РІШЕННЯ

28 березня 2016 року Справа № 913/74/16

Провадження №6/913/74/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк",

м. Сєвєродонецьк Луганської області,

до 1-го відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фреш Ф'юче",

м. Луганськ,

до 2-го відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Солар ОСОБА_2",

м. Луганськ,

до 3-го відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Комбінат хлібобулочних виробів "Луганськхліб", м. Луганськ,

до 4-го відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Марс",

м. Луганськ,

про стягнення 9 137 900 грн. 32 коп.

Суддя Василенко Т.А.

Секретар судового засідання Жданова Е.А.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_3, довіреність б/н від 16.07.2015;

від 1-го відповідача - ОСОБА_4С, паспорт серії ЕН 054651, виданий Стаханівським МВ УМВС України в Луганській області 13.12.2001, директор на підставі наказу №3-к від 30.10.2014;

від 2-го відповідача- не прибув;

від 3-го відповідача- не прибув;

від 4- го відповідача- Бохан О.С, паспорт серії ЕН 054651, виданий Стаханівським МВ УМВС України в Луганській області 13.12.2001, директор на підставі наказу № 25-к від 30.10.2014.

ВСТАНОВИВ:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за договором кредитної лінії №102 від 03.12.2012 в розмірі 9 137 900 грн. 32 коп., в тому числі: борг по кредиту в сумі 4 880 000 грн. 00 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 1 397 738 грн. 94 коп., три проценти річних по простроченому боргу за кредитом в сумі 166 613 грн. 10 коп., три проценти річних по прострочених відсотках за користування кредитом в сумі 58 177 грн. 33 коп., інфляційні нарахування по простроченому боргу за кредитом в сумі 2 307 640 грн. 79 коп., інфляційні нарахування по прострочених відсотках за користування кредитом в сумі 327 730 грн. 16 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 12.03.2016).

2-й та 3-й відповідачі не забезпечили явку повноважних представників в дане судове засідання але про дату та час їх проведення були повідомлені належлним чином.

В даному судовому засіданні ОСОБА_4 представляв інтереси як 1-го відповідача ТОВ «ОСОБА_5 Ф»юче», так і 4-го відповідача ТОВ «Торговий дім «Марс».

Позивачем до справи надані заперечення на відзив від 24.03.2016, які судом прийняті до розгляду та долучені до матеріалів справи.

В поданих поясненнях позивачем, зокрема зазначено про відсутність підстав для залишення позову без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 81 ГПК України. Також вказано про належність та допустимість доказів долучених до матеріалів справи та наведено судову практику, з аналогічних питань.

1-м відповідачем до справи подано клопотання від 25.03.2016 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, зокрема копії повідомлення про початок досудового розслідування з приводу захоплення території оптової бази ТОВ «ОСОБА_5 Ф»юче» та постанови НБУ від 06.08.2014 про призупинення фінансових операцій.

Клопотання відповідача та відповідні документи долучені до матеріалів справи.

Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Під час судового засідання представник відповідачів неодноразово заявляв про неналежність та недопустимість доказів, що надані позивачем та неможливість розгляду справи без наявності оригіналів відповідних договорів та інших документів. При цьому, було наголошено на те, що зобов'язання поручителів за договорами поруки є припиненими, оскільки позивач не звернувся з відповідною вимогою (позовом) до поручителів протягом 6 місяців з урахуванням дати повернення кожного траншу за кредитом.

Також, 1-й відповідач за відзивом на позовну заяву від 11.03.2016 проти позову заперечує та зокрема зазначає наступне.

Позивач не з'ясував всі суттєві обставини за справою, причини та мотиви несплати відповідачем заборгованості за кредитним договором, заборгованості за процентами.

Так, Указом Президента України від 14.04.2014р. № 405/2014 введено в дію рішення РНБО України від 13.04.2014р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та проводиться АТО.

Періодом проведення АТО вважається час з 14 квітня 2014 року до дати набрання чинності Указу Президента України про завершення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно із ст.2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції на час проведення антитерористичної операції встановлено заборону на нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.

Таким чином, нарахування позивачем відсотків по кредиту, 3% річних та інфляційних є неправомірним та суперечить нормам чинного законодавства.

