ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р. Справа № 911/5037/15

за первісним позовом Колективного підприємства «Монтажне управління №6 «Електропівденьзахідмонтаж», Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Солонка

до Приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж», Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе

про стягнення заборгованості 2442045,23 грн.

та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж», Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе

до Колективного підприємства «Монтажне управління №6 «Електропівденьзахідмонтаж», Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Солонка

про стягнення невикористаного авансу та штрафних санкцій 1116397,09 грн.

Суддя Наріжний С.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: ОСОБА_1 довіреність б/№ від 17.11.2015 р.

від відповідача за первісним позовом: ОСОБА_2 довіреність б/№ від 25.01.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

до господарського суду звернулось Колективне підприємство «Монтажне управління №6 «Електропівденьзахідмонтаж» (далі позивач) з позовом до Приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж» (далі відповідач) про стягнення заборгованості 2442045,23 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням Відповідачем своїх зобовязань за договором субпідряду від 15.09.2011 р. № 12-02/11-11 щодо оплати виконаних робіт. У звязку з цим Позивач просив суд стягнути з Відповідача 2442045,23 грн. заборгованості, з якої 1328672,65 грн. основного боргу, 283804,48 грн. пені, 507552,95 грн. інфляційних втрат, 109427,53 грн. 3% річних та 212587,62 грн. упущеної вигоди.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.11.2015 р. порушено провадження у справі № 911/5037/15 та призначено її до розгляду на 15.12.2015 р. В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався.

26.01.2016 р. через відділ діловодства суду надійшов відзив Відповідача від 25.01.2016 р. б/№ (вх. № 1623/16) на позов, згідно якого Відповідач заперечив проти позову повністю.

26.01.2016 р. через відділ діловодства суду надійшла зустрічна позовна заява Приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж» (позивач за зустрічним позовом) до Колективного підприємства «Монтажне управління №6 «Електропівденьзахідмонтаж» (відповідач за зустрічним позовом) про стягнення невикористаного авансу та штрафних санкцій 1116397,09 грн.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що КП «Монтажне управління №6 «Електропівденьзахідмонтаж» не підтверджено та не використано частину авансу, що вчасно була перерахована на рахунок останнього.

У звязку з цим Позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути з Відповідача за зустрічним позовом 1116397,09 грн. заборгованості, з якої 637234,57 грн. основного боргу, 21290,61 грн. штрафної санкції за п. 3.5. Договору субпідряду, 407381,99 грн. інфляційних втрат та 50489,92 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 26.01.2016 р. прийнято зустрічну позовну заяву ПАТ КП «Укренергомонтаж» до КП «Монтажне управління №6 «Електропівденьзахідмонтаж» про стягнення невикористаного авансу та штрафних санкцій 1116397,09 грн. до розгляду у справі № 911/5037/15.

04.02.2016 р. через відділ діловодства суду надійшло клопотання Відповідача за первісним позовом від 01.02.2016 р. № 544/02-16 (вх. № 2546/16) про застосування строку позовної давності стосовно вимоги Позивача за первісним позовом про стягнення штрафних санкцій.

18.02.2016 р. через відділ діловодства суду надійшло клопотання Позивача за первісним позовом від 17.02.2016 р. б/№ (вх. № 3659/16) про залучення уточненого розрахунку сум боргу, згідно яких заборгованість складає: 1328672,65 грн. основного боргу, 283936,62 грн. пені, 1307930,66 грн. інфляційних втрат, 114423,33 грн. 3% річних та 212587,62 грн. упущеної вигоди.

18.02.2016 р. через відділ діловодства суду надійшов відзив Позивача за первісним позовом від 17.02.2016 р. б/№ (вх. № 3661/16) на зустрічну позовну заяву, згідно якого Позивач за первісним позовом заперечив проти зустрічного позову в повному обсязі і просив суд відмовити у його задоволенні.

18.02.2016 р. через відділ діловодства суду надійшли письмові заперечення Позивача за первісним позовом від 17.02.2016 р. б/№ (вх. № 3662/16) на відзив Відповідача за первісним позовом.

