РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2016 р. Справа № 902/874/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Огороднік К.М.

суддів Олексюк Г.Є.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімцентр" на рішення господарського суду Вінницької області від 24.12.15 р.

у справі № 902/874/15 (суддя Матвійчук В.В. )

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрохімцентр"

відповідач Головне управління Держземагенства у Вінницькій області

відповідач Липовецька районна державна адміністрація Вінницької області

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача громадянина ОСОБА_4

про поновлення договору оренди землі та визнання права оренди земельної ділянки

за участю представників сторін:

позивача - Мудрий О.І. (довіреність від 09.03.2016 року), Мельников Д.О. (довіреність від 09.03.2016 року);

відповідачів 1,2 - не з'явилися;

третьої особи - ОСОБА_7 (договір про надання правової допомоги від 01.10.2015р.).

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

Судове засідання за клопотанням третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 проводилось у режимі відеоконференції, проведення якої доручено Липовецькому районному суду Вінницької області.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 24.12.2016 року у справі № 902/874/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімцентр" до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області до Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача громадянини ОСОБА_4 про поновлення договору оренди землі та визнання права оренди земельної ділянки прийнято відмову від позову в частині визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохімцентр" права оренди на земельну ділянку загальною площею 174,6 га, що розташована на території Іваньківської сільської ради Липовецького району.

Провадження у справі в частині визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохімцентр" права оренди на земельну ділянку загальною площею 174,6 га, що розташована на території Іваньківської сільської ради Липовецького району припинено.

В позові в частині визнання поновленим і продовженим строком на п'ять років до 31 грудня 2017 року договору оренди землі від 25.06.2007 року, укладеного між Липовецькою районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохімцентр", зареєстрованого Вінницькою регіональною філією ДП "Центр ДЗК" 16 листопада 2007 року за № 75, на умовах, визначених даним договором та угодою про поновлення договору оренди землі від 29.12.2012 року відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Вінницької області скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Відповідач-1 - Головне управління Держземагенства у Вінницькій області та третя особа - ОСОБА_4 у відзивах на апеляційну скаргу вважають оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів, оскільки останні були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Безпосередньо в судовому засіданні представником апелянта подано усне клопотання про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі. Вказане клопотання обгрунтоване тим, що земельні ділянки, які передані в оренду згідно договору оренди землі від 25.06.2007 року, знаходяться у власності інших осіб.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання, не вбачає підстав для його задоволення, оскільки заявником не доведено, що земельні ділянки, які є предметом спору у даній справі, належать на праві власності іншим особам, як і не конкретизовано цих осіб, та не зазначено яким чином рішення суду вплине на їх права та обов'язки.

Безпосередньо в судовому засіданні представники позивача та третьої особи повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25 червня 2007 року між Липовецькою РДА Вінницької області (відповідач-2/орендодавець) та ТОВ "Агрохімцентр" (позивач/орендар) був укладений договір оренди землі, згідно п.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Іваньківської сільської ради (далі - договір, т.1, а.с.13-17).

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 174,6 га, в тому числі 174,6 га ріллі (п.2 договору).

Договір укладено на 5 (років) до 30 грудня 2012 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п.8 договору).

Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: у грошовій формі в розмірі 110 гривень за 1 га ріллі в сумі 19206 гривень щорічно на розрахунковий рахунок Іваньківської сільської ради. Орендна плата вноситься щомісячно (п.п. 9,11 договору).

Земельна ділянка передається в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції (п.15 договору).

Цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарскього призначення (п.16 договору).

Передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення (п.18 договору).

Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п.43 договору).

Вказаний договір оренди землі зареєстрований у Липовецькому відділенні Вінницької філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.11.2007 року за № 75, що підтверджується наявною в договорі оренди землі відміткою про його державну реєстрацію.

20.11.2012 року ТОВ "Агрохімцентр" звернувся до Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області з клопотанням про поновлення договору оренди землі, в якому останній висловив своє бажання скористатися переважним правом на поновлення договору оренди на новий строк. До вказаного листа позивач долучив копію договору та проект додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі від 25.06.2005 року (т.1, а.с.22).

Вказане клопотання зареєстровано Липовецькою РДА (відповідачем-2) 06.12.2012 року за № 3949-20-13 (т.2, а.с.73).