Крім цього, відповідач зазначає про відсутність у нього будь-яких даних або доказів щодо укладення та виконання кредитного договору, оскільки всі документи, що стосувалися господарської діяльності товариства знаходяться в будівлі, що була захоплена невідомими особами та знаходиться на території непідконтрольній українській владі в місті Луганську.

Виходячи з цього, відповідач не має можливості надати суду відповідні докази та документи.

Також відповідач, посилається на порушення позивачем норм ст.ст. 4-3, 57, 33 Господарського процесуального кодексу України, оскільки останнім до позовної заяви не додано документів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

В той же час, до позовної заяви, позивачем не було додано ані оригіналів, ані належним чином завірених копії договору кредитної лінії №102 від 03.12.2012, зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими договорами №1 від 20.12.2012, №2 від 28.12.2012, №3 від 19.07.2013, договорів поруки, розпоряджень про видачу кредитних коштів, платіжних доручень, тощо.

Відповідно до норм ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідчених копіях.

В даному випадку, надані позивачем документи зроблені не з оригіналів, а з відповідних копій, які не є належними доказами заявлених позовних вимог.

Також, ТОВ "ОСОБА_5 зазначено про необхідність залишення позову без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 81 ГПК України у звязку з тим, що позивачем без поважних причин не подані оригінали відповідних доказів, що наявні в матеріалах справи в копіях.

В обґрунтування цих доводів, відповідач наводить судову практику, відповідно до постанови ВГСУ від 01.03.2016 за № 905/1982/15.

Відповідач зазначає, що відповідно до наданих позивачем документів вбачається, що за умовами кредитного договору встановлена черговість погашення відповідних сум, у звязку з чим, строк виконання зобовязання починає свій перебіг з 22.09.2014 і закінчується 02.03.2015. З вказаної дати, а саме 02.03.2015 наступає строк виконання зобовязань за кредитом у повному обсязі в сумі 4 880 000,00 грн.

В обгрунтувуання цих доводів, відповідач посилається на норми чинного законодавства та Постанову ВСУ від 07.10.2015 у справі № 6-263цс15.

На думку відповідача, шестимісячний строк для звернення з вимогою до поручителя відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України закінчився 03.09.2015, а позивач звернувся до суду лише 30.12.2015. Оскільки позивач пропустив встановлений строк, суд повинен застосувати приписи ст. 559 ЦК України та вважати зобовязання за договорами поруки припиненими.

Виходячи з наведеного, 1-й відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

2-й та 4-й відповідачі письмові відзиви на позовну заяву не надали.

3-й відповідач - ТОВ "Комбінат хлібобулочних виробів "Луганськхліб" за клопотанням №7/19/02-1 від 19.02.2016 проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні зокрема, виходячи з положень ст. 559 Цивільного кодексу України, оскільки, зобов'язання до поручителя є припиненим.

В обґрунтування вказаних доводів відповідач зазначає, що відповідно до наданих позивачем документів вбачається, що граничний строк виконання зобов'язання починає свій перебіг з 22.09.2014р. (дата перенесення боргу на прострочку) та закінчується 02.03.2015р.

За змістом ч.4 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), то інститут позовної давності застосовано бути не може бути, оскільки всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

За таких умов, позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя (граничний строк вимоги 03.09.2015).

Враховуючи наведене, відповідач просить зобов'язання поручителя вважати припиненими.

Позивач за письмовими поясненнями та запереченнями відхиляє доводи відповідачів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

03.12.2012 між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника голови правління начальника філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_6 та ТОВ «ОСОБА_5 Ф»юче» в особі директора ОСОБА_7 був укладений договір кредитної лінії № 102 з додатками та змінами.

Відповідно до п.п 2.2 - 2.4 договору, кредит надано у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) на рефінансування кредитної заборгованості перед ПАТ «Банк Форум» за кредитним договором № 1-007/11/22-KL та поповнення обігових коштів.

Сторони погодили суму максимального ліміту кредитування в розмірі 5 900 000,00 грн. з остаточним терміном повернення не пізніше 02 грудня 2015 року.

За умовами договору відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням та здійснити погашення кредиту відповідно до графіку та сплатити інші платежі, передбачені договором.

Ліміт надається траншами та позичальник зобовязується здійснити погашення кожного траншу не пізніше ніж 365 днів з моменту його отримання незалежно від діючого ліміту.

