РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016Справа №910/485/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» Новікової Марії Миколаївни

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Трейдінг»

про розірвання договору

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Гузієнко Я.М. - представник, довіреність №26 від 12.03.2015;

від відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство «БГ Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» Новікової Марії Миколаївни звернулось до господарського суду міста Києва з позовом №15-30 від 12.01.2016 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Трейдінг» про розірвання договору оренди нежитлових приміщень, що укладений 06.11.2014 між Публічним акціонерним товариством «БГ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арт Трейдінг» та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. за реєстраційним номером 8780, та відшкодування судових витрат у розмірі 1 378,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між Публічним акціонерним товариством «БГ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арт Трейдінг» договору оренди нежитлових приміщень від 06.11.2014 в частині сплати орендної плати, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість по орендним платежам. Так, у зв'язку з істотним порушенням відповідачем договірних зобов'язань щодо сплати орендної плати позивач просить суд розірвати договір оренди нежитлових приміщень від 06.11.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством «БГ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арт Трейдінг».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.01.2016 позовну заяву Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» Новікової Марії Миколаївни прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №910/485/16 та призначено справу до розгляду на 02.02.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.02.2016 розгляд справи відкладено на 25.02.2016.

У судові засідання 02.02.2016 та 25.02.2016 з'явився уповноважений представник позивача. Відповідач свого представника у судові засідання 02.02.2016 та 25.02.2016 не направив.

Копію ухвали господарського суду міста Києва від 15.01.2016, яка направлялась відповідачу на адресу, вказану у позовній заяві, а саме: 02002, м. Київ, вул. Гродненська, буд. 32, та яка співпадає з місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Трейдінг» згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців стосовно відповідача, повернуто підприємством зв'язку не врученим адресату з посиланням на закінчення встановленого строку зберігання.

Про дату, час і місце розгляду 25.02.2016 даної справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №№328.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 02.02.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли витребувані судом документи разом із супровідним листом №15-177 від 02.02.2016. Супровідний лист разом із доданими до нього документами судом долучено до матеріалів справи.

Крім того, до початку судового засідання 02.02.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла довідка №15-176 від 02.02.2016, в якій останній повідомив суд, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, а також немає рішень цих органів з такого спору. Довідку долучено судом до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 25.02.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла довідка №24/01-248 від 24.02.2016, в якій останній повідомив суд, що з моменту укладення та станом на 24.02.2016 від відповідача жодних платежів в готівковій чи безготівковій формі за договором оренди нежитлових приміщень від 06.11.2014 не надходило. Довідку долучено судом до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судових засідань позивачем суду не надано.

Від відповідача заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судових засідань до суду не надходило.

Документи, витребувані ухвалами суду від 12.01.2016 та від 02.02.2016, відповідачем не надано.

Про поважні причини неявки уповноваженого представника відповідача в судові засідання суд не повідомлено.

Відповідно до роз'яснень та рекомендацій Вищого господарського суду України, викладених зокрема у пункті 2.3. Постанови №18, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно з підпунктом 3.9.2. пункту 3.9. Постанови №18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотання щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до статей 20, 22, 60, 74 та частини 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судових засіданнях повідомив суд, що права та обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представником позивача не заявлено.

В судовому засіданні 25.02.2016 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судових засіданнях пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані позивачем докази та оглянувши в судових засіданнях їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 06.11.2014 року між Публічним акціонерним товариством «БГ Банк» (орендодавець за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арт Трейдінг» (орендар за договором, відповідач у справі) було укладено договір оренди нежитлового приміщення (далі - Договір), за умовами якого орендодавець зобов'язується передати орендареві у стокове платне користування майно, що визначене у цьому Договорі (надалі - нежитлове приміщення), а орендар зобов'язується прийняти майно у строкове платне користування та сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Відповідно до п. 2 предметом цього Договору є наступне нерухоме майно: нежитлові приміщення магазину загальною площею 125,30 кв.м. (літ. А-5), які знаходяться за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Радянська, буд. 13/1, та належить орендодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 25.03.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селіверстовим В.О. 25.03.2008 за реєстровим номером 2883; нежитлові приміщення підвалу №136 загальною площею 93,5 кв.м. (літ. А-5), які знаходяться за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Радянська, буд. 13/2, та належить орендодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 25.03.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селіверстовим В.О. 25.03.2008 за реєстровим номером 2886; нежитлові приміщення №1 першого поверху загальною площею 36,2 кв.м. (літ. А-5), які знаходяться за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Радянська, буд. 13/3, та належить орендодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 25.03.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селіверстовим В.О. 25.03.2008 за реєстровим номером 2889 (пункт 2 Договору).

