РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016Справа №910/33152/15
За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ПІВДЕНЬ-1"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі"

про стягнення 519 157,12 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача - Полілова С.І.(дов. від 22.01.2016)

Іванов О.В.(директор)

Від відповідача: Коваленко Я.В.(дов. від 31.12.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, у зв"язку з неналежним виконанням умов договору на поставку сільськогосподарської продукції № 06/0164 від 28.09.2015 у розмірі 519 157,12 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.01.2016 порушено провадження у справі №910/33152/15 та призначено до розгляду на 26.01.2016.

В судове засідання 26.01.2016 прибули представники позивача та відповідача, дали пояснення по справі.

Суд прийшов до висновку про витребування доказів.

Розгляд справи відкладено на 11.02.2016.

Представник позивача в судове засідання 11.02.2016 не з'явився, але через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи. Суд задовольнив дане клопотання.

В судове засідання 11.02.2016 прибув представник відповідача та дав пояснення по справі.

Розгляд справи відкладено на 01.03.2016.

В судове засідання 01.03.2016 прибули представники позивача та відповідача і дали пояснення по справі.

Представник відповідача подав клопотання про продовження строку розгляду справи. Суд задовольнив дане клопотання.

Розгляд справи відкладено на 15.03.2016.

Судове засідання призначене на 15.03.2016 не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Л.Д. Головатюка у відпустці.

Розгляд справи призначено на 31.03.2016.

Представники позивача та відповідача з'явилися в судове засідання 31.03.2016, надали пояснення по суті справи.

Позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні з тих підстав, що обов'язок оплатити поставлений товар станом на сьогоднішній день не наступив, оскільки йому не було надано всіх зазначених в п.5.1 договору №06/0164 документів. Крім того, відповідач наголошує про неотримання акту перерахунку ціни, засвідченої копії витягу з реєстру платників єдиного податку, статутних та реєстраційних документів.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судовому засіданні складено протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши думку представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Між товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ПІВДЕНЬ-1» (далі позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю «ОЛСІДЗ БЛЕК СІ» (далі відповідач) 28.09.2015 був укладений договір №06/0164 на поставку сільськогосподарської продукції (далі за текстом - «договір №06/0164»).

За умовами договору №06/0164 позивач - постачальник за договором,, зобов'язався продати та передати у власність відповідача - покупця за договором, насіння соняшнику врожаю 2015 року (надалі «товар»), а відповідач зобов'язався оплатити та прийняти товар.

Розділом 2 договору №06/0164 сторони врегулювали показники якості товару.

Розділом 3 договору №06/0164 сторони визначили загальну кількість товару, що становить 60 метричних тонн (МТ) +/- 10%, а також ціну однієї МТ товару, яка складає 8 300,00 грн. (з ПДВ). Попередня загальна вартість товару узгоджена в сумі 498 000,24 грн. (з ПДВ) +/- 10%.

Розділом 4 договору №06/0164 визначені умови поставки: СРТ - Олсідз Блек Сі Олійно-екстракційний завод - філія ТОВ, 67543, Одеська обл., Комінтернівський р-н, територія Визирської сільської ради, 2-ий км автодороги на МТП «Южний», буд.2, згідно Інкотермс 2010. Строк поставки товару: по 30 вересня 2015 року включно.

Умовами п.п.4.3, 4.4 договору встановлений порядок остаточного визначення якості та кількості товару.

Датою поставки за п. 4.5 договору вважається дата відповідного Акту перерахування ціни, який є одночасно Актом приймання-передачі товару. Акт перерахунку ціни має містити дані про кількість й якість товару, визначені на складі Покупця.

Оплата товару згідно розділу 5 договору №06/0164 здійснюється в наступному порядку:

- 80% вартості товару - протягом 3 (трьох) банківських днів з дати останньої із подій: поставка товару, визначення якості й залікової ваги товару, пред'явлення рахунку-фактури, передача Покупцю документів, зазначених у н.6.1 договору (податкова накладна, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна тощо);

- 20% вартості товару - протягом 3 (трьох) банківських днів з дати реєстрації податкової накладної на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних та підтвердження такої реєстрації.

За умовами п.7.2 договору №06/0164 у випадку несвоєчасної оплати товару покупець сплачує Постачальнику штрафну неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який вона нараховується, від загальної вартості неоплаченої партії товару за кожен день прострочення.

Відповідно до розділу 8 договору №06/0164, якщо сторони не дійдуть згоди за виниклих суперечок та/або розбіжностей за цим договором, спір буде передано до відповідного господарського суду у відповідності до чинного законодавства України.

Зобов'язаним Позивача за договором №06/0164 булі виконані повністю: поставлено товару у кількості 57,4 МТ соняшнику на загальну суму 460 716,40 грн.