Згідно п. 2.5 договору сторони погодили, що кредит забезпечується, в тому числі і укладенням договорів поруки з ТОВ «Солар ОСОБА_2», ТОВ «ТД Марс», ТОВ «КХБВ «Луганськхліб»

Відповідно до п. 2.7, п. 2.7.1 договору за користування кредитом позичальник зобовязаний сплачувати банку проценти в розмірі 20% річних.

Проценти нараховуються методом факт/факт на фактичну суму заборгованості позичальника за кредитом та за терміни фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі кредиту включно, та до повного погашення заборгованості за цим договором. При нарахуванні процентів день видачі кредиту приймається до розрахунку як 1 день користування кредитом, а день повернення кредиту (його частини) до розрахунку процентів не включається.

На виконання умов кредитного договору позивачем були надані відповідачу кредитні кошти в розмірі, передбаченому договором.

Всупереч взятих на себе зобовязань позичальником оплата за кредитом та процентами здійснювалася не в повній мірі та несвоєчасно.

Так, за розрахунком позивача станом на 10.12.2015 відповідач має заборгованість за кредитом в сумі 4 880 000,00 грн., заборгованість за процентами з 06.08.2014 по 10.12.2015 в сумі 1 397 738,94 грн.

Також, у звязку із порушенням строків виконання грошового зобовязання за кредитним договором, позивачем нараховані втрати від інфляції за простроченим кредитом в сумі 2 307 640,79 грн., за простроченими процентами в сумі 327 492,78 грн. Крім цього нараховані 3% річних за простроченим кредитом в сумі 166 613,10 грн. та за простроченими процентами в сумі 58 177,33 грн.

З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за договором кредитної лінії №102 від 03.12.2012 між ПАТ «Державний Ощадний банк України», ТОВ «Солар ОСОБА_2» (2-й відповідач у справі, поручитель) та ТОВ «Фреш Фюче» (1-й відповідач у справі, позичальник) був підписаний договір поруки № 102/31 від 03.12.2012.

Згідно п. 1.1 договору поруки поручитель зобовязується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Згідно п. 2.1 договору поруки, у разі поручення позичальником виконання зобовязань або будь-якої його частини кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобовязання позичальника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору, в порядку, передбаченому цим договором.

При цьому, за договором поруки зобовязанням вважаються зобовязання позичальника за договором кредитної лінії № 102 від 03.12.2012, укладеного між кредитором та позичальником та усіма додатковими договорами, додатками, змінами тощо за вказаним договором.

Зокрема, зобовязаннями, що випливають з кредитного договору, є повернення кредиту в розмірі 5 900 000,00 грн., сплата процентів за користування кредитом, комісії, штрафних санкцій та інше.

Згідно п. 3.1 договору поручитель відповідає перед кредитором в тих же обсягах, що і позичальник.

Згідно п. 4.1 договору, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання за кредитним договором.

Згідно п. 2.4 договору поруки, якщо при настанні строку чергового платежу відповідно до кредитного договору, позичальником не буде сплачено таких платіж кредитору, позичальника та/або кредитор зобов'язані повідомляти поручителя про таке прострочення платежу.

Згідно п. 2.5 договору поруки, поручитель зобовязується протягом пяти днів з отримання повідомлення кредитора або позичальника виплатити несплачену суму кредиту.

Також, в забезпечення виконання зобовязань позичальника за договором кредитної лінії №102 від 03.12.2012 між ПАТ «Державний Ощадний банк України» (позивач, кредитор), ТОВ «Комбінат хлібобулочних виробів «Луганськхліб» (3-й відповідач у справі, поручитель) та ТОВ «ОСОБА_5 Ф»юче» (1-й відповідач у справі, позичальник) був підписаний договір поруки № 102/32 від 03.12.2012.

Крім цього, в забезпечення виконання зобовязань позичальника за договором кредитної лінії №102 від 03.12.2012 між ПАТ «Державний Ощадний банк України» (позивач, кредитор), ТОВ «Торговий дім «Марс» (4-й відповідач у справі, поручитель) та ТОВ «ОСОБА_5 Ф»юче» (1-й відповідач у справі, позичальник) був підписаний договір поруки № 102/33 від 03.12.2012.

Договори поруки № 102/32 і 102/33 від 03.12.2012 містять аналогічні приписи, що і договір поруки № 102/31 від 03.12.2012.

