РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2016Справа №910/585/16

За позовомПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Спецкомунтехніка"
простягнення 4 462 332, 43 грн.
за зустрічним позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Спецкомунтехніка"
доПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
провизнання договору недійсним
Суддя Підченко Ю.О.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом:Кучкова Ю.В. - представник за довіреністю;
від відповідача за первісним позовом:Нурищенко С.В. - представник за довіренісю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго"звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецкомунтехніка" про стягнення основного боргу за надані послуги у розмірі 2 730 525, 11 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 1 611 361, 29 грн., 3% річних у розмірі 120 446, 03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не дотримано та не належним чином виконано умови договору про надання послуг № 05-ТПВ/14-К в частині повної та своєчасної оплати за отримані послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2016 р. порушено провадження у справі № 910/585/16, розгляд справи призначено на 10.02.2016 р.

05.02.2016 року через відділ діловодства суду надійшло клопотання позивача про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 10.02.2016 року представник позивача наполягав на позові, відповідно до ст. 69 ГПК України подав клопотання про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів, з метою надання додаткових доказів по справі.

Представник відповідач в судове засідання не прибув, проте надав клопотання про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з матеріалами справи та звертає увагу на те, що не було проведено звірку розрахунків з позивачем.

Вимоги ухвали про порушення провадження у справі сторонами не виконано. З метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача, що перешкоджає розгляду спору по суті, суд задовольнив клопотання позивача про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів та відклав розгляд справи на 18.03.2016 року.

18.02.2016 року відповідачем по справі через відділ діловодства канцелярію подано зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства "Київенерго", відповідно до якої ТОВ "Спецкомунтехніка" просить:

- визнати недійсним договір від 26.12.2013 року про надання послуг № 05-ТПВ/14-К, без застосування наслідків недійсності правочину;

- залучити в якості третьої особи без самостійних вимог - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс".

Відповідно до положень ст. 60 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним.

Подання зустрічного позову провадиться за загальними правилами подання позовів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 р. зустрічну позовну заяву прийнято для спільного розгляду з первісним позовом, розгляд зустрічної позовної заяви призначено на 18.03.2016 р.

Крім того, відповідачем за первісним позовом 18.02.2016 року подано клопотання про витребування оригіналів доказів, а саме оригіналів всіх актів наданих послуг, доданих до позовної заяви для їх безпосереднього огляду в судовому засіданні.

11.03.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до положень статті 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

15.03.2016 року Публічним акціонерним товариством "Київенерго" подано заяву про виправлення описки у позовній заяві, а також клопотання про долучення матеріалів до справи.

У судовому засіданні 18.03.2016 року представник позивача за первісним позовом наполягає на позові, а також на задоволенні клопотання про залучення у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс".

Суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання про залучення до справи третьої особи, якак не заявляє самостійних вимог на предмет спору необхідно відмовити. Оскільки не доведено, що рішення господарського суду по даній справі може вплинути на права та обов'язки Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс".

Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні 18.03.2016 року проти позову заперечував та наполягав на задоволенні судом клопотання про витребування доказів у порядку ст. 38 ГПК України.

У задоволенні вказаного клопотання судом відмовлено та зроблено висновок, що наданих доказів достатньо для вирішення спору по суті.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, приймаючи до уваги доводи представника позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецкомунтехніка" (далі - замовник) було укладено договір про надання послуг № 05-ТПВ/14-К, відповідно до умов якого виконавець надає, а замовник отримує послуги із знешкодження (термічного перероблення) твердих побутових відходів (відходи комунальні (міські) змішані в т.ч. сміття з урн, код відходу - 7720,3,1,01), надалі послуги, згідно із Законом України "Про відходи" та відповідними дозвільними документами.

Обсяг надання послуг (в межах дозвільних документів) становить 60 000, 00 тонн (п. 1.2. договору).

Згідно положень п. 1.3. договору, замовник зобов'язується прийняти послуги та оплатити їх вартість відповідно до умов договору.

Замовник сплачує виконавцю вартість послуг у відповідності до тарифу, діючого в період надання таких послуг, встановленого (погодженого) відповідними органами. На час укладення договору тариф становить 106, 30 грн. за одну тонну, крім ПДВ - 21, 26 грн., всього за одну тонну - 127, 56 грн. (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору, замовник щомісяця протягом 20 календарних днів з початку вступного місяця сплачує на поточний рахунок філіалу "Завод Енергія" ПАТ "Київенерго" повну вартість послуг, наданих виконавцем у попередньому місяці.

Договір набуває чинності з 01.01.2014 року і діє до 31.12.2014 року включно, а вчастині проведення розрахунків - до повного їх завершення (п. 9.1. договору).

Договір № 05-ТПВ/14-К від 26.12.2013 року є договором про надання послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст.173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Матеріалами справи підтверджується надання позивачем відповідачу послуг за Договором на суму 2 730 525, 11 грн. (копії актів наданих послуг містяться у матеріалах справи).