Розпорядженням Липовецької районної державної адміністрації від 29.12.2012 року поновлено Договір оренди землі строком на 5 (п'ять) років укладений Липовецькою райдержадміністрацією із ТОВ "Агрохімцентр" 25.06.2007 року загальною площею 174,6 га в томі числі 174,6 га ріллі та території Іваньківської сільської ради (т.1, а.с.12)

29 грудня 2012 року між Липовецькою районною державною адміністрацією та ТОВ "Агрохімцентр" підписано угоду про поновлення договору оренди землі від 25.06.2007 року строком на 5 років (т.1, а.с.21).

31.12.2013 року Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області видано накази № ВН/:03:000/00001941, № ВН/:03:000/00001942, № ВН/:03:000/00001943 про надання в оренду терміном на 25 років громадянину ОСОБА_4 земельні ділянки земель запасу сільськогосподарського призанчення державної власності, розташовані та території Іваньківської сільської ради Липовецького району площею 63,3346 га із кадастровим номером :03:000:1121, площею 48,7097 га із кадастровим номером :03:000:1122, площею 28,6154 га із кадастровим номером :03:000:1124 - для ведення фермерського господарства (код цільового призначення - 01.02) (т.1, а.с. 62-64).

31.12.2013 року між Головним управлінням Дерземагенства у Вінницькій області та громадянином ОСОБА_4 були укладені договори оренди земельних ділянок № 243, № 245, № 244 на території Іваньківської сільської ради за межами населеного пункту с. Іваньки, Липовецького району Вінницької області площами: 63,3346 га (кадастровий номер :03:000:1121), 48,7097 га (кадастровий номер :03:000:1122), 28,6154 га (кадастровий номер :03:000:1124). Право оренди на підставі зазначених договорів зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується наявними в матеріалах справи Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 18.01.2014 року (т.1, а.с. 210-251).

ТОВ "Агрохімцентр", посилаючись на вимоги ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі" (згідно заяви про уточнення позовних вимог від 01.10.2015р., т.1, а.с.166-170), а також те, що проект додаткової угоди до договору оренди був підписаний Липовецькою РДА, при цьому відповідач-1 не визнає за ним права на користування земельною ділянкою, звернувся до господарського суду Вінницької області з позовом про поновлення договору оренди землі та визнання права оренди земельної ділянки.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині поновлення договору оренди землі, та припинення провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання права оренди земельної ділянки (в зв'язку з відмовою позивача від позову в цій частині).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Однією з істотних умов договору оренди землі є строк його дії (ст.15 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до ст.31 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Аналогічне за змістом положення передбачено в п.37. договору оренди землі від 25.06.2007 року.

Як вже зазначалося вище, відповідно до п.8 договору, останній укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, у частинах першій - п'ятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, згідно із частинами першою - п'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди:

- з новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право;

- у разі недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах і укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права;

- укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю в поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об'єкт оренди для власних потреб.

Як вбачається, позивач, звертаючись до суду за захистом порушеного права та обгрунтовуючи позовні вимоги щодо поновлення договору оренди посилається на ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі", при цьому вказує на укладення додаткової угоди від 29.12.2012р. згідно ч.ч. 1-5 ст.33 цього Закону.

Слід зазначити, що стаття 33 Закону України "Про оренду землі" містить дві різні правові конструкції, а зміст права, підстави та обставини для захисту переважного права орендаря, яке виникає відповідно до частин першої-п'ятої зазначеної статті, не є тотожними змісту та підставам захисту його права, яке виникає за частиною 6 наведеної вище статті.

Частиною 6 ст.33 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди лише вважається поновленим, а не поновлюється автоматично. При цьому, сторонам цього договору необхідно в обов'язковому порядку в місячний термін укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди, що прямо визначено ч.8 ст.33 цього Закону та зареєструвати її відповідно до вимог Закону.

Як встановлено судами обох інстанцій, додаткова угода, яку надав позивач, укладена на підставі розпорядження голови Липовецької РДА № 531 від 29 грудня 2012 року, тобто на підставі рішення органу виконавчої влади, а не з тих підстав, що позивач продовжував використовувати земельну ділянку.