Окільки 1-й відповідач в добровільному порядку суму заборгованості не оплатив, позивач звернувся до суду із даним позовом, за яким просить стягнути з відповідачів, як солідарних боржників, заборгованість за договором кредитної лінії №102 від 03.12.2012 в розмірі 9 137 900 грн. 32 коп. в тому числі:

- заборгованість по кредиту в сумі 4 880 000 грн. 00 коп., заборгованість по відсотками за користування кредитом в сумі 1 397 738 грн. 94 коп., три проценти річних по простроченому боргу за кредитом в сумі 166 613 грн. 10 коп., три проценти річних по прострочених відсотках за користування кредитом в сумі 58 177 грн. 33 коп., інфляційні нарахування по простроченому боргу за кредитом в сумі 2 307 640 грн. 79 коп., інфляційні нарахування по прострочених відсотках за користування кредитом в сумі 327 730 грн. 16 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 12.03.2016).

Вимоги за позовом позивач обґрунтовує посиланням на норми цивільного та господарського законодавства, в тому числі ст. ст. 1048, 1050 ЦК України та інші.

1-й, 3-й та 4-й відповідачі проти позову заперечили з підстав вказаних вище.

Встановивши фактичні обставини справи та оцінивши доводи представників сторін у їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Як свідчать матеріали справи, договір кредитної лінії та додаткові договори до нього, договори поруки, платіжні доручення, заяви на отримання кредиту, містяться у справі в копіях, (окрім виписок по рахунку 1-го відповідача). При цьому, вказані документи завірені позивачем та вказано, що «з оригіналом вірно».

При цьому, як було встановлено під час розгляду справи оригінали відповідних документів, в тому числі і оригінали договорів як у позивача відсутні, а копії зроблені позивачем шляхом скасування за допомогою сканеру, про що було наведено позивачем в письмових поясненнях від 17.02.2016 року.

В той же час, за поясненнями представників відповідачів, у останніх також відсутні оригінали відповідних документів, у звязку з чим представники відповідачів посилались на недопустимість та неналежність доказів, що знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК.

Відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму ВГСУ №18 «Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції» визначено, що подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Для перевірки достовірності поданих суду документів може бути призначено судову експертизу.

У випадку коли копії документів не засвідчені належним чином, але господарським судом при дослідженні витребуваних оригіналів документів з'ясовано відповідність копій цим оригіналам, то суд долучає копії до матеріалів справи, зазначивши про таку відповідність в описовій частині рішення або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Якщо одним з учасників судового процесу подано засвідчені ним копії документів, а інший з цих учасників заперечує відповідність їх оригіналам, то господарський суд зобов'язаний витребувати такі оригінали для огляду у особи, яка їх подала.

Відповідно до п. 2.5. вказаної постанови будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, за доводами як представника позивача так і представників відповідачів оригінали відповідних договорів та інших доказів, що наявні у справі в копіях залишилися на території не підконтрольній українській владі і вивезти їх неможливо.

Суд вважає, що причини неподання відповідних доказів в оригіналах для огляду в судовому засіданні, як з боку позивача так і з боку відповідачів є повноважними.

Разом з цим, у суду відсутні підстави вважати, що надані позивачем документи в копіях є підробленими або недостовірними, та відповідачами будь-яких доказів в підтвердження підробки та недостовірності договору кредитної лінії, договорів поруки та інших документів не надано.

Виходячи з цього, суд вважає, що в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази, що дають змогу розглянути справу по суті, у звязку з чим доводи відповідачі в цій частині судом відхиляються.

В той же час, суд не вбачає підстав для залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч.1 ст. 81 ГПК України виходячи з того, за вказаною статтею суд залишає позов без розгляду, якщо позивачем без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору.

Згідно приписам п.4.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначено, що залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Пунктом 4.9. визначено, що при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин.

Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об'єктивних, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов'язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами статті 43 ГПК.

У разі неповідомлення позивачем таких причин суд вправі, в залежності від конкретних обставин справи, або залишити позов без розгляду, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

В даному випадку, позивачем в письмових поясненнях №39-09/213 від 17.02.2016 були наведені причини неможливості подання до суду оригіналів документів, доданих до позовної заяви, а саме, у зв'язку із захопленням незаконними збройними формуваннями будівлі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк", яка знаходиться в м. Луганську.

