ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 рокуСправа № 912/237/16
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Глушкова М.С. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаське промислово-транспортне підприємство", Донецька область, м. Маріуполь

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК Україна", Кіровоградська область, м. Світловодськ

про стягнення 438 288,33 грн.,

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 51/062 від 03.02.2016 року;

від відповідача - участі не брали.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Донбаське промислово-транспортне підприємство" (надалі - ТОВ "Донбаське промислово-транспортне підприємство") звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК Україна" (надалі - ТОВ "ВБК Україна") з вимогою про стягнення з останнього (з врахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог) заборгованості за договором поставки товару від 21.05.2014 року №39/14, в тому числі основного боргу в сумі 316 163,04 грн., пені у розмірі 99 205,64 грн., 3% річних у сумі 5 846,85 грн. та втрат від інфляції у сумі 17 072,80 грн., з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

Позов мотивовано неналежним виконанням ТОВ "ВБК Україна" своїх зобов'язань щодо поставки товару за договором поставки товару від 21.05.2014 року № 39/14.

Ухвалою господарського суду від 28.01.2016 року порушено провадження у справі, справу призначено до розгляду та від сторін витребувано необхідні для вирішення спору документи.

Ухвалою суду від 16.02.2016 року розгляд справи відкладався.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні участі не брав, відзив на позов не подав, позовних вимог не заперечив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 02364120 від 17.02.2016 року (а.с.100).

Станом на час проведення судового засідання заяви та клопотання від сторін до суду не надходили.

Правом на змагальність, передбаченим ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України ТОВ "ВБК Україна" не скористалось з власної ініціативи.

Згідно з ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

21.05.2014 року між сторонами укладено договір поставки № 39/14 (надалі - договір), відповідно до змісту якого постачальник (ТОВ "ВБК Україна") постачає, а покупець (ТОВ "Донбаське промислово-транспортне підприємство") приймає та оплачує товар згідно специфікацій до даного договору, які є його складовою і невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 1.2. договору найменування, одиниця виміру, загальна кількість і вартість товару, визначається на кожну окрему партію вказану у специфікаціях, які узгоджуються сторонами окремо, є додатками до даного договору і його невід'ємними частинами.

Терміни поставки товару, згідно п. 3.1. договору, та види транспорту, якими здійснюється поставка, вказуються у специфікаціях.

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що загальна сума за договором поставки складає 321 331, 20 грн. з ПДВ.

Згідно п. 4.4. договору покупець зобов'язаний оплатити постачальнику за кожну відповідну партію товару на умовах зазначених у відповідній специфікації.

Договір набирає чинності з дати його укладання, яка вказана в верхньому правому куті першої сторінки договору, шляхом його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2014 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами (п.п. 9.1. та 9.2. договору).

Також сторонами до договору укладено:

додаткову угоду № 1, якою сторони змінили умови п. 4.1. договору та виклали його в наступній редакції: "Загальна сума за договором поставки складає 1 190 098,94 грн. з ПДВ (коп.)";

додаткову угоду № 2 від 23.06.2014 року за якою сторони повторно змінили умови п. 4.1. договору та виклали його в наступній редакції: "Загальна сума за договором поставки визначається як сумарна вартість товару, поставка якого згідно з доданими до договору специфікаціями, які є його невід'ємними частинами";

додаткову угоду № 3 від 23.12.2014 року, якою сторони змінили пункт 4.4. договору, внесли зміни щодо строку дії договору в п. 9.2. договору (строк дії продовжено до 31.12.2015 року), та доповнили розділ 6 пунктом 6.9. договору виклавши його у наступній редакції: "6.9. У випадку порушення постачальником умов п. 4.4. договору, постачальник повинен сплатити штраф покупцю в розмірі 20% від суми попередньої оплати в строк не пізніше 5 календарних днів з дати такого порушення";

специфікації до договору №№1-9 від 21.05.2014 року, 30.05.2014 року, 23.06.2014 року, 23.07.2014 року, 23.12.2014 року, якими погоджено строк поставки товару: протягом 5-ти робочих днів з моменту перерахування 50% попередньої оплати, з правом дострокової поставки, а також погоджено, що розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом 50% попередньої оплати, після надання рахунку і 50% оплати за фактом поставки товару протягом 5-ти календарних днів з моменту поставки товару;

специфікації до договору №№ 10-12 від 26.09.2014 року, 07.11.2014 року, 05.12.2014 року, якими погоджено строк поставки товару: протягом 5-ти робочих днів з моменту перерахування 100% попередньої оплати, з правом дострокової поставки, а також погоджено, що розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом 100 % попередньої оплати, після надання рахунку;

специфікацію № 13 від 23.12.2014 року, якою погоджено строк поставки товару: протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання заявки від покупця, та на підставі перерахування 50% попередньої оплати, з правом дострокової поставки, а також погоджено, що розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом 50% попередньої оплати, після надання рахунку, 50% оплати за фактом поставки товару протягом 5-ти календарних днів з моменту поставки товару та на підставі наданого рахунку та 100 % оплати вартості залізничного тарифу на підставі наданого рахунку.

Договір, додаткові угоди та специфікації до нього підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

Позивач на виконання умов договору та специфікацій до нього перерахував на користь відповідача 1 302 497,28 грн. як попередню оплату за обумовлений специфікаціями товар, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями № 2378 від 23.12.2014 року (а.с.36), № 268 від 18.03.2015 року (а.с.40), № 570 від 04.06.2015 року (а.с.44), № 700 від 01.07.2015 року (а.с.49), № 755 від 09.07.2015 року (а.с.51).

