ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2016 р.Справа № 916/4280/15

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Горбатюку Р.О.

за участю представників сторін :

від позивача: Скопінцев Ю.Ю. за довіреністю від 17.12.2015р.;

від відповідача: Целух М.А. за довіреністю від 11.01.2016р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/4280/15:

За позовом: Державне підприємство "Адміністрація морських портів України", в особі, якою є Білгород-Дністровська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України";

До відповідача: Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт";

про стягнення 1634978,31 грн., -

в с т а н о в и в :

Державне підприємство „Адміністрація морський портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства „Адміністрація морський портів України" (далі - Позивач) звернулось до Державного підприємства „Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (далі - Відповідач ) із позовом про стягнення збитків в сумі 1634978,31 посилаючись на те, що між сторонами у справі укладений договір про встановлення сервітуту за яким Відповідач користується причалами Філії.

Відповідачеві виставлені рахунки, які він оплатив не своєчасно, чим порушив п.5.1. договору.

З 01.05.2012 р. п. 30.04.2015 р. Державною фінансовою інспекцією проведена ревізія фінансово-господарської діяльності Позивача за результатами якої складений акт, за яким у зв'язку з непроведенням позовної роботи Позивачем недоотримано доходів в сумі 259040 грн., чим завдано матеріальної шкоди (збитків).

Позивач зазначає, що внаслідок не нарахування санкцій Відповідачеві Позивачем недоотримано доходів, чим завдано матеріальної шкоди ( збитків).

Позивач свої вимоги грунтує ст. ст. 11, 509, 530, 610, 625 ЦК України та ст.ст. 193, 224 ГК України.

На підставі викладеного позивач первісно просив стягнути з Відповідача 1634978,31грн. збитків з урахуванням штрафних санкцій, питання стягнення яких суд залишив без розгляду посилаючись на наступне.

25.11.2015 р. позивачем надані письмові пояснення за якими він просить, з посиланням на приписи ст. 22 ГПК України стягнути з відповідача пеню в сумі 460667,55 грн., інфляційні втрати в сумі 989648, 94 грн. та 3% річних в сумі 72305,01 грн., посилаючись на те, що відповідач не своєчасно сплатив виставлені йому рахунки, у зв'язку з чим йому і нараховані вказані суми на загальну суму 1522621, 50 грн.

Розглянувши подані пояснення суд залишає їх без розгляду за таких підстав.

Відповідно до п.п. 3.11,3.12 Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", ( із наступними змінами та доповненнями) - статтею 22 ГПК України, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК) відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Як вбачається з протоколу засідання суду від 09.11.2015 р. суд, у цьому зсіданні, розпочав розгляд справи по суті.

Пояснення позивача про стягнення - пені, 3 % річних та інфляційних втрат з огляду на приведені положення Постанови Пленуму Вищого господарського суду України є фактично заявою про одночасну зміну предмета та підстав позову, що є недопустимим.

Вказана заява подана 25.11.2015 р., тобто після початку розгляду судом даної справи по суті і отже за п.3.12 вказаної Постанови Пленуму залишається без розгляду.

Відповідач з вимогами не згоден про що зазначив у відзиві на позов.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22 жовтня 2015р. суддя Гуляк Г.І. порушила провадження по справі № 916/4280/15 за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", в особі, якою є Білгород-Дністровська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" про стягнення 1634978,31 грн. та призначила розгляд справи на 09.11.2015р. о 10:20.

В засідіннях суду 09.11.2015р., 25.11.2015р. та 14.12.2015р. оголошені перерви за правилами ст. 77 ГПК України.

Приймаючи до уваги те, що суддя Гуляк Г.І. з 11.01.2016р. перебуває на лікарняному, з метою дотримання процесуальних строків, за розпорядженням керівника аппарату господарського суду Одеської області № 9 від 11.01.2016р. призначено повторний автоматичний розподіл справи № 916/4280/15.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2016р., справу № 916/4280/15 передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Никифорчуку М.І.

В засіданні суду оголошувалась перерва з 08 по 29 лютого 2016 р. за правилами ст. 77 ГПК України.

В засідання суду 28 березня 2016р. за правилами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представників сторін, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

Як встановлено судом та випливає з матеріалів справи предметом спору у даній справі є стягнення збитків заподіяних позивачеві які нараховані на підставі Акту фінансової інспекції за результатами перевірки фінансово-господарської діяльності Позивача.

10 лютого 2014 р. між сторонами у справі був укладений Договір № 10-П-БДФ-14

12-ХД про встановлення сервітуту за яким ( п.1.1 Договору ) Позивач передав Підприємству (Відповідачеві) право користування причалами філії з невід'ємними спорудами та конструкціями для проведення Підприємством господарської діяльності.

За пунктом 2.1 Договору Підприємство (Відповідач) зобов'язується вносити Філії відповідно до умов Договору плату за використання причалів та інші платежі, визначені Договором.