18.02.2016 р. через відділ діловодства суду надійшло клопотання Позивача за первісним позовом від 18.02.2016 р. б/№ (вх. № 3687/16), згідно якого Позивач за первісним позовом просить суд розглядати позов в межах заявлених позовних вимог в позові від 18.11.2015 р., зокрема щодо 2442045,23 грн. заборгованості, з якої 1328672,65 грн. основного боргу, 283804,48 грн. пені, 507552,95 грн. інфляційних втрат, 109427,53 грн. 3% річних та 212587,62 грн. упущеної вигоди.

18.02.2016 р. у судовому засіданні представниками сторін було подано спільне клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні у зв'язку з можливістю укладення мирової угоди, на підставі якого судом було оголошено перерву до 22.03.2016 р.

В судове засідання 22.03.2016 р. з'явились представники сторін та надали пояснення у справі; представник Позивача за первісним позовом первісний позов підтримав та просив задовольнити його в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечив. Відповідач за первісним позовом заперечив проти первісного позову і просив суд відмовити у його задоволенні, та задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Представники також повідомили суд про те, що сторонами не було досягнуто згоди щодо укладення мирової угоди.

Згідно з ч. 2 ст. 82 ГПК України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

У відповідності з правилами статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У судовому засіданні 22.03.2016 р. після виходу з нарадчої кімнати судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Детально розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши подані докази, суд,

ВСТАНОВИВ:

15.09.2011 р. між КП «Монтажне управління №6 «Електропівденьзахідмонтаж» (субпідрядник, позивач за первісним позовом і відповідач за зустрічним позовом у справі) та ПАТ КП «Укренергомонтаж» (генпідрядник, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом у справі) укладено договір субпідряду № 12-02/11-11 (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1. Договору) в порядку та на умовах, що визначені у цьому договорі, субпідрядник зобов'язується, на свій ризик, власними та/або залученими силами, за завданням генпідрядника збудувати і здати у встановлений цим договором строк обєкт будівництва сукупність приміщень і споруд, або окремі приміщення (споруди), будівництво яких здійснюється відповідно до затвердженої замовником будівництва ДП «НЕК «Укренерго» проектної документації, а саме: «Реабілітація ПС 330 кВ «Першотравнева», та виконати інші роботи відповідно до проектно-кошторисної документації та технічних умов, а генпідрядник зобов'язується прийняти обєкт будівництва та закінчені будівельні роботи і оплатити їх. Місцезнаходження обєкта будівництва: України, м. Кривий Ріг, р-н ж/м ОСОБА_3.

Згідно п. 2.1. Договору, виконання робіт за цим договором здійснюється у 2 (два) етапи: І етап виконання проектних робіт; ІІ етап виконання будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт.

Вартість проектних робіт за цим договором, згідно зведеної таблиці цін №5 (додаток №1) складає: 916666,67 грн., крім того ПДВ (20%) 183333,33 грн. Загальна вартість проектних робіт з урахуванням ПДВ складає 1100000,00 грн. (п. 2.2. Договору).

Вартість будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт, які будуть доручені для виконання субпідряднику, буде визначена сторонами після розробки та видачі «У виробництво» проектно-кошторисної документації, та зазначена у відповідній додатковій угоді до цього договору. (п. 2.3. Договору).

Пунктом 3.1. Договору визначено, що сторони домовились початком будівництва по цьому договору вважати відкриття фінансування обєкта будівництва генпідрядником. За дату початку будівництва вважається дата перерахування першого авансового платежу генпідрядником субпідряднику.