Також згідно рахунків відповідача ТОВ "Донбаське промислово-транспортне підприємство" перерахувало на користь ТОВ "ВБК Україна" 212 234,40 грн. відшкодування залізничного тарифу, що підтверджується платіжними дорученнями № 204 від 02.03.2015 року (а.с.38), № 318 від 31.03.2015 року (а.с.42), № 569 від 04.06.2015 року (а.с.46).

В свою чергу відповідач поставив на користь позивача товар на загальну суму 1 013 053,44 грн., що підтверджується видатковими накладними № 68 від 04.03.2015 року, № 293 від 14.05.2015 року, № 319 від 09.06.2015 року, № 322 від 09.06.2015 року, №№ 333 та 335 від 13.06.2015 року (а.с.53-58).

В порушення умов договору та специфікацій до нього відповідач недопоставив на користь позивача товару на загальну суму 289 443,84 грн.

Крім того, у зв'язку з недопоставкою відповідачем на користь позивача частини оплаченого товару, за останнім утворилась заборгованість з повернення відшкодованого ТОВ "Донбаське промислово-транспортне підприємство" залізничного тарифу в розмірі 26 719,20 грн.

Як вбачається зі змісту листа № 333 від 09.09.2015 року відповідач визнав наявність заборгованості перед ТОВ "Донбаське промислово-транспортне підприємство" за недопоставлений товар по договору поставки № 39/14 від 21.05.2014 року у розмірі 316 162,98 грн. та просив погодити позивача варіант погашення заборгованості або за рахунок відвантаження залізобетонних шпал або шляхом перерахування наявної заборгованості на поточних рахунок останнього (а.с.29).

Листами від 15.09.2015 року та 16.09.2015 року позивач просив ТОВ "ВБК Україна" погасити заборгованість по договору поставки № 39/14 від 21.05.2014 року шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача в строк до 25.09.2015 року (а.с.30-31).

Оскільки відповідач не перерахував наявну заборгованість за недопоставлений товар в строк визначений в листі від 16.09.2015 року, ТОВ "Донбаське промислово-транспортне підприємство", з метою досудового врегулювання спору направило на адресу ТОВ "ВБК Україна" претензію, з вимогою погасити заборгованість за недопоставлений товар по договору поставки № 39/14 від 21.05.2014 року в розмірі 289 443,84, а також витрати на погашення залізничного тарифу в розмірі 26 719,20 грн. в строк до 15.11.2015 року (а.с.32).

Проте вказано претензія залишена відповідачем без реагування.

У зв'язку з викладеним, враховуючи, що за відповідачем рахується заборгованість за недопоставлений товар та відшкодування залізничного тарифу в загальному розмірі 316 163,04 грн., позивач звернувся до господарського суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи даний спір господарський суд враховує наступне.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених вказаним Кодексом.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, відтак до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору, слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.

За правилами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Правовідносини купівлі-продажу регулюються главою 54 Цивільного кодексу України.

Так, у відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За правилами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до норм ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем наявність суми основного боргу за недопоставлений на корить позивача товар в розмірі 289 443,84 грн., а також заборгованість з повернення відшкодованого ТОВ "Донбаське промислово-транспортне підприємство" залізничного тарифу в розмірі 26 719,20 грн. заперечено не було, на час розгляду справи судом доказів оплати вказаної заборгованості ТОВ "ВБК Україна" чи поставки залишку товару згідно договору не надано, господарський суд дійшов висновку, що дана вимога підлягає задоволенню.

Оскільки відповідачем порушено зобов'язання щодо обсягів поставки оплаченого товару ТОВ "Донбаське промислово-транспортне підприємство" також просить суд стягнути з відповідача 99 205,64 грн. пені, 3% річних у сумі 5846,85 грн. та інфляційні втрати в сумі 17 072,80 грн.

Вирішуючи спір в цій частині господарський суд виходить з наступного.

Пунктом 6.4. договору поставки сторони передбачили, що при порушені строків поставки товару, зазначених у специфікаціях до цього договору, постачальник виплачує покупцю пеню за кожний день прострочення у розмірі 0,5% від вартості недопоставленого в строк товару, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за весь період.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з ч. 3 вказаного вище Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивач нараховує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка передбачена як відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Отже, враховуючи норми чинного законодавства, умови укладеного між сторонами договору поставки, а також характер спірних правовідносин (відповідачем порушено не грошове зобов'язання, а зобов'язання щодо поставки товару), господарський суд дійшов висновку, що позивачем неправомірно нараховано відповідачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 99 205,64 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, господарський суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що стягнення попередньої оплати, перерахованої покупцем (позивачем) постачальнику (відповідачу) за договором поставки товару від 21.05.2014 року №39/14, не є грошовим зобов'язанням в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України, а тому вимога про стягнення з ТОВ "ВБК Україна" 3% річних та інфляційних втрат не підлягає задоволенню (аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 3-30гс13).

Крім того, відповідно до п. 5.2. постанови пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає, зокрема, у випадку повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), оскільки відповідні дії вчинюються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

За викладених обставин, позовні вимоги ТОВ "Донбаське промислово-транспортне підприємство" підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача 316 163,04 грн. суми попередньої оплати та відшкодування по залізничному тарифу у зв'язку з недопоставкою товару в кількості 2 полувагонів. В іншій частині в задоволені позову слід відмовити.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В судовому засіданні 22.03.2016 року господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 64, 75, 82-85, 87, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК Україна" (адреса: 27500, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 38252525) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаське промислово-транспортне підприємство" (адреса: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, пров. Банний, 4, офіс 13; ідентифікаційний код 31366355) 316 163,04 грн. заборгованості, а також 4742,71 грн. судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Засвідчений належним чином примірник рішення направити відповідачу за адресою: 27500, АДРЕСА_1.

Повне рішення складено 28.03.2016 року.

Суддя М.С. Глушков