Як свідчать матеріали справи, товар був поставлений своєчасно та прийнятий відповідачем без заперечень щодо кількості та якості.

Поставка товару підтверджується відповідними документами, обумовленими договором №06/0164, а саме: рахунками-фактурами, видатковими накладними, актами перерахунку ціни, протоколами випробування, товарно-транспортними накладними, податковими накладними.

Але наставлений за договором №06/0164 товар відповідачем не був оплачений.

На звертання позивача щодо погашення існуючої заборгованості відповідач відповіді не надав, оплату поставленого товару до цього часу не здійснив.

Відповідач заперечував проти позову з тих підстав, що обов'язок оплатити поставлений товар станом на сьогоднішній день не наступив, оскільки йому не було надано всіх зазначених в п.5.1 договору №06/0164 документів. Крім того, відповідач наголошує про неотримання акту перерахунку ціни, засвідченої копії витягу з реєстру платників єдиного податку, статутних та реєстраційних документів.

Проте, суд критично оцінює дані заперечення, у зв'язку з таким:

Відповідач факт отримання поставленого товару - 57,4 МТ соняшнику визнав.

Проте у відзиві на позов та письмових поясненнях відповідач наголошує, що обов'язок оплатити поставлений товар станом на сьогоднішній день не наступив, оскільки йому не було надано всіх зазначених в п.5.1 договору №06/0164 документів.

Зокрема, відповідач підтверджує надання видаткових накладних на товар, не підписаних ним та не скріплених печаткою підприємства, а також товарно-транспортних накладних, які не містять підпису уповноваженого представника відповідача та проставленої печатки.

Одночасно він говорить про неотримання акту перерахунку ціни, засвідченої копії витягу з реєстру платників єдиного податку, статутних та реєстраційних документів.

З таким твердженням не погоджується, виходячи з наступного;

По-перше, договір №06/0164 не передбачає якусь особливу процедуру передачі

документів, зокрема, за актом тощо.

Усі передбачені умовами п.п.5.1, 6.1 договору №06/0164 документи булі надані відповідачем електронною поштою з послідуючим завіренням директором ТОВ «Агро Південь-1» особисто копій реєстраційних документів та наданням директором ТОВ «Агро Південь-1» особисто на підпис товаросупровідних документів.

На підтвердження надання зазначених документів позивачем 11.02.2016 були надані до суду відповідні скрін-копії направлень. Тобто, усі передбачені умовами п.п.5.1, 6.1 договору №06/0164 документи маються у розпорядженні відповідача.

По-друге, з дати постачання товару до цього часу відповідач не надав ніяких обґрунтованих повідомлень про причини, за яких він не підписав видаткові накладні, акти перерахунку ціни за отриманий за договором №06/0164 товар. Хоча, за положеннями п.6.3 цього договору, строк для повідомлення покупцем постачальника щодо кількості та/або якості товару встановлений тривалістю 90 днів з дати поставки товару.

Як вбачається з матеріалів справи, товар був поставлений впродовж 28-30 вересня 2015 року, провадження у справі №910/33152/15 було відкрито 11.01.2016, тобто термін повідомлення щодо кількості та якості поставленого товару сплинув.

Також, матеріали справи не містять доказів не повідомлення відповідачем позивача щодо відсутності у нього будь-яких документів, передбачених п.5.1 договору.

По-третє, відповідач, отримавши товар та всі супровідні документи, скористався правом на податковий кредит, наданий позивачем за податковими накладними №24/2 від 28.09.2015, №25/2 від 29.09.2015 та №27/2 від 30.09.2015, зареєстрованих в фіскальної службі 09.10.2015. При цьому позивач збільшив свої податкові зобов'язання з ПДВ, не отримавши справедливу та своєчасну плату за поставлений товар.

По-четверте, у твердженнях відповідача щодо неоформления належним чином товарно-транспортних накладних, а саме: відсутність підпису уповноваженого представника відповідача та проставленої печатки, вбачається його спроба уникнути відповідальності за невиконання зобов'язання.

Як зазначив позивач, за аналогічним контрактом №06/1185 від 06.08.2015 відповідачу на умовах СРТ - склад покупця у вересні 2015 року позивачем було поставлено 3 250,96 МТ соняшнику на загальну суму 27 937 260,13 грн. Товар постачався за аналогічними договору №06/0164 умовами із оформленням аналогічних супровідних документів, зокрема, таким же чином оформлених ТТН. Та за контрактом №06/1185 це не завадило відповідачеві оплатити прийнятий товар.

Також відповідач наголошує про наявність підстави притримати оплати поставленого товару в зв'язку із поставкою неякісного товару.

