ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року Справа № 902/1496/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Самусенко С.С. - головуючого,
Плюшка І.А.,
Татькова В.І.,

розглянувши касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на рішення та постановугосподарського суду Вінницької області від 02.12.2015 Рівненського апеляційного господарського суду від 19.01.2016
у справі№ 902/1496/15
господарського судуВінницької області
за позовомВищого навчального приватного закладу "Дніпропетровський гуманітарний університет"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
провизнання договору недійсним
за участю представників:
від позивача: Морозова В.О.,від відповідача: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Вищий навчальний приватний заклад "Дніпропетровський гуманітарний університет" звернувся до господарського суду із позовом до ФОП ОСОБА_4 про визнання договору позики №1/05 від 23.05.2011 щодо надання зворотної фінансової допомоги у розмірі 6 000 000 грн. недійсним.

Позов мотивовано тим, що договір позики від 23.05.2011 підписано від імені позивача ОСОБА_7, якого на той час було відсторонено від виконання обов`язків ректора університету.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 02.12.2015 (ОСОБА_8), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 19.01.2016 (судді: Петухов М.Г. - головуючий, Гулова А.Г., Грязнов В.В.), у справі №902/1496/15 позов задоволено.

Судові рішення мотивовано, зокрема, тим, що спірний договір підписано від позивача особою без таких повноважень, а ФОП ОСОБА_4 достовірно знала про наявність обмежень на час укладання договору. Суди послалися на норми Закону України "Про господарські товариства", положення статуту ВНПЗ "Дніпропетровський гуманітарний університет", ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, ФОП ОСОБА_4 звернулася до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

У скарзі зазначається, що застосуванню до спірних правовідносин підлягають ст.101 ЦК України та ст.18 Закону України "Про освіту".

Скаржник вважає, що тимчасове відсторонення ректора університету мало здійснюватися на підставі норм трудового права, а саме ст. 46 КЗпП України.

Скаржником зазначається, що позивачем не надано відповідних наказів про тимчасове відсторонення ОСОБА_7 від посади ректора та наказу про призначення тимчасового виконуючою обов`язки ректора ОСОБА_11 Тому тимчасове відсторонення від посади ректора ОСОБА_7 є неправомірним.

У скарзі вказується на виконання спірного договору позивачем шляхом перерахування грошових сум. Тобто, сторони здійснили конклюдентні дії, спрямовані на виконання спірного договору позики.

Також скаржник зазначає, що інший договір позики, укладений між сторонами, про надання відповідачу зворотної фінансової допомоги у розмірі 4 000 000 грн. підписано того ж дня, що й договір позики на 6 000 000 грн.

Скаржник не погоджується з тим, що судами попередніх інстанцій взято до уваги висновок №456/457-13 комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів у справі № 32/5005/10343/2012 від 19.11.2013.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.03.2016 у справі №902/1496/15 касаційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: Самусенко С.С. - головуючий, Плюшко І.А. Татьков В.І. згідно протоколу автоматизованого розподілу від 15.03.2016.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до п.1.3 статуту ВНПЗ "Дніпропетровського гуманітарного університету" (у редакції від 03.05.2010), засновниками Університету є ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_7.

Спірний договір від 23.05.2011 про надання 6 000 000 грн. позики укладено між позивачем як позикодавцем та відповідачем як позичальником і підписано від позивача у графі "ректор" ОСОБА_7

За ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Згідно ст.20 Закону України "Про освіту" навчальний заклад очолює його керівник (завідуючий, директор, ректор, президент тощо). Керівники навчальних закладів, заснованих на інших формах власності, призначаються їх засновниками.

За ст.99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Судами досліджено умови статуту ВНПЗ "Дніпропетровський гуманітарний університет" (в редакції станом на дату укладання спірного договору), за п.7.1, п.7.2 якого вищим органом управління університету є збори засновників (або їх представників), а в період між зборами - ректор. Збори засновників у рамках чинного законодавства, зокрема, обирають та відкликають ректора.

Збори засновників у рамках чинного законодавства приймають рішення про продаж, обмін, здачу в оренду, в безкоштовне тимчасове користування, належних університету будівель, споруд, транспортних засобів, обладнання, інвентарю та матеріальних цінностей, а також про списання їх з балансу університету.

За п.7.13 статуту позивача ректор вирішує всі питання діяльності університету крім тих, які входять у виключну компетенцію зборів засновників

Судами встановлено, що оформленим протоколом №17 рішенням загальних зборів засновників від 21.02.2011 тимчасово відсторонено від виконання обов`язків ректора ОСОБА_7 та поновлено на посаді оформленим протоколом №20 рішенням загальних зборів засновників ВНПЗ "Дніпропетровський гуманітарний університет" 09.06.2011.

Таким чином, суди встановили, що на дату підписання спірного договору 23.05.2011 ОСОБА_7 не був наділений відповідними повноваженнями вчиняти від імені та в інтересах позивача відповідні правочини.

При цьому, судами встановлено, що ОСОБА_4 як учасник університету була присутня на загальних зборах засновників, на яких прийнято рішення про відсторонення ОСОБА_7 від посади ректора, а отже була обізнана про відсутність у нього повноважень.

Крім того, з урахуванням положень, наведених у п.7.2 статуту, апеляційна інстанція відзначила, що прийняття рішення про надання позики відноситься до компетенції загальних зборів власників (учасників) університету.

В день поновлення на посаді ректора ОСОБА_7 рішенням власників (учасників) від 09.06.2011 йому доручено підписати договір поворотної позики та встановлено обмеження щодо суми, яка не має перевищувати 4 000 000 грн.

В той же час, як встановлено судами, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження прийняття загальними зборами засновників рішення в період відсторонення ОСОБА_7 від посади ректора про надання відповідачу позики на 6 000 000 грн.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки за дослідженими судами наявними в матеріалах справи доказами та встановленими обставинами ОСОБА_7 не мав повноважень на підписання оспорюваного договору позики, господарські суди дійшли до правильного висновку про наявність підстав для визнання договору позики недійсним.

За частиною другою ст.1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи скаржника щодо наступного схвалення правочину спростовуються встановленими судами обставинами.

Суди вказали, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження перерахування позивачем 6 000 000 грн. на рахунок відповідача на виконання договору позики.

Крім того, як вказано в постанові апеляційної інстанції, представник позивача пояснив, що в останнього відсутня фінансова спроможність на виконання такого договору.

Посилання судів на висновки №456/457-13 комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів по справі №32/5005/10343/2012 не впливає на правильність вирішення спору у даній справі.

Враховуючи встановлені судами обставини, а саме відсутність повноважень у ректора на підписання спірного договору на момент його укладення, касаційна інстанція не вбачає підстав для скасування правильних рішень у справі.

Відповідно до ст.1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 19.01.2016 у справі №902/1496/15 залишити без змін.

Головуючий суддя С. Самусенко

Судді: І. Плюшко

В. Татьков