Тобто, позивач безпідставно стверджує, що право використання земельної ділянки у нього виникло на підставі того, що він продовжував використовувати землю після закінчення строку дії його договору і що це право було оформлено наданою ним додатковою угодою, оскільки дана угода була підписана з підстав передбачених ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Слід зазначити, що підстави для укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі відповідно до ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі" можуть виникнути лише після закінчення строку дії договору оренди і за умови, що орендар продовжує використовувати земельні ділянки, відповідно й додаткова угода про поновлення договору оренди землі на підставі ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі" може бути укладена лише після закінчення строку дії договору оренди. В даному випадку додаткова угода підписана до закінчення строку дії договору оренди, тобто до виникнення підстав, передбачених ч.6 ст.33 Закону.

Разом з тим, позивачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано додаткової угоди, яка була б укладена на підставі ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі", тобто після закінчення строку дії його договору оренди від 25.06.2007 року.

При цьому, місцевий господарський суд, надавши оцінку додатковій угоді про поновлення договору оренди землі від 29.12.2012р., прийшов до правильного висновку про її неукладеність з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент укладення додаткової угоди), істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч.4 ст.15 Закону України "Про оренду землі", невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Судами обох інстанцій встановлено, що на дату підписання угоди про поновлення договору оренди землі від 25.06.2007 року сторонами не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, передбачених ч.ч. 1,4 ст.15 Закону України "Про оренду землі".

Зокрема, щодо об'єкту оренди, оскільки не зазначено кадастрового номера земельної ділянки та її площу. Орендна плата визначена не від нормативно-грошової оцінки кожної з орендованих земельних ділянок і без урахування коефіцієнта індексації, що суперечить ст. ст. 286, 288, 289 Податкового кодексу України. Строк внесення орендної плати визначено всупереч ч. 2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" та ст.ст. 286, 288 Податкового кодексу України. Зазначено категорію земель, однак не вказано цільове призначення земельної ділянки згідно класифікації видів цільового призначення земель, затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року № 548. Не досягнуто згоди щодо умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Крім того, відсутні невід'ємні частини договору оренди, а саме:

- план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду;

- кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів;

- акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

- акт приймання-передачі об'єкта оренди.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Оскільки на момент підписання додаткової угоди від 29 грудня 2012 року про поновлення договору оренди землі між ТОВ "Агрохімцентр" та Липовецькою РДА Вінницької області не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, передбачених ч.ч. 1,4 ст.15 Закону України "Про оренду землі", місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що дана угода є неукладеною.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України "Про оренду землі", орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Порядок набуття права оренди земельної ділянки шляхом поновлення договору оренди землі, строк якого закінчився визначено ст.33 Закону України "Про оренду землі". Отримавши лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом додаткової угоди, орендодавець перевіряє його на відповідність вимогам закону і узгоджує (за необхідності) з орендарем істотні умови договору (ч.5 ст.33 Закону України "Про оренду землі").

Враховуючи те, що до ст.15 Закону України "Про оренду землі", якою визначено істотні умови договору оренди, були внесені зміни, сторонам договору оренди землі від 25.06.2007 року в момент його поновлення необхідно досягти згоди щодо всіх істотних умов договору згідно ст.15 Закону в редакції, чинній на дату його поновлення.

При цьому, посилання скаржника на те, що при укладенні договору оренди від 25.06.2007 року досягнуто всі істотні умови, визначені ст.15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на момент його укладення), отже він є укладеним, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки укладаючи додаткову угоду орендодавець згідно вимог ч.5 ст.33 Закону узгоджує з орендарем істотні умови договору, при цьому, застосуванню підлягає ст.15 Закону в редакції, чинній на момент виникнення переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки.

Слід зазначити, що під час дії договору оренди землі від 25 червня 2007 року, Законами України від 16.09.2008 р. №509-VI, від 09.07.2010р. №2480-VІ, від 07.07.2011 р. №3613-VІб до статті 15 Закону України "Про оренду землі" були внесені зміни.