Відповідач при цьому посилається на протокол випробування №SD 2015 0096 NLUKR, внутрішнє електронне листування, яке підтверджує обізнаність позивача щодо невідповідності товару якісним показникам, експертний висновок ТПП №03-8/465 від 10.12.2015 щодо взяття проб з транспортних засобів.

З наведеним суд також не погоджується, оскільки:

По-перше, як вбачається з цього протоколу, єдиною ознакою належності цих випробувань до товару, поставленого за договором №06/0164, є вага - 25,160т та дата 28-29.09.2015. Однак, за договором №06/0164 постачались також партії товару вагою 14,8т (29.09.2015) та 17,44т (30.09.2015) та яким чином відповідач робить висновок про неякісність інших партій товару на підставі одного протоколу, не зрозуміло.

По-друге, судом встановлено, що представники ТОВ «Агро Південь-1» дійсно запрошувались відповідачем на олійно-екстракційний завод для відбору проб, але за іншим контрактом - №06/1185 від 06.08.2015. Підтвердженням цього є листи ТОВ «Олсідз Блек Сі» від 09.10.2015 №06/681 та від 26.11.2015 №466. Однак ці відбори не стосувалися товару, поставленого за договором №06/0164 від 28.09.2015.

По-третє, суд критично відноситься до експертного висновку ТПП №03-8/465 від 10.12.2015, оскільки, як вбачається з висновку, завданням цієї експертизи був розділ пред'явлених проб, формування нових зразків із послідуючим їх опломбуванням. Проби були вилучені зі сховища ТОВ «Олсідз Блек Сі» в період з 27.11.2015 по 09.12.2015. При тому, що з дати приймання товару з транспортного засобу до відбору проб представниками ТПП сплинуло майже два місяця, умови зберігання проб у сховищі невідомі, їх належність не ідентифікована.

Арбітражні проби відбираються за спеціальним порядком. Процедура вирішення спірних питань щодо якості зерна встановлена розділом IV Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 13.10.2008 №661. Та ця процедура Відповідачем дотримана не була.

Таким чино, доводи відповідача, викладені у відзиві на позов та додаткових поясненнях, не спростовують його обов'язку оплатити поставлений позивачем товар по договору від 28.09.2015 №06/0164 на поставку сільськогосподарської продукції.

Поставки товару підтверджуються рахунками-фактурами, видатковими накладними, актами перерахунку ціни, протоколами випробування, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, що додані позивачем до позовної заяви.

Отже, основний борг відповідача за поставлену продукцію становить 460 716,40 грн.

Таким чином, судом встановлено факт наявності порушень відповідачем взятих на себе господарських зобов'язань.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Спірні правовідносини, які виникли у зв'язку з неналежним виконанням договору поставки та поставкою продукції неналежної якості, до їх врегулювання застосовуються положення ст. 265, 268, 269 ГК України, ст. 678 - 681 ЦК України.

Відповідно до ст.688 ЦК України покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти позовних вимог про стягнення основного боргу.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 460 716,40 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки факт невиконання та прострочення грошового зобов'язання відповідачем є доведеним, у позивача є всі правові підстави вимагати стягнення з відповідача передбаченої договором пені.

Пунктом 7.2. договору передбачено за несвоєчасну сплату орендної плати стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.4 ст. 549 ЦК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки відповідач не оплатив надані послуги, то позивач нарахував відповідачеві пеню, яка складає 46 094,44 грн. Суд визнає даний розрахунок обґрунтованим та задовольняє позов в цій частині.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 3131,95 грн. та інфляційні збитки в розмірі 9214,33 грн.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Крім того, оскільки інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненнями грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань. Вищенаведене відповідає судовій практиці Верховного суду України (зокрема постанова від 10.06.2003 по справі № 3/350).

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Судом встановлено, що згідно розрахунку позивача 3% річних становлять 3131,95грн., а інфляційні збитки - 9214,33 грн. Суд вважає даний розрахунок обґрунтованим та задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з відповідача на користь позивача стягуються понесені позивачем витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ПІВДЕНЬ-1" задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі" (04655, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 72, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ПІВДЕНЬ-1" (67542, Одеська обл., Комінтернівський р-н, с. Свердлове, Комплекс будівель та споруд, буд. 5, ) суму основного боргу у розмірі 460 716 (чотириста шістдесят тисяч сімсот шістнадцять) грн. 40 коп., пеню в сумі 46 094(сорок шість тисяч дев'яносто чотири) грн. 44 коп., 3% річних в сумі 3131(три тисячі сто тридцять одна) грн. 95 коп., інфляційні збитки в сумі 9214(дев'ять тисяч двісті чотирнадцять) грн. 33 коп. та суму судового збору у розмірі - 7787(сім тисяч сімсот вісімдесят сім) грн. 36 коп.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення - 04.04.2016