Так, відповідно до рішення РНБО України від 13.04.2014р., введеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014р. № 405/2014, Антитерористичним центром при Службі безпеки України, видано наказ від 07.10.2014р. № 33/6/а Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення, згідно з яким визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку та Луганську області з 07.04.2014р.

Тобто, проведення з 07.04.2014р. антитерористичної операції на території Луганської області, визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом. Більш того, проведення антитерористичної операції на території м. Луганська та Луганської області є загальновідомим фактом.

Виходячи з цього та приймаючи до уваги матеріали справи, суд не вбачає підстав для залишення позову без розгляду та відхиляє доводи відповідачі в цій частині.

Як було наведено вище, 03.12.2012 року між позивачем та 1-м відповідачем укладено договір кредитної лінії № 102 відповідно до якого банк надає позичальнику кредит на умовах забезпеченності, повернення, відкличності, строковості, платності та цільового характеру використання відповідно до умов та положень цього договору.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно п.п.2.2, 2.3 договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в сумі 5 900 000,00 грн., з остаточним терміном повернення до 02 грудня 2015 року.

Також між сторонами договору були укладені додаткові договори до договору кредитної лінії №1 від 2012.2012, №2 від 28.12.2012, №3 від 19.07.2013.

Так, згідно п. 1 додаткового договору №2 від 28.12.2012 сторони доповнили п. 2.7.1 договору та встановили, що з 01 січня 2013 року проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 21%.

Також були внесені зміни в п. 2.7.4 договору та визначено, що у випадку порушення позичальником зобовязань встановлених п. 5.3.6, 5.3.13 цього договору банк встановлює процентну ставку в розмірі 23% річних починаючи з першого дня звітного місяця, що слідує за місяцем, в якому відбулося порушення зобов'язань позичальника, та закінчуючи останнім днем місяця, в якому таке зобовязання виконане.

В той же час, додатковим договором №3 від 19.07.2013 сторони доповнили п. 2.7.1 та зазначили, що з 01 липня 2013 року проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 19,8%.

Крім цього, були внесені зміни в п. 2.7.4 договору та визначено, що у випадку порушення позичальником зобовязань встановлених п. 5.3.6, 5.3.13 цього договору банк встановлює процентну ставку в розмірі 21,8% річних починаючи з першого дня звітного місяця, що слідує за місяцем, в якому відбулося порушення зобов'язань позичальника, та закінчуючи останнім днем місяця, в якому таке зобовязання виконане.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наявних у матеріалах справи банківських оригіналів виписок по особовому рахунку відповідача вбачається, що позивач (банк) свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, а саме надав відповідачу кредит, в розмірі, обумовленому умовами відповідного договору.

Факт отримання позичальником кредитних коштів ТОВ «Фреш Фюче» не оспорюється та жодним чином не спростовується.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок, як первинних документів, затвердженої Наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 N 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, зазначені вище виписки по особовому рахунку 1-го відповідача є первинними документами, а відповідно і належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 33, 34 ГПК України, а тому приймаються до уваги судом.

Так, наявні в матеріалах справи виписки по особовим рахункам 1-го відповідача підтверджують факт отримання відповідних кредитних коштів в сумі 5 900 000,00 грн. та здійснення останнім часткового погашення кредиту та процентів.

Також, 1-м відповідачем не оспорюється та не спростовується факт передачі банку відповідних заявок щодо надання кредитних коштів, копії яких знаходяться в матеріалах справи та оплати відповідних платіжних доручень, за якими зокрема, платником виступає 1-й відповідач у справі, а отримувачами виступають треті особи постачальники відповідного товару або виконавці певних послуг. Крім цього, як було вказано вище, кредитні кошти надавалися позичальнику і на рефінансування заборгованості товариства перед ПАТ «Банк Форум».

При цьому, 1-м відповідачем не оспорюється, ані сума наданих кредитних коштів, ані сума повернутих коштів та сплачених відсотків.

В той же час, 1-м відповідачем власного розрахунку заборгованості за кредитом та процентами до суду не надано, також не надано жодних доказів в підтвердження оплати відповідних сум. Виходячи з цього, суд користується розрахунками здійсненими позивачем, з яких вбачається, що станом на 11.12.2015 існує заборгованість за кредитним договором № 102 від 03.12.2012 в сумі 4 880 00,00 грн., а також заборгованість за процентами в сумі 1 397 738,94 грн. яка утворилась в період з 06.08.2014 по 10.12.2015.