В п.2.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17 травня 2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" зазначено, що у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок судам слід враховувати, що до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція закону, яка була чинною на дату, з якої виникло переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до п.2 ч.2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.12.2012 року № 01-06/1821/2012 "Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 N 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" до спірних правовідносин має застосовуватись саме та редакція закону, яка була чинною на момент їх виникнення, оскільки згідно зі статтею 58 Конституції України закон та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Оскільки, відносини щодо укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди) виникли між позивачем та Липовецькою РДА після набрання чинності Законами України від 16.09.2008р. N 509-VІ, від 09.07.2010р. N 2480-VІ, від 07.07.2011р. N 3613-VІб, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що до даних правовідносин застосовується ст.15 Закону України "Про оренду землі", в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин щодо укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди).

Згідно п.п. 2.1, 2.9, 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" підстави набуття прав на землю визначені розділом IV Земельного кодексу України. Суб'єкт господарювання має право на визнання за ним права на оренду земельної ділянки лише за умов дотримання вимог статей 124, 125 Земельного кодексу України і ст.16 Закону України "Про оренду землі". Відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку.

Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Відповідно до ч.1 ст.2 Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав є обов'язковою. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.5 ст.6 Закону України "Про оренду землі", право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст.ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п.2.9. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 травня 2011 року №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", суб'єкт господарювання має право на визнання за ним права на оренду земельної ділянки лише за умов дотримання вимог статей 124, 125 ЗК України і статті 16 Закону України "Про оренду землі".

Верховний суд України у своєму листі від 01.04.2014 року "Аналіз практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України" роз'яснив, що з моменту проведення реєстрації додаткової угоди настає момент поновлення договору і виникнення за ним права оренди (ст. 640 ЦК, ст. 125 ЗК).

Крім того, Верховний суд України в постановах №6-55цс14 від 04.06.2014 року, №6-162цс13 від 19.02.2014р., №6-118цс13 від 25.12.2013р, №6-127цс13 від18.12.2013р. зазначив, що сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної реєстрації. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору. У момент держаної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося.

Таким чином, при недотриманні вимоги стосовно реєстрації правочину у тих випадках, коли така реєстрація визнана законом обов'язковою, такий правочин не набув чинності, а отже, не має юридичної сили і не може породжувати для його суб'єктів бажаного правового результату і відповідних прав.

Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, угода про поновлення договору оренди землі від 25 червня 2007 року строком на 5 років не була зареєстрована у встановленому законом порядку, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що договір оренди землі від 25.06. 2007 року не був поновлений на новий строк, а його дія припинилась відповідно до п.8 договору оренди землі 30 грудня 2012 року, в зв'язку із закінчення строку, на який його було укладено.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що позивач не набув права оренди на земельну ділянку загальною площею 174,6 га, яка розташована на території Іваньківської сільської ради, а відтак, таке право не може бути порушено.

Поряд з цим слід зазначити, що 31.12.2013 року між Головним управлінням Дерземагенства у Вінницькій області та громадянином ОСОБА_4 були укладені договори оренди земельних ділянок № 243, № 245, № 244 на території Іваньківської сільської ради за межами населеного пункту с. Іваньки, Липовецького району Вінницької області площами: 63,3346 га (кадастровий номер :03:000:1121), 48,7097 га (кадастровий номер :03:000:1122), 28,6154 га (кадастровий номер :03:000:1124). Право оренди на підставі зазначених договорів зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується наявними в матеріалах справи Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 18.01.2014 року (т.1, а.с. 210-251).

Судова колегія зазначає, що відсутність оформленого документа - акта прийому-передачі земельної ділянки з оренди - не спростовує факту здійснення відповідачем-1 дій з розпорядження спірною земельною ділянкою, а існування іншого дійсного правочину з третьою особою щодо розпорядження однією і тією ж земельною ділянкою свідчить про те, що судовий захист права, яке позивач вважає порушеним, не відбувся в належний спосіб.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо припинення провадження у справі в частині визнання за ТОВ "Агрохімцентр" права оренди на земельну ділянку загальною площею 174,6 га, що розташована на території Іваньківської сільської ради Липовецького району, на підставі п.4 ч.1 ст.80 ГПК України, в зв'язку з відмовою позивача від позову в цій частині.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Вінницької області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімцентр" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 24.12.2015 року у справі №902/784/15 - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Олексюк Г.Є.