Субпідрядник зобов'язаний розпочати виконання робіт за І етапом у строк не пізніше 10-ти календарних днів з дати підписання сторонами цього договору, за умови отримання від генпідрядника авансового платежу (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 3.4. Договору сторонами визначено порядок оплати генпідрядником робіт субпідрядника на поточний рахунок останнього, зокрема наступним чином: щодо робіт з проектування: 10% від загальної вартості проектних робіт в якості авансового платежу протягом 65-ти календарних днів на підставі листа-прохання субпідрядника про надання авансу на суму і в строки, зазначені у листі; 90% від загальної вартості проектних робіт протягом 65-ти календарних днів з дня підписання сторонами Акту приймання-передачі виконаних проектних робіт (п.п. 3.4.1.); щодо монтажу та інших робіт/послуг: 30% від загальної вартості монтажних та інших робіт/послуг в якості авансового платежу протягом 65-ти календарних днів на підставі листа-прохання субпідрядника про надання авансу, на суму і в строки, зазначені у листі; 60% від загальної вартості монтажних (пропорційно) та інших робіт/послуг, виконаних субпідрядником протягом попереднього періоду (не менше місяця) протягом 65-ти календарних днів з дня отримання генпідрядником заявки субпідрядника та наступних документів: два оригінали рахунку-фактури; три оригінали актів приймання виконаних монтажних та інших робіт/послуг, підписаних субпідрядником та генпідрядником; 5% від загальної вартості монтажних та інших робіт/послуг, виконаних субпідрядником протягом 65-ти календарних днів з дня оформлення акту готовності обєкта до експлуатації; 5% від загальної вартості монтажних та інших робіт/послуг, виконаних субпідрядником протягом 65-ти календарних днів з дня оформлення Сертифіката відповідності. (п.п. 3.4.2.).

Згідно п. 3.6. Договору, усі, визначені у п. 3.4. цього договору платежі, здійснюються генпідрядником у зазначені строки, за умови своєчасного здійснення розрахунків з боку замовника будівництва. Оплата субпідряднику здійснюється генпідрядником на підставі виставлених субпідрядником рахунків, за умови своєчасного надання належним чином оформлених первинних облікових документів у будівництві.

За умовами п. 4.1. Договору, генпідрядник після підписання цього договору, протягом 5-ти робочих днів зобов'язується надати субпідряднику вихідні дані (технічне завдання на проектування, яке оформлюється у вигляді додаткової угоди до цього договору), відповідно до яких субпідрядник зобов'язується розробити проектну документацію в обємі робочого проекту. Розробка проектної документації здійснюється у відповідності до графіку виконання ПВР (Додаток №5), зміни до якого можуть бути внесені сторонами з урахуванням дати надання Генпідрядником вихідних даних.

Пунктом 4.5. Договору визначено, що після погодження проектно-кошторисної документації із замовником будівництва генпідрядник зобов'язаний передати субпідряднику 2 (два) примірники проектно-кошторисної документації зі штампом «У виробництво» для виконання робіт.

Згідно п. 1.3. Договору, склад та обсяг робіт будуть уточнені після виходу проектно-кошторисної документації і оформлені додатковою угодою до цього Договору.

10.10.2012 р. між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, якою визначено склад та обсяг доручених субпідряднику будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт, і відповідно до п. 3 Додаткової угоди № 1 загальна ціна Договору складає 16748942,45 грн., додатково ПДВ (20%) 3349788,49 грн., а загалом становить 20098730,94 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем за первісним позовом належним чином виконані свої обовязки за Договором, зокрема повністю виконано проектні роботи на суму 1100000,00 грн., що підтверджено Актом №1 від 31.10.2012 р. здачі-приймання проектних послуг, згідно якого послуги надані повністю і в строк, генпідрядник претензій по обсягу, якості та термінів надання послуг не має.

Крім цього субпідрядником частково виконано підрядні роботи на загальну суму 6800902,09 грн., що підтверджено Актами б/№ від 28.12.2012 р., №2 від 30.07.2013 р., №3 від 31.10.2013 р., №4 від 29.11.2013 р. та №5 від 21.01.2014 р., а також відповідними довідками за формою КБ-3. За вказаними Актами також зазначено, що генпідрядник претензій по обсягу, якості та термінів надання послуг не має.

В свою чергу, Відповідачем за первісним позовом неналежним чином виконано обовязок щодо оплати виконаних робіт і послуг, а саме сплачено субпідряднику грошові кошти на загальну суму 6572229,44 грн., що підтверджено копіями відповідних платіжних доручень і банківських виписок, наявних в матеріалах справи.