У звязку із простроченням повернення кредиту та оплати процентів, позивачем нараховані інфляційні за період жовтень 2014 року - листопад 2015 року в сумі 2 307 640,79 і за період вересень 2014 року- листопад 2015 року в сумі 327 730,16 грн. відповідно.

Крім цього, позивачем нараховані 3% річних за прострочення повернення кредиту та оплати процентів за період з 22.09.2014 по 10.12.2015 в сумі 166 613,10 грн. та за період з 06.08.2014 по 10.12.2015 в сумі 58 177,33 грн. відповідно.

Сплата інфляційних нарахувань і трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) відповідно до ст. 625 ЦК України не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому, інфляційні нарахування та 3% річних не є штрафними санкціями.

Відповідно до вимог абз.3 п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р., розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Виходячи з наведеного, суд погоджується із розрахунком інфляційних, нарахованих на прострочений кредит та вважає їх обґрунтованими (перевірка розрахунків здійснювалася за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство»).

В той же час, суд не погоджується із розрахунком інфляційних на прострочені відсотки.

Так інфляційні нарахування становлять за період:

- вересень 2014 року листопад 2015 року на борг 82 064,22 грн. - 47 098,35 грн.

- жовтень 2014 року листопад 2015 року- на борг 82 064,22 грн. - 43 458,20 грн.,

- листопад 2014 року листопад 2015 року- на борг 79 416,97 грн. 39 209,28 грн.,

- грудень 2014 року листопад 2015 на борг 8 2064,21 грн. 38 230,66 грн.,

- січень листопад 2015 на борг 79 416,98 грн. - 33 606,70 грн.,

- лютий листопад 2015 року на борг 82 064,22 грн. 31 215,26 грн.,

- березень листопад 2015 року на борг 82 064,22 - 25 513,64 грн.,

- квітень листопад 2015 року на борг 74 122,52 грн. 13 573,41 грн.,

- травень листопад 2015 року на борг 82 064,23 грн. 3 104,14 грн.,

- червень листопад 2015 року- на борг 79 416,99 грн. 1 229,78 грн.,

- липень листопад 2015 року на борг 82 064,22 грн. 938,76 грн.,

- серпень листопад 2015 року на борг 79 416,98 грн. 1 719,84 грн.,

- вересень листопад 2015 року на борг 82064,22 грн. 2 453,31 грн.,

- жовтень листопад 2015 року на борг 82 064,22 грн. 553,11 грн.,

- листопад 2015 року на борг 79 416,99 грн. 1 588 грн. 34 коп.

Таким чином, загальна сума інфляційних нарахувань, нарахованих на прострочені відсотки становить 283 4923,78 грн.

За таких обставин, позовні вимоги в частині інфляційних, нарахованих на прострочену заборгованість за процентами підлягають задоволенню в сумі 283 492,78 грн. В решті вимог слід відмовити.

В той же час, суд погоджується із розрахунком 3% річних здійсненого на залишок боргу за кредитом, але загальна сума становить 166 613,07 грн., у звязку з чим позовні вимоги слід задовольнити саме в цій частині, в решті відмовити.

Відносно 3% річних, нарахованих на простроченні відсотки за кредитом слід зазначити, що позивачем невірно розраховані 3% річних за період з 03.12.2015 по 10.12.2015 та помилково нараховано 103% річних замість 3% річних, у звязку з чим сума відсотків за вказаний період становить 905,14 грн. Виходячи з цього загальна сума 3% річних рахованих на прострочені відсотки за кредитом становить 28 006,15 грн. і позовні вимоги слід задовольнити саме в цій частині.

З матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за договором кредитної лінії №102 від 03.12.2012 між ПАТ «Державний Ощадний банк України», ТОВ «Солар ОСОБА_2» (2-й відповідач у справі, поручитель) та ТОВ «Фреш Фюче» (1-й відповідач у справі, позичальник) був підписаний договір поруки № 102/33 від 03.12.2012.

Також, в забезпечення виконання зобовязань позичальника за договором кредитної лінії №102 від 03.12.2012 між ПАТ «Державний Ощадний банк України» (позивач, кредитор), ТОВ «Комбінат хлібобулочних виробів «Луганськхліб» (3-й відповідач у справі, поручитель) та ТОВ «Фреш Фюче» (1-й відповідач у справі, позичальник) був підписаний договір поруки № 102/32 від 03.12.2012.

