РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016Справа №910/984/16

За позовомКомунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"
до Адвокатського обєднання "Юридична консультація Святошинського району м. Києва"
третя особаДепартамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
пророзірвання договору, виселення та стягнення 53 113, 73 грн.
Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача: Цимбаліст В.В. (за довіреністю);

від відповідача: не з'явились

від третьої особи: Коломієць В.С. (за довіреністю).

В судовому засіданні 31.03.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" до Адвокатського об'єднання "Юридична консультація Святошинського району м. Києва", третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про розірвання договору оренди № 543 від 27.07.2012 та стягнення заборгованості в сумі 53 113,73 грн., з яких: 39 522,22 грн. заборгованість з орендної плати, 3 096,60 грн. заборгованість з компенсації витрат підприємства, 1 922,46 грн. заборгованість з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, 6 899,50 грн. пеня, 1 188,76 грн. інфляційні втрати, 484,19 грн. 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на невиконання відповідачем договірних зобов'язань.

Ухвалою суду від 25.01.2016 порушено провадження у справі № 910/984/16, розгляд останньої призначено на 15.02.2016.

Ухвалою суду від 15.02.2016 розгляд справи відкладено на 29.02.2016.

29.02.2016 від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів у позивача, у задоволенні якого відмовлено судом з наступних підстав.

В силу положень ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Обов'язок по доведенню обставин покладено положеннями Господарського процесуального кодексу України на сторін у справі, а судом надається оцінка доводам сторін з урахуванням представлених ними доказів.

При зверненні з клопотанням про витребування доказів, сторона має довести перед судом обставини на які зроблені посилання в обґрунтування необхідності вчинення відповідних дій, а не стверджувати про можливе підтвердження отриманими відомостями своїх припущень.

29.02.2016 в судовому засіданні оголошено перерву на 21.03.2016.

21.03.2016 представниками позивача та відповідача подано клопотання про продовження строку вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Представник третьої особи підтримала клопотання.

Клопотання судом задоволено.

В порядку ст. 69 ГПК України, продовжено строк вирішення спору на 15 днів, про що винесена ухвала від 21.03.2016.

В судовому засіданні 21.03.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на 30.03.2016.

28.03.2016 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за оренду до 34 522,22 грн.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 30.03.2016 відповідач подав заперечення за позовом, в яких зазначив, що договір є неукладеним, оскільки, не були надані докази на підтвердження права орендодавця укладати договір оренди та не надано додаткових угод на підтвердження факту продовження строку, на який укладався договір оренди.

В судовому засіданні 30.03.2016 оголошено перерву на 31.03.2016.

31.03.2016 позивач звернувся із заявою про зменшення позовних вимог в частині стягнення заборгованості з орендної плати до 34 025,22 грн.

Частина 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України визначає права, які належать лише позивачу. Так, відповідно до зазначеної норми права, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Як роз'яснено в абз. 1 п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи те, що вищезазначені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд приймає заяви про зменшення розміру позовних вимог до розгляду.

Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов.

Так, відповідач зазначає, що право відмовитись від договору оренди належить лише у орендодавця. Крім того, відповідач не вважає спірний договір укладеним.

В судовому засіданні 31.03.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» об'єктом оренди є нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення) (п. 1 ст. 4 Закону) орендодавцями є органи, уповноважені органами місцевого самоврядування, управляти нерухомим майном, яке перебуває у комунальній власності (ст. 5 Закону).

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 1112 від 10.12.2010 р. "Про питання управління районами в місті Києві" (із змінами внесеними розпорядженням № 1339 від 29.07.2011 р.) закріплено на праві господарського відання за Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" нежитлові будинки та нежитлові приміщення згідно з додатком 11 до цього розпорядження.

Згідно з додатком 11 Переліку за Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" закріплено на праві господарського відання приміщення по вул. Якуба Коласа, 17 площею 117,90 кв. м. та передані КП "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" по акту приймання-передачі ОЗ-1 від 01.02.2012.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Відповідно до статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Головне управління комунальної власності м. Києва наказом №249-ОД від 27.07.2012 наказано укласти договір оренди про внесення змін та доповнень до договору оренди від 17.05.2010 №59 та договір про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду з Адвокатським об'єднанням "Юридична консультація Святошинського району м. Києва" на орендне користування нежитловими приміщеннями площею 117,90 кв.м. у будинку №17 на вул. Якуба Коласа, які передані з Святошинського району м. Києва, для розміщення юридичної консультації терміном до 16.04.2013.

