ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.03.16р. Справа № 904/546/16
За позовом Приватного підприємства "Індастріалбуд", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рунатрейд", м.Дніпопетровськ

про стягнення 21 582 грн. 55 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 20 від 29.01.16р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Індастріалбуд" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рунатрейд" заборгованість в розмірі 21 582 грн. 55 коп., з яких: 6 399 грн. 00 коп. - вартість поставленого товару, 11 022 грн. 25 коп. збитки у формі курсової різниці, 3 864 грн. 80 коп. індекс інфляції, 296 грн. 50 коп. 3 % річних, відповідно до видаткових накладних: № 4936 від 14.07.2014р. та № 5030 від 16.07.2014р.

Позовні вимоги обґрунтовує усною домовленістю між сторонами на поставку товару та порушенням відповідачем своїх зобов'язань в частині оплати прийнятого ним товару в загальній сумі 6 399 грн. 00 коп. на вимогу позивача, у звязку із чим позивачем нараховані збитки у формі курсової різниці, 3% річних та індекс інфляції в заявленому розмірі.

10.03.2016р. на адресу суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог від 02.03.2016р. № 25, мотивована повною оплатою відповідачем вартості поставленого товару за спірними накладними та перерахунком збитків у формі курсової різниці, згідно якої просить стягнути з відповідача заборгованості у розмірі 9 839 грн. 12 коп., з яких: 5 569 грн. 44 коп. збитки у формі курсової різниці, 3 957 грн. 14 коп. індекс інфляції, 312 грн. 54 коп. 3 % річних.

Відповідач явку повноважного представника в призначені судові засідання не забезпечив та не надав витребувані судом документи.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

Відповідно до видаткових накладних № 4936 від 14.07.2014р. та № 5030 від 16.07.2014р. Приватне підприємство "Індастріалбуд" здійснило поставку порошкової фарби Товариству з обмеженою відповідальністю "Рунатрейд" на загальну суму 9 399 грн. 00 коп. Угода у письмовому вигляді не укладалася.

Факт отримання відповідачем продукції, вказаних у накладних, підтверджується підписом представника відповідача у вказаних видаткових накладних, оригінали яких оглянуті судом в судовому засіданні.

Відповідач свої зобовязання щодо повної оплати поставленого товару виконав частково, у звязку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 6 399 грн. 00 коп.

Оскільки, в порушення взятих на себе зобовязань, відповідач за поставлений товар у повному обсязі не розрахувався, позивач звертався до відповідача з претензіями від 07.10.2014р. № б/н та від 02.12.2014р. № 02/12/1-14 (а.с.20, 21, 22).

Відповідач, згідно листа від 09.02.2015р. № 16/1-15, зобовязався погасити заборгованість по мірі надходження грошових коштів (а.с. 23).

Стаття 598 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В процесі розгляду даної справи відповідачем було проведено погашення боргу за отриману ним продукцію в сумі 6 399 грн. 00 грн. Дана обставина підтверджується наявною у матеріалах справи банківською випискою за 01.03.2016р. (тобто після подачі позову до суду), у звязку із чим позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог від 02.03.2016р. № 25, відповідно до якої на підставі положень ч. 3 ст. 623 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача суму 5 569 грн. 44 коп. збитків у формі курсової різниці. Крім того, на підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача суму 312 грн. 54 коп. 3% за період з 15.07.2014р. по 29.02.2016р. та інфляційні втрати в розмірі 3 957 грн. 14 коп. за період з липня 2014р. по січень 2015р.

Доказів відшкодування збитків, понесених позивачем, у формі курсової різниці, оплати 3% та інфляційних втрат відповідачем матеріали справи не містять.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За умовами ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Як встановлено судом, фактичні дії сторін свідчать про існування між сторонами відносин купівлі-продажу, в результаті чого у відповідача виникли грошові зобовязання зобов'язання по сплаті вартості отриманого товару.

Матеріалами справи підтверджується наявність у діях сторін волевиявлення на встановлення правовідносин безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 3 ст. 623 Цивільного кодексу України збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно із п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13р. № 14 якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

За приписами п. 1.12 зазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України, з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи викладене, та перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що розрахунок збитків у формі курсової різниці відповідає вимогам чинного законодавства.

Водночас, згідно перерахунку , виконаного господарським судом, до стягнення з відповідача підлягають 3% річних у загальній сумі 312 грн. 45 коп. в межах періоду нарахування, визначеного позивачем.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 3 957 грн. 14 коп. за період з липня 2014р. по січень 2015р. суд зазначає наступне.

Згідно п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13р. № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем при розрахунку інфляційних втрат не враховані вищенаведені приписи та виконано розрахунок з урахуванням індексу інфляції, визначеного у місяці, в якому платіж мав бути здійснений, а не у наступному, у звязку із чим, згідно перерахунку господарського суду, до стягнення з відповідача підлягають інфляційні в сумі 3 916 грн. 16 коп. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, встановлені усною домовленістю сторін, майново-господарські зобовязання перед позивачем з оплати поставленого товару, чим порушив вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 5 569 грн. 44 коп. збитків у формі курсової різниці, 3 916 грн. 16 коп. індексу інфляції, 312 грн. 45 коп. 3 % річних - є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 75, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рунатрейд" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Академіка Чекмарьова, буд. 3, ) на користь Приватного підприємства "Індастріалбуд" (04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 18, оф. 403, ) 5 569 грн. 44 коп. (пять тисяч пятсот шістдесят девять грн. 44 коп.) збитків у формі курсової різниці, 3 916 грн. 16 коп. (три тисячі девятсот шістнадцять грн. 16 коп.) індексу інфляції, 312 грн. 45 коп. (триста дванадцять грн. 45 коп.) 3 % річних, 1 374 грн. 51 коп. (одну тисячу триста сімдесят чотири грн. 51 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_2

Повне рішення складено 22.03.16р.