Крім цього, в забезпечення виконання зобовязань позичальника за договором кредитної лінії №102 від 03.12.2012 між ПАТ «Державний Ощадний банк України» (позивач, кредитор), ТОВ «Торговий дім «Марс»(4-й відповідач у справі, поручитель) та ТОВ «Фреш Фюче» (1-й відповідач у справі, позичальник) був підписаний договір поруки № 102/33 від 03.12.2012.

За наведеними вище договорами поруки зобовязанням вважаються зобовязання позичальника за договором кредитної лінії № 102 від 03.12.2012, укладеного між кредитором та позичальником та усіма додатковими договорами, додатками, змінами тощо за вказаним договором.

Зокрема зобовязаннями, що випливають з кредитного договору, є повернення кредит у в розмірі 5 900 000,00 грн., сплата процентів за користування кредитом, комісії, штрафних санкцій та інше.

В той же час, згідно п. 3.1 договорів поручителі відповідають перед кредитором в тих же обсягах, що і боржник.

Згідно п. 2.1 договорів поруки, у разі прострочення позичальником виконання зобовязань або будь-якої його частини, кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобовязання позичальника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору, в порядку, передбаченому цим договором.

Згідно п. 2.5 договору поруки, поручитель зобовязується протягом пяти днів з отримання повідомлення кредитора або позичальника виплатити несплачену суму кредиту.

За своєю правовою природою порука є зобовязанням, у звязку з чим до таких правовідносин застосовуються загальні правила про припинення зобовязання, визначені у гл. 50 розд. 1 кн. 5 ЦК, а саме: в результаті виконання поручителем договору поруки; за домовленістю сторін тощо. Крім того, ст. 559 ЦК України передбачає спеціальні підстави припинення поруки. Так, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі:

- зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; якщо після настання строку виконання зобовязання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем;

у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника;

- після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду України згідно постанови від 7 листопада 2012 р. у справі за позовом ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до ТОВ «СЕНЕЖ», Особи 1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За змістом поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку та відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Вимога до поручителя може бути предявлена виключно за умови настання обставин, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 553 ЦК, у випадку порушення зобовязання боржником.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Закон не забороняє укладання договору поруки на забезпечення виконання зобов'язання, яке може виникнути в майбутньому.

З урахуванням абзацу першого частини другої статті 207, частини першої статті 547 та статті 553 ЦК України договір поруки є чинним за умови його укладення у письмовій формі та підписання кредитором і поручителем.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Виходячи з цього, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України повинні застосовуватись і до поручителя.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Як було наведено вище, умовами кредитного договору, сторони передбачили, що транши за кредитом повертаються не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту його отримання (п. 2.3.3 договору). Разом з цим, в повному обсязі кредит повертається не пізніше 02 грудня 2015 року (п. 2.2 договору).

Отже, поряд з установленням строку дії договору та загального строку зменшення ліміту кредиту та повернення кредитних коштів сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щорічних платежів - траншів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Так, в постанові зазначено, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки.

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 559 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

В даному випадку, кредитором в односторонньому порядку строку виконання основного зобовязання змінено не було.

Разом з тим, сторони в договорі кредитної лінії чітко встановили, що строк виконання основного зобовязання строк повного повернення кредиту є 02 грудня 2015 року.

За таких обставин, у банку виникло право пред'явити вимоги до поручителів про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 03 грудня 2015 року, протягом наступних шести місяців.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя по його закінченні припиняється, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобовязання має бути предявлено в межах строку поруки.

Наведені висновки суду підтверджуються правовою позицію Верховного Суду України викладених, зокрема в постанові від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14.

В той же час, відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеній в Постанові від 17.09.2014 у справі № 6-6цс14 зазначено, що у банка виникло право предявлення вимоги до поручителів у звязку із порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту протягом шести місяців з зі строку повного погашення кредиту.

Умовами кредитного договору № 102 від 03.12.2012, зобовязання за яким було забезпечено порукою встановлено, що кредит надається окремими частинами траншами з остаточним строком повернення не пізніше 02.12.2015 року.