При цьому грошові кошти у сумі 1000000,00 грн. згідно платіжного доручення від 29.11.2011 р. № 423 і у сумі 1000000,00 грн. згідно платіжного доручення від 06.12.2012 р. № 234 сплачені генпідрядником з цільовим призначенням оплата авансу на будівельно-монтажні та проектні роботи, а також оплата авансу на виконання будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт відповідно.

Сплата генпідрядником грошових коштів у сумі 100000,00 грн. за платіжним дорученням від 18.12.2012 р. № 244 має цільове призначення: за виконані проектні роботи.

Решта сплаченої генпідрядником суми в розмірі 4472229,44 грн. згідно платіжних доручень № 201 від 24.09.2013 р., № 1544 від 22.10.2013 р., № 274 від 22.11.2013 р., № 70 від 07.03.2014 р., № 86 від 07.04.2014 р., № 85 від 16.04.2014 р., № 36 від 29.09.2014 р. та № 94 від 26.11.2014 р. має цільове призначення: за виконання монтажних робіт.

Заперечуючи проти первісного позову Відповідач за первісним позовом у своєму відзиві зазначає, що Позивачем за первісним позовом невірно визначено суму основного боргу 1328672,65 грн. та визнано її лише частково, у сумі 648582,42 грн.

Підставою невизнання Відповідачем за первісним позовом суми основного боргу в розмірі 680090,23 грн. є те, що вказана сума згідно п. 3.4.2. Договору повинна бути сплачена субпідряднику після оформлення Акту готовності обєкта до експлуатації та оформлення Сертифікату відповідності, отже на думку Відповідача за первісним позовом строк сплати вказаної суми не настав.

При цьому Відповідач за первісним позовом у відзиві зазначає, що оплата проектних робіт у розмірі 1100000,00 грн. виконана ним в повному обсязі і посилається на платіжні доручення № 423 від 29.11.2011 р. на суму 1000000,00 грн. та № 244 від 18.12.2012 р. на суму 100000,00 грн.

Разом з тим, як встановлено судом вище, платіжне доручення № 423 від 29.11.2011 р. на суму 1000000,00 грн. має цільове призначення як оплата авансу на будівельно-монтажні та проектні роботи, втім актом № 1 від 31.10.2012 р. здачі-приймання проектних послуг сторонами визначено, що загальна сума авансового платежу за проектні роботи складає 1000000,00 грн. і належить до сплати 100000,00 грн.

Представниками сторін у судовому засіданні було повідомлено у що у сторін відсутній спір відносно оплати проектних робіт за Договором і підтверджено зарахування 1000000,00 грн. за платіжним дорученням № 423 від 29.11.2011 р. в якості повної оплати проектних робіт.

З наведеного вбачається, що в порядку авансування безпосередньо підрядних будівельно-монтажних робіт, згідно положень п. 3.4. Договору, генпідрядником було сплачено субпідряднику грошові кошти на загальну суму 1000000,00 грн.

Заперечуючи проти позиції Відповідача за первісним позовом щодо невизнання основного боргу в розмірі 680090,23 грн., Позивач за первісним позовом зазначає, що згідно п. 3.6. Договору, оплата субпідряднику здійснюється генпідрядником на підставі виставлених субпідрядником рахунків за умови своєчасного надання належним чином оформлених первинних облікових документів у будівництві.

При цьому генпідрядник зобов'язаний здійснювати регулярне приймання актів здачі-приймання виконаних робіт, довідок про вартість виконаних робіт та актів приймання-передачі установок та обовязкових запчастин, які складаються субпідрядником, та перевіряти їх в частині якості, обсягів, вартості та відповідності виконаних робіт умовам цього договору, а також проектно-кошторисної документації, будівельним та технічним нормам, та підписувати їх; своєчасно і в повному обсязі здійснювати розрахунки з субпідрядником за виконані ним роботи (п. 7.3.2., 7.3.3. Договору).

Частиною 4 статті 849 ЦК України визначено, що замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Згідно п. 96 Постанови Кабінету Міністрів України № 668 від 01.08.2005 р. «Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві», підписання акта приймання-передачі є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами.