27.07.2012 Головне управління комунальної власності м. Києва (в подальшому Департамент комунальної власності м. Києва) виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Адвокатське об'єднання "Юридична консультація Святошинського району м. Києва" (орендар), Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" (підприємство) уклали договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 543 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлове приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва ( далі - об'єкт оренди), яке знаходиться за адресою: вулиця Якуба Колоса, 17, для розміщення юридичної консультації.

За актом від 27.11.2012 орендодавець передав орендарю об'єкт оренди по вул. Якуба Коласа, 17 у м. Києві.

Відповідно до договору в оренду передається нежиле приміщення загальною площею 117,90 кв. м., в т.ч. 1 поверх - 117,90 кв.м.

Згідно з актом переобміру площ від 01.06.2013 площа нежилих приміщень з урахуванням поверхових планів інвентаризації КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" від 05.03.2012 становить 113,4 кв.м., що на 4,5 кв.м. менше, ніж вказана в договорі оренди 117,9 кв.м.

Об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП "Київжитлоспецексплуатація" (п. 2.4).

Відповідно до п. 3.1 Договору за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради 22.09.2011 № 34/6250.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці (п. 3.2).

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що крім орендної плати орендар сплачує компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташовано об'єкт оренди, та компенсацію витрат підприємства.

Пункт 3.7 Договору передбачає, що орендна плата сплачується незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа наступного місяця та на рахунок підприємства (п. 3.6).

Відповідно до п. 5.2 договору, при несплаті орендарем орендної плати протягом 3 місяців з дня закінчення строку платежу орендодавець має право відмовитись від договору та вжити необхідних заходів для примусового виселення орендаря.

При невиконанні або порушенні однією із сторін умов цього договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, договір має бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін за рішенням суду, згідно п. 6.7 договору.

Пунктом 9.1 передбачено, що договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 01.02.2012 до 16.04.2013.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (ст. 764 ЦК України).

Таким чином, враховуючи відсутність такої заяви, договір оренди від 27.07.2012 №543 є продовженим на той самий строк.

Одностороння відмова від договору не допускається, крім випадків передбачених п. 5.2 цього договору (п. 9.3).

На вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду, господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України (п. 9.6).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача - начальником Каменецьким Юрієм Олександровичем, який діяв на підставі статуту; від третьої особи - заступником начальника Шмуляром Олегом Васильовичем, який діяв на підставі положення, та від відповідача - завідуючого Куцеволою Володимиром Миколайовичем, який діяв на підставі статуту, та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено, не визнано недійсним.

Таким чином, договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи спростовані доводи відповідача про те, що договір оренди є неукладеним, тому судом вони не приймаються до уваги, як не обґрунтовані. Крім того, сторони шляхом вчинення дій на виконання договору оренди підтвердили факт його укладання та спрямування їх намірів на настання реальних наслідків, передбачених договором.

Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Отже, укладений учасниками процесу договір за своєю правовою природою є договором з оренди комунального майна.

Судом встановлено, що позивач передав, а відповідач прийняв нежитлове приміщення, що підтверджується актом приймання-передачі нерухомого майна від 27.07.2012, який підписано повноважними представниками учасників процесу і скріплено печатками.

У частині першій статті 762 ЦК України зазначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами першою та четвертою статті 286 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Крім того, пунктами 1 та 3 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Статтею 133 Господарського кодексу України встановлено, що Основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Відповідно до п. 1 ст. 136 Господарського кодексу України, право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно з п. 3 ст. 136 Господарського кодексу України, щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Господарським судом встановлено, що відповідач користуючись нежилими приміщеннями площею 113,4 кв.м. в будинку № 17 літер А на вул. Якуба Коласа у м. Києві, які знаходяться на балансі Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація", не сплачував кошти за користування.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач з 14.07.2015 договірні зобов'язання в частині здійснення платежів з орендної плати та компенсації витрат в тому числі за користування земельною ділянкою на якій розташований об'єкт оренди виконує неналежним чином, не сплачує їх вчасно і в повному обсязі.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.10.2015 у справі №910/23524/15 підтверджено наявності у відповідача заборгованості за договором оренди №543 від 27.07.2012 по орендній платі за період з 15.07.2015 по 30.09.2015 - 36 114,16 грн., з компенсації витрат підприємства за період з 01.07.2015 по 30.09.2015 - 3 096,60 грн., з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за період з 01.07.25015 по 30.09.2015 - 1 922, 46 грн., тому цей факт в порядку ст. 35 ГПК України по потребує повторного доведення.