Вказаний Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками обох підприємств, а також посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 8780.

Судом встановлено, що укладений Договір за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди), який підпадає під правове регулювання норм § 1 глави 58 Цивільного кодексу України та §5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживча річ). В силу частини 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне визначення договору оренди міститься і в ст. 759 Цивільного кодексу України.

За приписами ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, є строком дії останнього. За змістом частини 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до пункту 8 Договору строк оренди складає 2 (два) роки та 6 (шість) місяців.

При цьому, суд зазначає, що укладення між сторонами Договору оренди було спрямоване на отримання відповідачем права на користування нежитловими приміщеннями, що в свою чергу породжує обов'язок відповідача сплачувати плату за користування орендованим майном.

Статтею 762 Цивільного кодексу України та статтею 286 Господарського кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За умовами пункту 9 Договору за користування зазначеним нежитловим приміщенням орендар сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі 143 981,79 грн. на місяць. Орендна плата сплачується не пізніше 15 (п'ятнадцятого) числа кожного місяця за попередній місяць.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГКУ кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Проте, в порушення умов Договору відповідачем орендна плата за Договором сплачена не була.

Як свідчать матеріали справи, постановою Правління Національного банку України №745 від 27.11.2014 Публічне акціонерне товариство "БГ Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

26.02.2015 Правлінням НБУ прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «БГ Банк», про що винесено постанову № 134 від 26.02.2015 р..

На підставі вказаної постанови НБУ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 27.02.2015 прийнято рішення № 43, яким вирішено розпочати процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "БГ Банк" з 27.02.2015 та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ Банк" Новікову Марію Миколаївну по 26.02.2016 р. включно.

Судом встановлено, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БГ Банк" було направлено відповідачу вимогу № 15-2325 від 20.10.2015, в якій у зв'язку із невиконанням останнім свого грошового зобов'язання щодо сплати здійснення орендних платежів, уповноважена особа Фонду вимагала сплатити наявну заборгованість по орендній платі та повернути орендовані приміщення, підписавши та передавши орендодавцеві відповідні акти приймання - передачі.

Факт надсилання вказаного листа відповідачеві підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист № 390 від 26.10.2016 та фіскального чеку УДППЗ "Укрпошта" № 6396 від 26.10.2015, які наявні в матеріалах справи.

Проте, відповідачем зазначену вимогу банку залишено без відповіді та задоволення, доказів сплати заборгованості та повернення банку (орендодавцю) предмета оренди у матеріалах справи не міститься.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, оскільки свої зобов'язання щодо сплати орендної плати всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору відповідач не виконав, в результаті чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет" утворилась заборгованість перед позивачем, вказаний факт на думку останнього, є істотним порушенням умов Договору та безумовною підставою для розірвання Договору оренди, та в зв'язку з неможливістю добровільного врегулювання сторонами питання щодо розірвання спірного Договору вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України та ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності заборгованості зі сплати орендної плати та/або повернення орендованого майна орендодавцеві, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення Договору на час його підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору оренди нежитлових приміщень від 06.11.2014 або його окремих положень суду не надано.

В свою чергу суд звертає увагу сторін, що цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором. За загальним правилом, закріпленим у частині 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який закріплений статтями 3 та 627 Цивільного кодексу України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Згідно з ч. 3 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Ця норма узгоджується з приписами частини 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, згідно якої договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином, приписи ст. 651 Цивільного кодексу України пов'язують можливість розірвання договору у зв'язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення договору визначається за об'єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того на, що особа розраховувала при укладенні договору.