Як вбачається з обставин справи, Відповідач за первісним позовом листом № 1567-2/12-14 від 16.12.2014 р. повідомив субпідрядника про те, що у зв'язку із зупинкою фінансування Замовником (ДП НЕК «Укренерго») виконання робіт на обєкті, генпідрядник не в змозі самостійно фінансувати виконання робіт, які виконуються субпідрядником, тому субпідряднику запропоновано закінчити виконання усіх робіт на вказаному обєкті. Також повідомлено, що претензій щодо раніше виконаних робіт субпідрядником ПАТ КП «Укренергомонтаж» не має.

Також Позивач за первісним позовом зауважує, що предметом позову у даній справі є вимога сплатити заборгованість за фактично виконані роботи/послуги (п. 7.3.3. Договору), що підкріплена відповідними первинними документами, а не вимога щодо сплати заборгованості за остаточними розрахунками за Договором (п. 3.10. Договору), за умови його повного виконання в сумі 20098730,94 грн.

Враховуючи наведене суд погоджується з позицією Позивача за первісним позовом щодо основного боргу та зазначає, що після направлення генпідрядником субпідряднику листа № 1567-2/12-14 від 16.12.2014 р. про припинення виконання робіт за Договором, на підставі ч. 4 ст. 849 ЦК України у генпідрядника виник обовязок в повному обсязі здійснити розрахунок за виконані субпідрядником роботи.

Таким чином суд дійшов висновку, що Позивачем за первісним позовом підтверджено за допомогою належних та допустимих доказів наявність основного боргу у сумі 1328672,65 грн., отже позовна вимога про стягнення основного боргу підлягає задоволенню в повному обсязі.

Як вбачається зі змісту позовної заяви від 18.11.2015 р., у зв'язку з неналежним виконанням ПАТ КП «Укренергомонтаж» своїх зобовязань за Договором щодо оплати виконаних підрядних робіт, Позивачем за первісним позовом заявлено до стягнення 283804,48 грн. пені.

Стосовно заявленої Позивачем за первісним позовом пені суд зауважує наступне.

Частиною першою ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частинами другою, третьою цієї ж статті встановлено, що штрафом є неустойка, що обчисляється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини першої ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Пунктом 15.1. Договору визначено, що порушення зобовязань за цим договором є підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених цим договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п. 15.7. Договору, при несвоєчасному здійсненні розрахунків за виконані роботи (за умови, що це не повязане із несвоєчасним фінансуванням обєкта будівництва з боку Замовника будівництва) генпідрядник сплачує субпідряднику неустойку у вигляді пені у розмірі 0,5% від суми заборгованості, за місяць.

Згідно п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі також: «Постанова № 14»), пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Отже порядок обчислення пені встановлений імперативними нормами Закону і не може бути змінений за домовленістю сторін при укладенні договору, у зв'язку з чим визначений сторонами у п. 15.7. Договору порядок обчислення пені: «у розмірі 0,5% від суми заборгованості, за місяць» не відповідає законодавчо встановленим приписам щодо обчислення такого виду неустойки, як пеня.

Крім цього суд зауважує, що відповідно до п. 15.7. Договору генпідрядник звільняється від сплати пені, якщо несвоєчасне здійснення розрахунків пов'язане з несвоєчасним фінансуванням об'єкта будівництва з боку Замовника будівництва, та як вбачається з матеріалів справи, Замовником будівництва було припинено фінансування, про що генпідрядником було повідомлено субпідрядника листом від 16.12.2014 р. № 1567-2/12-14, та у судовому засіданні представники сторін підтвердили даний факт.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовна вимога Позивача за первісним позовом про стягнення з Відповідача за первісним позовом пені є необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

За змістом позовної заяви від 18.11.2015 р. Позивач за первісним позовом просить суд стягнути з Відповідача за первісним позовом 507552,95 грн. інфляційних втрат та 109427,53 грн. 3% річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий Позивачем за первісним позовом розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що заявником розраховано інфляційні втрати за період 2015 року, що не є вірним, оскільки розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3.2. Постанови № 14).