На виконання вказаного рішення, 04.12.2015 був виданий наказ, який заявою від 23.12.2015 пред'явлений до Відділу державної виконавчої служби Святошинського району управління юстиції у м. Києві, на виконання.

11.02.2016 згідно платіжного доручення №82, відповідач сплатив 5 000,00 грн. за користування приміщення за липень, серпень 2015 року, та 29.03.2016 - 497,00 грн.

З урахуванням часткової сплати заборгованості, позивач зменшив позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за орендну плату до 34 025,22 грн.

В матеріалах справи міститься розрахунок компенсації витрат підприємства (експлуатаційних витрат) за січень 2013 року, відповідно до якого, амортвідрахування складають 558, 53 грн., компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою - 427, 55 грн., розмір накладних видатків на утримання нежилих будинків - 301, 64 грн., всього без ПДВ - 1 287, 72 грн. Крім цього, сторони погодили, що розмір нарахувань компенсації витрат підприємства на утримання приміщень визначається щомісяця виходячи з фактичних витрат. Додатково нараховується ПДВ у розмірах визначених законодавством.

На підтвердження понесення фактичних витрат плати за користування земельною ділянкою позивач надав платіжні доручення: №639 від 17.04.2015, №1032 від 19.06.2015, №1235 від 21.07.2015, №1681 від 18.09.2015, №2130 від 20.11.2015, податкову декларацію за 2015 рік

Отже, спірною залишається заборгованість з орендної плати за період з 01.10.2015 по 31.12.2015 - 34 025,22 грн., з компенсації витрат підприємства за період з 01.10.2015 по 31.12.2015 - 3 096,60 грн., з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за період з 01.10.2015 по 31.12.2015 - 1 922,46 грн.

Однак, суд зауважує, що до матеріалів справи не додано належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем заборгованості перед Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" на загальну суму в розмірі 34 025,22 грн. за користування спірним приміщенням, компенсації витрат підприємства - 3 096,60 грн., компенсації витрат за користування земельною ділянкою - 1 922, 46 грн.

Відповідач жодних обґрунтованих заперечень, належних доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві суду не надав, розмір позовних вимог не оспорив.

Третя особа підтримала позовні вимоги, про що зазначила у письмових поясненнях від 16.02.2016.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення 34 025,22 грн. боргу з орендної плати, 1 922,46 грн. компенсації витрат за користування земельною ділянкою, компенсації витрат підприємства - 3 096,60 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім основної заборгованості позивач просить суд стягнути з відповідача: 6 899,50 грн. пені; 484,19 грн. 3% річних і 1 188,76 грн. втрат від інфляції (період нарахування: з 01.10.2015 до 31.12.2015).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки втрат від інфляції та 3% річних, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що позивач безпідставно здійснює нарахування 3 % річних та інфляційних на кошти за грудень 2015 року, оскільки їх прострочення наступає лише з січня 2015 року, а останнім днем періоду позивач визначає 31.12.2015.

Крім цього, при здійсненні перерахунку суд взяв до уваги положення ч. 5 ст. 254 ЦК України.

Тому, за перерахунком суду інфляційні втрати та 3 % річних підлягають задоволенню у розмірі 806,45 грн. та 399,02 грн.

Що ж до стягнення пені у сумі 6 899,50 грн. (період нарахування з 01.10.2015 до 31.12.2015), то Господарський суд міста Києва вважає за необхідне зазначити таке.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 ГК України і статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь підприємства пеню у розмірі 0,5 % від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

За приписом частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд дійшов висновку, що вони неправильні, оскільки позивач здійснює розрахунок на суми боргу на місяці по яким період закінчився до 01.10.2015.

Так, позивач нараховує на суму боргу 63 615,78 грн., що включає в себе заборгованість за січень - серпень 2015 року, за період з 01.10.2015 по 06.10.2015, не врахувавши при цьому часткові проплати відповідача, які відбулися за цей період згідно банківських виписок.

Крім того, позивач нараховує пеню з 01.12.2015, проте, прострочення з орендною плати, зокрема, за листопад 2015 року починається з 08.12.2015, враховуючи умови договору та ч. 5 ст. ст. 254 ЦК України.