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та змісту п. 2 Договору строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих послуг за Договором на момент розгляду справи настав.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 2 730 525, 11 грн. підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За таких обставин, позовна вимога Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецкомунтехніка" суми основного боргу у розмірі 2 730 525, 11 грн. є правомірною та обґрунтованою.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 120 446, 03 грн. та інфляційну складову боргу у розмірі 1 611 361, 29 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив та погоджується з наданими позивачем розрахунками 3% річних та інфляційних втрат, а тому вимога позивача про стягнення 3% річних у розмірі 120 446, 03 грн. та інфляційної складової боргу у розмірі 1 611 361, 29 грн. підлягають задоволенню.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ "Київенерго" підлягають задоволенню у повному обсязі.

18.03.2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецкомунтехніка" подано зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про визнання недійсним договіру від 26.12.2013 року про надання послуг № 05-ТПВ/14-К, без застосування наслідків недійсності правочину.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір укладений сторонами є удаваним (у розумінні ст. 235 ЦК України) та вчинений під впливом тяжкої для ТОВ "Спецкомунтехніка" обставини і на вкрай невигідних умовах.

Також, позивач за зустрічним позовом вказує, що фактично замовником послуг ПАТ "Київенерго" за договором про надання послуг виступало Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) "Київкомунсервіс", яке було визначено єдиним виконавцем послуг з вивезення відходів у м. Києві, відповідно до рішення Київської міської ради V сесії VI скликання від 25.03.2010 року № 435/3873 "Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів", а ТОВ "Спецкомунтехніка" визначено тільки перевізником для виконання послуг, про що свідчить КМДА від 02.06.2010 року № 397.

Відповідно до положень ст. 235 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач за зустрічним позовом, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно узагальнення Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008 при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Суб'єкт, який вимагає визнання правочину недійсним, як укладеного з метою приховати інший правочин, повинен довести, що правочин укладений з такою метою.

Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому, позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину.

Ознакою удаваного правочину є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі усіма або принаймні одним із них.

За удаваним правочином настають інші права та обов'язки, ніж ті, що передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Позивачем, не доведено наявності навмисних дій обох сторін стосовно того, що спірний договір укладено з метою приховання іншого.

Крім цього, згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладаючи спірний договір сторони передбачили всі його істотні умови, в тому числі, предмет договору, ціну, строк та порядок надання послуг.

Суд дійшов висновку, що позивачем за зустрічним позовом не доведено удаваність спірного договору про надання послуг, а також не вказано, який саме правочин сторони мали на меті укласти.

Крім того, ТОВ "Спецкомунтехніка" посилається у своїй позовній заяві на положення ст. 233 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно з абз. 5 підпункту 3.10 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013 року, ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо, навіть з ініціативи самого позивача. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року передбачено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Отже, правочин, вчинений під впливом тяжкої обставини, носить такі обов'язкові ознаки:

- особа вчиняє такий правочин під впливом тяжкої для неї обставини;

- особа вчиняє правочин на вкрай невигідних для себе умовах;

- особа вчиняє такий правочин добровільно та може бути ініціатором такого правочину;

- особа усвідомлює, що вчиняє такий правочин на вкрай невигідних для себе умовах, але вимушена це зробити під впливом тяжкої обставини.

- друга сторона повинна усвідомлювати, що контрагент перебуває під впливом тяжкої обставини і вчиняє правочин вимушено, та скористатися цим.

Вищевказана Постанова Пленуму ВСУ роз'яснює, що тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. При цьому, вкрай невигідними умовами є не просто невигідний правочин, а щоб невигідність була явною та матеріальна втрата була неспіврозмірною з набутим правочином або разюче різнилась з нормальними умовами такого роду договорів (оціночне поняття).

Суд вважає, що позивачем не доведено існування вкрай невигідних для підприємства умов за договором.

Із вказаного вище вбачається, що доводи позивача за зустрічним позовом з приводу підтав для визнання договору про надання послуг № 05-ТПВ/14-К недійсним є суперечливими. Оскільки спочатку ТОВ "Спецкомунтехніка" посилається на удаваність вчиненого правочину, а потім визнає договір укладеним з метою настання наслідків передбачених у ньому, але під впливом тяжких обставин та на невигідних умовах.

Отже, вимоги про визнання договору надання послуг № 05-ТПВ/14-К задоволенню не підлягають з наведених вище підстав.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Тому, вимоги, викладені у зустрічному позові задоволенню не підлягають.

Виплати по сплаті судового збору за подання первісного позову та зустрічного позову покладаються на ТОВ "Спецкомунтехніка" за ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 202, 233, 235, 509, 525, 526, 529, 530, 549, 610, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173-175, 193, 230, 231 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов Публічного акціонерного товариства "Київенерго" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецкомунтехніка" (02095, м. Київ, вул. Княжний Затон, 21, кв. 413; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл.. І. Франка, 5; ) основну заборгованість у розмірі 2 730 525, 11 грн., 3% річних у розмірі 120 446, 03 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1 611 361, 29 грн. та судовий збір у розмірі 66 934, 00 грн. Видати наказ.

4. В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецкомунтехніка" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 21.03.2016 р.

Суддя Ю.О. Підченко