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач за первісним позовом має право нараховувати інфляційні втрати починаючи з березня 2013 р. (виникнення у генпідрядника обовязку щодо оплати виконаних робіт згідно Акту б/№ від 28.12.2012 р.); з жовтня 2013 р. (виникнення у генпідрядника обовязку щодо оплати виконаних робіт згідно Акту № 2 від 30.07.2013 р.); з січня 2014 р. (виникнення у генпідрядника обовязку щодо оплати виконаних робіт згідно Акту № 3 від 31.10.2013 р.); з лютого 2014 р. (виникнення у генпідрядника обовязку щодо оплати виконаних робіт згідно Акту № 4 від 29.11.2013 р.); з квітня 2014 р. (виникнення у генпідрядника обовязку щодо оплати виконаних робіт згідно Акту № 5 від 21.01.2014 р.).

Суд здійснивши власний перерахунок інфляційних втрат за Договором з урахуванням наведених вище приписів законодавства, дійшов висновку, що розмір інфляційних втрат, які має право заявити Позивач за первісним позовом, є значно більшим від заявленого у позовній заяві, однак враховуючи, що суд при вирішенні спору не має права виходити за межі позовних вимог, вимога щодо стягнення інфляційних втрат за несвоєчасне виконання генпідрядником обовязку щодо здійснення оплати виконаних робіт за Договором задовольняється судом у сумі 507552,95 грн.

Перевіривши наданий Позивачем за первісним позовом розрахунок 3% річних, судом встановлено, що заявником вказаний розрахунок здійснено за загальний період з 04.10.2013 р. по 14.11.2015 р.

В той же час згідно матеріалів справи, Позивач за первісним позовом має право нараховувати 3% річних починаючи з 04.03.2013 р. (виникнення у генпідрядника обовязку щодо оплати виконаних робіт згідно Акту б/№ від 28.12.2012 р.); з 04.10.2013 р. (виникнення у генпідрядника обовязку щодо оплати виконаних робіт згідно Акту № 2 від 30.07.2013 р.); з 06.01.2014 р. (виникнення у генпідрядника обовязку щодо оплати виконаних робіт згідно Акту № 3 від 31.10.2013 р.); з 03.02.2014 р. (виникнення у генпідрядника обовязку щодо оплати виконаних робіт згідно Акту № 4 від 29.11.2013 р.); з 31.03.2014 р. (виникнення у генпідрядника обовязку щодо оплати виконаних робіт згідно Акту № 5 від 21.01.2014 р.).

Суд здійснивши власний перерахунок 3% річних за Договором з урахуванням приписів законодавства, дійшов висновку, що розмір 3% річних, які має право заявити Позивач за первісним позовом, є значно більшим від заявленого у позовній заяві, однак враховуючи, що суд при вирішенні спору не має права виходити за межі позовних вимог, вимога щодо стягнення 3% річних за несвоєчасне виконання генпідрядником обовязку щодо здійснення оплати виконаних робіт за Договором задовольняється судом у сумі 109427,53 грн.

Як зазначено вище, Відповідачем за первісним позовом подано клопотання про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення штрафних санкцій інфляційних втрат, 3% річних і пені, зокрема з посиланням на ч. 2 ст. 258 ЦК України щодо позовної давності в один рік, яка застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В той же час суд зазначає, що інфляційні втрати та 3% річних є складовими частинами боргу, а не неустойкою, і до вказаних вимог застосовується загальна позовна давність у 3 роки (п. 3.4., 4.3. Постанови № 14), та вказаний строк Позивачем пропущено не було.

Стосовно пені судом вище встановлено необґрунтованість та безпідставність її нарахування, та відмовлено у відповідній позовній вимозі, отже позовна давність у даному випадку не підлягає застосуванню (п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

Враховуючи наведене клопотання Відповідача за первісним позовом про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення штрафних санкцій залишається судом без задоволення.

В позовній заяві Позивач за первісним позовом посилаючись на ст. 22 ЦК України та ст. 224, 225 ГК України зазначає, що неналежне виконання генпідрядником обовязку щодо оплати виконаних робіт призвело до збитків субпідрядника, а саме 212587,62 грн. упущеної вигоди.