Отже, позивач не тільки невірно встановлював період нарахування, а також невірно визначав суму боргу для розрахунку.

За розрахунком суду, який було проведено без виходу за межі періоду, визначеного позивачем (з 01.10.2015 по 31.12.2015) пеня складає 5 170,96 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду, а саме у сумі 5 170,96 грн.

Також, позивач просить суд розірвати договір, посилаючись на істотне порушення відповідачем умов договору, а саме невиконанням обов'язку щодо сплати орендної плати.

Твердження відповідача про наявність виключного права на відмову від договору та виселення відповідача належить лише орендодавцю, судом визнані безпідставними, оскільки умовами п. 9.6 договору передбачено, що договір може бути достроково розірвано на вимогу однієї із сторін договору.

Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін.

Згідно зі статтею 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідач систематично не виконував умови договору, що підтверджується матеріалами даної справи.

Частиною другою статті 651 ЦК України передбачено право зміни договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним вважається таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, тобто йдеться про втрати та збитки, які вказана сторона понесла внаслідок порушення іншою стороною договору.

Під шкодою у розумінні вказаної норми права слід розуміти комплекс негативних наслідків, які виникають у зв'язку з порушенням. При цьому сторона, яка ставить питання про розірвання чи зміну договору має довести наявність істотного порушення та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною. Така шкода може бути виражена як у вигляді реальних збитків та упущеної вигоди, так і моральної (немайнової) шкоди.

Однією з підстав розірвання договору найму є несплата орендарем орендної плати.

Судом встановлено, що орендар належно не виконував свого обов'язку щодо внесення орендної плати з липня 2015 року, що є істотним порушенням договірного зобов'язання, та є підставою для розірвання договору.

Отже, вимоги про розірвання договору є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до п. 7.6 договору, у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди підприємству у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду ….

Враховуючи задоволення вимог про розірвання договору оренди, позовні вимоги в частині виселення та повернення об'єкта оренди, підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає частковому задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Розірвати договір від 27.07.2012 № 543 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, укладеного між Адвокатським об'єднанням "Юридична консультація Святошинського району м. Києва" (03148, м. Київ, вулиця Якуба Коласа, будинок 17, ), Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (01001, м. Київ, вулиця Володимирська, 51-А, ) та Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вулиця Хрещатик, 10, код 19020407).

3.Виселити Адвокатське об'єднання "Юридична консультація Святошинського району м. Києва" (03148, м. Київ, вулиця Якуба Коласа, будинок 17, ) з нежилих приміщень загальною площею 113,40 кв.м., в тому числі: 1 поверх - 113,40 кв.м. в будинку № 17 літера А на вулиці Якуба Коласа у місті Києві.

4.Зобов'язати Адвокатське об'єднання "Юридична консультація Святошинського району м. Києва" (03148, м. Київ, вулиця Якуба Коласа, будинок 17, ) передати Комунальному підприємству "Київжитлоспецексплуатація" (01001, м. Київ, вулиця Володимирська, 51-А, ) нежилих приміщень загальною площею 113,40 кв.м., в тому числі: 1 поверх - 113,40 кв.м. в будинку № 17 літера А на вулиці Якуба Коласа у місті Києві.

5.Стягнути з Адвокатського об'єднання "Юридична консультація Святошинського району м. Києва" (03148, м. Київ, вулиця Якуба Коласа, будинок 17, ) на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (01001, м. Київ, вулиця Володимирська, 51-А, ) 35 025, 22 грн. (тридцять чотири тисячі двадцять п'ять гривень 22 коп.) заборгованості з орендної плати, 3 096,60 грн. (три тисячі дев'яносто шість гривень 60 коп.) заборгованості з компенсації витрат підприємства, 1 922, 46 грн. (одна тисяча дев'ятсот двадцять дві гривні 46 коп.) заборгованості з компенсації витрат за користування земельною ділянкою, 5 170,96 грн. (п'ять тисяч сто сімдесят гривень 96 коп.) пені, 806, 45 грн. (вісімсот шість гривень 45 коп.) втрат від інфляції, 399, 02 грн. (триста дев'яносто дев'ять гривень 02 коп.) 3% річних і 5 325, 30 грн. (п'ять тисяч триста двадцять п'ять гривень 30 коп.) судового збору.

6. В іншій частині позовних вимог відмовити.

7.Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 04.04.2016

Суддя І.В.Усатенко