгляді апеляційної скарги в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 842,15 грн. за період з 02.03.2015р. по 29.04.2015р., нарахованої у звязку з простроченням оплати вартості реактивної електроенергії, колегія суддів враховує наступне.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 4.2.1 договору за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Перевіривши правильність здійсненого розрахунку заявленої до стягнення суми пені, колегія суддів вважає, що позивач підставно та правомірно просив суд стягнути з відповідача 842,15 грн. пені за період з 02.03.2015р. по 29.04.2015р.

Разом з тим, твердження апелянта про те, що відповідач не є учасником спільних протокольних рішень і їх дія не може поширюватись на спірні договірні правовідносини, є необґрунтованим з огляду на положення п.2.1.2 укладеного між ним та КП «Моршинтеплоенерго» договору про постачання електричної енергії № 90347 від 04.06.2007р. Підписавши спільні протокольні рішення, позивач погодився на визначений ними порядок і механізм отримання коштів за поставлену відповідачу електроенергію.

З огляду на вищевказане, апеляційний господарський суд вважає, що висновки, наведені в оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду, не у повній мірі відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, тому його необхідно скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача 2223,10 грн. інфляційних нарахувань, 790,00грн. пені та 3% річних в сумі 39,77 грн., прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволити. В рештій частині рішення суду залишити без змін.

У відповідності із статтею 49, пунктом 10 статті 105 ГПК України апеляційний господарський суд здійснює новий розподіл судових витрат у справі.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Львівобленерго задоволити частково.

Рішення господарського суду Львівської області від 02.12.2015р. у справі №914/2360/15 скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з Комунального підприємства Моршинтеплоенерго на користь Публічного акціонерного товариства Львівобленерго 2223,10 грн. інфляційних нарахувань, 790,00 грн. пені та 3% річних в сумі 39,77 грн. В цій частині прийняти нове рішення. Позов задоволити.

Стягнути з Комунального підприємства Моршинтеплоенерго (82482, Львівська область, м. Моршин, вул. Привокзальна,45а, ідентифікаційний код 33892124) на користь Публічного акціонерного товариства Львівобленерго (79026, м. Львів, вул.Козельницька, 3, ідентифікаційний код 00131587) 2223,10 грн. інфляційних нарахувань, 790,00 грн. пені та 3% річних в сумі 39,77 грн.

В рештій частині рішення господарського суду Львівської області від 02.12.2015р. у справі №914/2360/15 залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства Моршинтеплоенерго (82482, Львівська область, м. Моршин, вул. Привокзальна,45а, ідентифікаційний код 33892124) на користь Публічного акціонерного товариства Львівобленерго (79026, м. Львів, вул.Козельницька, 3, ідентифікаційний код 00131587) 188,91 грн. судового збору за розгляд позовної заяви та 207,80 грн. за розгляд апеляційної скарги.

Місцевому господарському суду видати відповідний наказ.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Гриців В.М.

ОСОБА_1