Упущеною вигодою Позивачем за первісним позовом визначено можливість спрямування отриманих коштів на депозитний рахунок зі сплатою мінімальних 16% річних, та отримання прибутку, що складає за рік з 14.11.2014 р. до дати подання позову 212587,62 грн.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 4 ст. 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини правопорушника.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

В той же час Позивачем за первісним позовом не надано жодних доказів про вжиття заходів щодо одержання заявленої вигоди, як і не підтверджено реальності таких доходів.

Таким чином господарським судом не встановлено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, отже суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення відповідальності на Відповідача за первісним позовом з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди.

Розглядаючи зустрічний позов ПАТ КП «Укренергомонтаж» до КП «Монтажне управління №6 «Електропівденьзахідмонтаж» про стягнення невикористаного авансу та штрафних санкцій 1116397,09 грн., судом встановлено таке.

Заявлена вимога 1116397,09 грн. складається з: 637234,57 грн. основного боргу щодо невикористаного авансу; 407381,99 грн. інфляційних нарахувань на вказану суму; 50489,92 грн. 3% річних та 21290,61 грн. штрафної санкції, передбаченої п. 3.5. Договору.

Згідно п. 3.5. Договору, субпідрядник зобов'язується використати одержаний ним аванс за призначенням протягом 180 календарних днів з дня його отримання. Субпідрядник протягом 180 календарних днів з дня надходження авансового платежу підтверджує його використання за призначенням та повертає невикористану частину авансового платежу, а також сплачує відсотки за користування авансом, які нараховуються на невикористану частину авансового платежу у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у цей період. За неповернення/ несвоєчасне повернення невикористаної частини авансу субпідрядник несе відповідальність у розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Як зазначає Позивач за зустрічним позовом та як вказано вище, генпідрядником було сплачено на користь субпідрядника аванс у сумі 1000000,00 грн. згідно платіжного доручення від 06.12.2012 р. № 234 з цільовим призначенням авансу на виконання будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт.

Разом з тим, згідно Актів здачі-приймання монтажних та інших послуг б/№ від 28.12.2012 р., №2 від 30.07.2013 р., №3 від 31.10.2013 р., №4 від 29.11.2013 р. та №5 від 21.01.2014 р. субпідрядником в порядку п. 3.5. Договору підтверджено використання 362765,43 грн.

Решта авансованих коштів, у сумі 637234,57 грн., з позиції Позивача за зустрічним позовом, повинна була бути повернута генпідряднику в порядку п. 3.5. Договору.

Втім субпідрядником не було повернуто зазначену суму авансованих коштів, що і потягло за собою звернення генпідрядника із даним зустрічним позовом та нарахування відповідних санкцій.

Заперечуючи проти зустрічного позову Відповідач за зустрічним позовом у своєму відзиві зазначає, що відповідно до п. 2.2. Договору вартість проектних робіт складає 1100000,00 грн., а згідно п. 3 Додаткової угоди № 1 загальна ціна Договору (щодо монтажних робіт) складає 16748942,45 грн., додатково ПДВ (20%) 3349788,49 грн., а загалом становить 20098730,94 грн.

Так, в порядку п. 3.4. Договору генпідрядник зобов'язаний був здійснити оплату авансового платежу за проектні роботи в розмірі (1100000,00 грн. х 10%) 110000,00 грн., а за монтажні та інші роботи/послуги (20098730,94 грн. х 30%) 6029619,28 грн.

Проте такі авансові платежі були здійснені генпідрядником частково, у сумах 1000000,00 грн. згідно платіжного доручення від 29.11.2011 р. № 423 та 1000000,00 грн. згідно платіжного доручення від 06.12.2012 р. № 234.

При цьому авансована сума 1000000,00 грн. згідно платіжного доручення від 29.11.2011 р. № 423 в подальшому сторонами була зарахована в якості повної оплати проектних послуг.

Враховуючи наведене, вбачається, що генпідрядником було авансовано підрядні роботи на загальну суму 1000000,00 грн., в той час як згідно умов Договору (п. 3.4.2.) сума авансованих коштів за підрядні роботи мала складати 6029619,28 грн.