Тобто, повернення за кредитним договором № 102 повинно бути здійснено в повному обсязі, а саме в сумі 5 900 000,00 грн. не пізніше 02 грудня 2015 року. Відповідно, саме до вказаного строку позичальник повинен був повернути кредит і саме з цієї дати рахується строк для пред'явлення вимоги (позову) до поручителів.

Як вбачається з матеріалів справи, позов до позичальника та поручителів був поданий до господарського суду Луганської області 06.01.2016 року, про що свідчить штемпель органу звязку на поштовому конверті.

Виходячи з наведеного, банком правомірно заявлені вимоги як до боржника 1-го відповідача, так і до поручителів, і ці вимоги підлягають задоволенню.

За таких обставин, позов слід задовольнити частково та стягнути солідарно з відповідачів у справі заборгованість за кредитом в сумі 4 880 000 грн. 00 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 1 397 738 грн. 92 коп., 3% річних по простроченому основному боргу в сумі 166 613 грн. 07 коп., 3% річних по прострочених відсотках в сумі 28 006 грн. 15 коп., інфляційні нарахування по простроченому основному боргу в сумі 2 307 640 грн. 79 коп., інфляційні нарахування по прострочених відсотках в сумі 283 492 грн. 78 коп. (всього 9 063 491 грн. 71 коп.). В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідачів в загальній сумі 135 952 грн.38 коп. , тобто по 33 988 грн. 10 коп. на кожного.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 36, 49, 75, п.5 ч.1 ст. 81, ст.ст. 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з :

- ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фреш Ф'юче", м. Луганськ, вул. Лутугінская, буд. 127 "Г", ,

- ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Солар ОСОБА_2", м. Луганськ, проєзд 9-й Лутугінскій, буд. 2, приміщення 1, кімната 518, ;

- ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Комбінат хлібобулочних виробів "Луганськхліб", м. Луганськ, квартал Шевченка, будинок 6 "А", (поштова адреса 61085, м. Харків, абонентська скринька 2838), ;

- ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Марс", м. Луганськ, квартал Шевченко, будинок 6 "А", , на користь:

- Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк", м. Сєвєродонецьк, Луганської області, проспект Гвардійський, 40 "А", , заборгованість за договором кредитної лінії № 102 від 03.12.2012 в сумі 9 063 491 грн. 71 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 4 880 000 грн. 00 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 1 397 738 грн. 92 коп., 3% річних по простроченому основному боргу в сумі 166 613 грн. 07 коп., 3% річних по прострочених відсотках в сумі 28 006 грн. 15 коп., інфляційні нарахування по простроченому основному боргу в сумі 2 307 640 грн. 79 коп., інфляційні нарахування по прострочених відсотках в сумі 283 492 грн. 78 коп. Видати наказ позивачу.

3. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фреш Ф'юче", м. Луганськ, вул. Лутугінская, буд. 127 "Г", , на користь:

- Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк", м. Сєвєродонецьк, Луганської області, проспект Гвардійський, 40 "А", , витрати зі сплати судового збору в сумі 33 988 грн. 10 коп. Видати наказ позивачу.

4. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Солар ОСОБА_2", м. Луганськ, проєзд 9-й Лутугінский, буд. 2, приміщення 1, кімната 518, код ЄДРПОУ 3171869, на користь:

- Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк", м. Сєвєродонецьк, Луганської області, проспект Гвардійський, 40 "А", , витрати зі сплати судового збору в сумі 33 988 грн. 10 коп. Видати наказ позивачу.

5. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Комбінат хлібобулочних виробів "Луганськхліб", м. Луганськ, квартал Шевченка, будинок 6 "А", (поштова адреса 61085, м. Харків, абонентська скринька 2838), ;

- Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк", м. Сєвєродонецьк, Луганської області, проспект Гвардійський, 40 "А", , витрати зі сплати судового збору в сумі 33 988 грн. 10 коп. Видати наказ позивачу.

6. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Марс", м. Луганськ, квартал Шевченко, будинок 6 "А", , на користь:

- Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк", м. Сєвєродонецьк, Луганської області, проспект Гвардійський, 40 "А", , витрати зі сплати судового збору в сумі 33 988 грн. 10 коп. Видати наказ позивачу.

7. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 93 Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом десятиденного строку.

Дата виготовлення повного тексту та підписання рішення 04.04.2016

Суддя Т.А. Василенко