За п.2.3 Договору розрахунки за користування причалами здійснюються Підприємством в безготівковій формі на розрахунковий рахунок філії щомісячно на підставі Акту надання послуг, але не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітнім на підставі виставлених рахунків.

Відповідно до п. 3.1.1 Договору, Підприємство зобов'язується своєчасно та в повному обсязі вносити Плату, передбачену цим Договором.

Згідно п. 4.2.1 Договору, Філія має право вимагати своєчасної Плати за користування Причалами передбачених Підприємству відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до Договору, Філією Підприємству були виставлені наступні рахунки:

- № 166 від 31.01.2014р. на суму: 318 216,01 грн. (був сплачений поетапно: 11.03.2015р. в сумі: 318215,96 грн., 24.04.2015 в сумі: 0,05 грн.)

- № 261 від 28.02.2014р. на суму: 321 531,96 грн. (був сплачений: 25.02.2015)

- № 398 від 31.03.2014р. на суму: 321 531,96 грн. (був сплачений: 25.02.2015)

- № 560 від 30.04.2014р. на суму: 321 531,96 грн. (був сплачений: 25.02.2015)

- № 742 від 30.05.2014 р. на суму: 321 531,96 грн. (був сплачений: 25.02.2015)

- № 934 від 30.06.2014 р. на суму: 321 531,96 грн. (був сплачений: 13.03.2015)

- № 1131 від 31.07.2014р. на суму: 321 531,96 грн. (був сплачений: 31.03.2015)

- № 1316 від 31.08.2014 р. на суму: 321 531,96 грн. (був сплачений: 31.03.2015)

- № 1504 від 30.09.2014 р. на суму: 321 531,96 грн. (був сплачений: 01.04.2015)

- №1681 від 31.10.2014 р. на суму: 321 531,96 грн. (був сплачений: 01.04.2015)

- № 1893 від 30.11.2014 р. на суму: 321 531,96 грн. (був сплачений: 01.04.2015)

- № 2104 від 31.12.2014 р. на суму: 321 531,96 грн. (був сплачений: 06.04.2015)

Вищевказаний факт підтверджується наступними платіжними дорученнями: №924 від 11.03.2015, № 444 від 24.04.2015, № 773 від 24.02.2015, № 772 від 24.02.2015, № 799 від 25.02.2015, № 798 від 25.02.2015, № 150 від 13.03.2015, № 258 від 31.03.2015, № 246 від 01.04.2015, № 247 від 01.04.2015, № 248 від 01.04.2015, № 286 від 06.04.2015.

Підприємством вчасно не було сплачено Філії плату за використання Причалів таким чином Підприємством порушено розділ 2 «Плата за використання причалів» вищевказаний Договір.

Відповідно до п. 5.1 Договору, за несплату, несвоєчасну або неповну сплату платежів, передбачених розділом 2 даного Договору, Підприємство сплачує Філії пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За період з 01.05.2012 по 30.04.2015 року Державною фінансовою інспекцією України проведено ревізію фінансово-господарської діяльності державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та його структурних підрозділів

Так, актом про результати ревізії фінансово-господарської діяльності державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та його структурних підрозділів від 31.07.2015 року № 05-11/48 встановлено, що внаслідок не використання Білгород-Дністровською філією своїх цивільних прав не проведення позовної роботи в судах щодо стягнення санкцій у межах терміну позовної давності, недоотримано доходів в сумі 259 040 грн. чим завдано матеріальної шкоди ( збитків) на відповідну суму.

Проаналізувавши наведене суд вважає що у позові слід відмовити виходячи з такого.

Як зазначено у позові він базується на Акті фінансової інспекції яка провела вказану перевірку господарської діяльності.

Висновки вказаної перевірки суд відхиляє за таких підстав.

Відповідно до Закону України від 16 жовтня 2012 року № 5463-VI „ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності Міністерства фінансів України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується через відповідних міністрів" назву Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" викладено в такій редакції : "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю".

Відповідно до п.8 ст. 10 Закону України від 16 жовтня 2012 року № 5463-VI - Органи державного фінансового контролю мають право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

З приведеного випливає, що органи державного фінансового контролю мають право у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Крім того, проведена перевірка фінінспекцією, на думку суду, не є та не може бути правовою підставою для стягнення саме збитків, як зазначено позивачем.

Зазначене випливає з наступного.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 614 ЦК України).

Згідно зі статтею 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

З огляду на положення статті 22 ЦК України та статті 224 ГК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

У даному випадку, на думку суду, відсутні усі чотири елементи складу цивільного правопорушення, так як, вказаний акт перевірки не є та не може бути правовою підставою для стягнення саме збитків.

З огляду не приведене суд вважає, що правових підстав для стягнення з відповідача заявлених позивачем сум немає.

Керуючись ст. ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", в особі, якою є Білгород-Дністровська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" - відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 04 квітня 2016 р.

Суддя М.І. Никифорчук