Як зазначає Відповідач за зустрічним позовом, враховуючи, що монтажні та інші послуги виконані субпідрядником на загальну суму 6800902,09 грн., що підтверджено відповідними Актами та довідками за формою КБ-3, а також враховуючи, що вартість фактично здійснених субпідрядником та прийнятих генпідрядником робіт не була у встановлені строки та повністю оплачена останнім, як і не було в повному обсязі здійснено авансування підрядних робіт, вказані обставини змусили субпідрядника авансувати роботи власними коштами.

Також суд відзначає, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення генпідрядника до субпідрядника з вимогою про повернення заявленої суми невикористаного авансу протягом строку виконання сторонами умов Договору, отже до моменту звернення Позивача за первісним позовом до суду про стягнення заборгованості за виконані роботи, у генпідрядника були відсутні претензії щодо вказаної суми авансових коштів.

Дослідивши матеріали справи в сукупності, беручи до уваги встановлені вище факти неналежного виконання генпідрядником зобовязань щодо оплати авансових платежів за Договором, а також оплати фактично виконаних та прийнятих робіт, зважаючи на те, що виконані роботи частково авансувалися субпідрядником власними коштами, а у грудні 2014 року генпідрядник запропонував закінчити виконання всіх робіт на обєкті з підстав відсутності фінансування, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що Відповідачем за зустрічним позовом не підтверджено використання частини авансованих коштів у сумі 637234,57 грн.

Таким чином суд відмовляє у задоволенні зустрічної позовної вимоги про стягнення з субпідрядника на користь генпідрядника авансованих грошових коштів у сумі 637234,57 грн., з підстав необґрунтованості.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позовної вимоги про стягнення основної суми заявленої заборгованості, вимоги про стягнення інфляційних втрат в розмірі 407381,99 грн., 3% річних в розмірі 50489,92 грн. та штрафної санкції в розмірі 21290,61 грн., нараховані на основну суму, відповідно також залишаються судом без задоволення.

За таких обставин первісний позов КП «Монтажне управління №6 «Електропівденьзахідмонтаж» до ПАТ КП «Укренергомонтаж» про стягнення заборгованості за Договором задовольняється судом частково у сумах: 1328672,65 грн. основного боргу; 507552,95 грн. інфляційних втрат та 109427,53 грн. 3% річних. У задоволенні вимог щодо 283804,48 грн. пені та 212587,62 грн. упущеної вигоди суд відмовляє.

Зустрічний позов ПАТ КП «Укренергомонтаж» до КП «Монтажне управління №6 «Електропівденьзахідмонтаж» про стягнення невикористаного авансу та штрафних санкцій 1116397,09 грн. залишається судом без задоволення повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір розподіляється наступним чином: судовий збір у сумі 36630,69 грн., сплачений КП «Монтажне управління №6 «Електропівденьзахідмонтаж» за подачу первісного позову покладається на ПАТ КП «Укренергомонтаж» пропорційно до задоволених вимог, а саме в розмірі 29184,80 грн.; судовий збір у сумі 16745,96 грн., сплачений ПАТ КП «Укренергомонтаж» за подачу зустрічного позову покладається на ПАТ КП «Укренергомонтаж» в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж» (08133, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Чорновола, 35; ) на користь Колективного підприємства «Монтажне управління №6 «Електропівденьзахідмонтаж» (81131, Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Солонка; код ЄДРПОУ 00114 (один мільйон триста двадцять вісім тисяч шістсот сімдесят дві) грн. 65 коп. основного боргу, 507552 (п'ятсот сім тисяч п'ятсот пятдесят дві) грн. 95 коп. інфляційних втрат, 109427 (сто девять тисяч чотириста двадцять сім) грн. 53 коп. 3% річних та 29184 (двадцять девять тисяч сто вісімдесят чотири) грн. 80 коп. судового збору.

3. Видати наказ.

4. У задоволенні вимог первісного позову про стягнення 283804,48 грн. пені та 212587,62 грн. упущеної вигоди відмовити.

5. У задоволенні зустрічного позову ПАТ КП «Укренергомонтаж» до КП «Монтажне управління №6 «Електропівденьзахідмонтаж» про стягнення невикористаного авансу та штрафних санкцій на загальну суму 1116397,09 грн. відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата виготовлення та підписання рішення 01.04.2016 р.

Суддя С.Ю. Наріжний