Виходячи зі змісту вищенаведених правових норм, підставою для розірвання договору може бути належним чином доведене невиконання виконавцем його зобов'язань, передбачених законом або Договором.

Так, положенням частини 2 ст. 189 Господарського кодексу України визначено, що ціна є істотною умовою господарського договору та зазначається в договорі в гривнях.

Згідно з приписами ст. 284 Господарського кодексу України істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди, строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Відповідно до частини 1 ст. 286 Господарського суду України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

При цьому судом встановлено за матеріалами справи, підтверджено позивачем та відповідачем не спростовано факт порушення останнім обов'язку щодо внесення орендної плати, внаслідок чого утворилася заборгованість з орендних платежів, що з урахуванням вище викладеного є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання вказаного Договору оренди.

Господарський суд вважає, що несплата орендної плати в повному обсязі за період дії спірного Договору є в розумінні частини 2 ст. 651 Цивільного кодексу України істотним порушенням договору оренди, достатнім для його розірвання, оскільки в даному випадку порушення умов Договору носило систематичний характер, а заборгованість накопичувалася протягом тривалого періоду та не була погашена на момент звернення орендодавця з позовом у даній справі, тобто невиконання відповідачем зобов'язання зі сплати орендної плати свідчить про позбавлення позивача того, на що він розраховував при укладенні спірного Договору оренди.

Статтею 782 Цивільного кодексу України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Визначена статтею 782 Цивільного кодексу України можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору в позасудовому порядку є правом, а не обов'язком наймодавця. Право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною 1 статті 782 Цивільного кодексу України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

Таким чином, істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди, як внесення орендної плати, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку.

Відповідно до частини 2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

За приписами ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Тобто, за висновками суду чинним законодавством передбачене право сторони за договором на звернення до суду з вимогою розірвати такий договір у разі невиконання зобов'язань, зокрема, орендарем в частині передбаченого Договором обов'язку зі сплати орендної плати, якщо вбачається істотне порушення його умов.

Відповідно до приписів статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Згідно з ч. 5 ст. 188 Господарського кодексу України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається змінений або розірваний з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Окрім цього суд зазначає, що спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", метою якого є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Частиною 8 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" врегульовано, зокрема, процедуру ліквідації банків.

Оскільки на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин, пов'язаних із розірванням Договору, у ПАТ "БГ Банк" була розпочата процедура ліквідації банку, суд доходить до висновку, що до даних правовідносин також застосовуються положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що регулюють процедуру ліквідації банку.

Частиною першою ст. 35 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

Згідно з п. 15 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до положень пунктів 2, 5, 7, 9 частин 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема: приймає до свого відання майно (кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу та виконує функції з управління та реалізації майна банку; у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх; виконує повноваження, які визначені частиною другою статті 37 цього Закону.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку та вжити передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Окрім того, відповідно до пункту 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб має право відмовлятися від виконання або розривати в порядку, встановленому законодавством України, будь-які договори (правочини) за участю банку, які є збитковими чи непотрібними для банку або виконання яких має негативний вплив на фінансовий стан банку.

Аналогічне право Уповноваженої особи Фонду на розірвання будь-яких збиткових чи непотрібних для банку договорів також передбачено у п. 4.12 розділу 2 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 в редакції від 30.12.2013р..

З огляду на викладене, господарський суд доходить до висновку, що невиконання відповідачем обов'язку за Договором щодо внесення орендної плати, тобто порушення істотних умов Договору оренди, та введення процедури ліквідації банку (орендодавця) є достатнім обґрунтуванням підстав розірвання договору оренди, оскільки під час процедури ліквідації здійснюється акумулювання всіх активів для подальшого задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Розірвати укладений 06.11.2014 року між Публічним акціонерним товариством "БГ Банк" () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Арт Трейдінг" () договір оренди нежитлових приміщень.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт Трейдінг" (02002, м. Київ, Дніпровський район, вул. Гродненська, буд. 32, ) на користь Публічного акціонерного товариства "БГ Банк" (04112, м. Київ, Шевченківський район, вул. Дегтярівська, буд. 48, ) 1 378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 22 березня 2016 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон