Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "29" березня 2016 р. Справа № 906/64/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №123 від 10.03.2016 р.,

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №74 від 29.02.2016р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Брусилів" (Житомирська обл., смт.Брусилів)

до Брусилівської селищної ради (Житомирська обл., стм Брусилів)

про визнання незаконним та скасування рішення 62 сесії 6 скликання від 28 квітня 2015р.,

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Брусилів" (Житомирська обл., смт.Брусилів) звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою до Брусилівської селищної ради (Житомирська обл., смт.Брусилів) про визнання незаконним та скасування рішення 62 сесії 6 скликання від 28 квітня 2015р.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Брусилів" до Брусилівської селищної ради Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення шістдесят другої сесії шостого скликання Брусилівської селищної ради Житомирської області від 28 квітня 2015 року "Про приведення договорів оренди у відповідність до чинного законодавства", в частині пункту 2 щодо встановлення в договорах оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Брусилівської селищної ради орендної плати в розмірі 3% (три відсотки) від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації для всіх орендарів, мотивовані наступним.

Як зазначено у позовній заяві, 15 травня 2015 року в районній газеті "Відродження" опубліковано рішення шістдесят другої сесії шостого скликання Брусилівської селищної ради Житомирської області від 28 квітня 2015 року "Про приведення договорів оренди у відповідність до чинного законодавства", відповідно до якого прийнято рішення встановити в договорах оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Брусилівської селищної ради орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації для всіх орендарів.

Позивач вважає оскаржуване рішення селищної ради незаконним та протиправним. Посилається, зокрема, на Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 12.12.2012р. №01-06/1821/2012 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатми перегляду судових рішень господарських судів", відповідно до якого до спірних правовідносин має застосовуватись саме та редакція Закону, яка була чинною на момент їх виникнення, оскільки згідно зі ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. А оскаржуване рішення Брусилівської селищної ради є таким, що протирічить Конституції України та підлягає скасуванню у зв'язку з незаконністю та протиправністю.

Господарським судом ухвалою від 08.02.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №906/64/16, розгляд справи призначено на 10.03.2016р. та зобов'язано сторони надати суду докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Позивач повноважного представника в судове засідання 10.03.2016р. не направив.

10.03.2016р. до суду надійшла заява представника позивача за довіреністю про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні, з додатками.

В судовому засіданні представником відповідача подано до справи, зокрема, відзив на позовну заяву за вих.№75 від 29.02.2016р. (а.с.65-70), з додатками (а.с.71-74).

У відзиві, зокрема, відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на приписи чинного законодавства та вказуючи, що заниження розміру орендної плати призводить до неповного надходження коштів до місцевого бюджету, чим порушуються інтереси держави.

Зважаючи на неявку представника позивача, розглянувши заяву представника позивача, для надання позивачу можливості реалізувати принцип змагальності, забезпечення участі в судовому засіданні, з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, враховуючи також необхідність подання додаткових доказів, господарський суд відклав розгляд справи на 29.03.2016р.

В засіданні суду представникики сторін подали до справи докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень, які долучені судом до матеріалів справи.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просить позов задоволити.

Представник відповідача заперечила проти позову, просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2010 року між Брусилівською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Брусилів" укладено договір оренди земельної ділянки площею 18,0478 га за адресою смт.Брусилів, вул.Чапаєва,2, строком на 10 років та зареєстровано у Брусилівському районному відділі Житомирської регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 03.11.2010 за №41.

У відповідності до пункту 9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 2% від нормативної грошової оцінки в рік на рахунок Брусилівської селищної ради.

Пунктом 13 вказаного договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається щорічно у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, передбачених законодавством.

Рішенням 35 сесії 6 скликання Брусилівської селищної ради від 19.03.2013 р. було внесено зміни до договору оренди земельної ділянки ТОВ "Агрофірма Брусилів", відповідно до якого було внесено зміни до п.9 договору оренди земельної ділянки від 31.03.2010р. та встановлено орендну плату за оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 18,0478 га в смт.Брусилів, вул.Чапаєва,2 в розмірі 1 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в розрахунку на рік.

19.03.2013р. було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 31.03.2010р. між Брусилівською селищною радою та ТОВ "Агрофірма Брусилів" у зв'язку з проведенням нової нормативної грошової оцінки земель. Умови додаткової угоди стосувались змін умов п.5 договору, за яким нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 10913504,66 грн.; п.9 договору, за яким орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 109135,05 грн. в рік на рахунок Брусилівської селищної ради. Вказана додаткова угода не була зареєстрована.

у відповідності до ст.13 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на час укладення договору між сторонами) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За статтею 15 названого Закону, істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Статтею 21 Закону (у вищевказаній редакції) встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю"). За змістом цієї ж статті річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, розподіляється і використовується відповідно до закону і не може бути меншою встановленого законодавством розміру.

Таким чином, розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам частини першої статті 15, статті 21 Закону України "Про оренду землі".

01.04.2014 року набрали чинності деякі умови Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014, зокрема, ті, за якими розмір орендної плати за землю встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки (пп.288.5.1 п.228.5 ст.288 Податкового кодексу України).

Так, статтею 288 Податкового кодексу України (в редакції Закону №1166-VII від 27.03.2014), зокрема встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

28 квітня 2015 року шістдесят друга сесія шостого скликання Брусилівської селищної ради прийняла рішення "Про приведення договорів оренди у відповідність до чинного законодавства", згідно з яким вирішено встановити в договорах оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Брусилівської селищної ради орендну плату в розмірі 3% (три відсотки) від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації для всіх орендарів, доручено виконкому селищної ради вжити всіх належних заходів для приведення існуючих договорів оренди землі у відповідність до чинного законодавства.

Як вважає позивач, рішення Брусилівскьої селищної ради від 28.04.2015р. в частині, яка стосується договору, укладеного між відповідачем та позивачем, суперечить чинному законодавству, порушує права і охоронювані законом інтереси позивача, що й стало причиною звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Проаналізувавши обставини справи, суд дійшов до висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з урахуванням вищевикладеного, та з огляду на наступне.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним, Податковим та Цивільним кодексами України, іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до п.34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), вирішення відповідно до Закону питань земельних відносин є виключно компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до положень частини першої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 1 статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

У відповідності до частини першої статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Аналогічна за змістом норма міститься в статті 16 Закону України "Про оренду землі".

Відтак, правовою підставою укладення договору, щодо внесення змін до якого оскаржуваним рішенням виник спір, в силу положень статті 124 Земельного кодексу України є відповідне рішення Брусилівської селищної ради.

Відповідно до статей 12, 80, 83 Земельного кодексу України, статті 21 Закону України "Про оренду землі" ініціативою вносити зміни в договори оренди землі наділена одна зі сторін цих договорів, якою у справі, що розглядається, є міська рада - орган місцевого самоврядування, через яку відповідною територіальною громадою реалізовано право власності на передані в оренду земельні ділянки, що знаходяться у комунальній власності. При цьому, визначається, що розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

При цьому статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Договір оренди земельної ділянки між сторонами у справі було укладено на підставі рішення Брусилівської селищної ради, отже зміни в договори оренди землі також вносяться рішенням Брусилівської селищної ради, а тому, оскаржене рішення прийнято уповноваженою особою, в межах наданої компетенції відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Земельного кодексу України.

За приписами статей 651, 652 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Статтею 632 цього ж Кодексу передбачено застосування у встановлених законом випадках цін (тарифів, ставок тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. При цьому зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Сторони у договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо зазначено про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 759, 762 Цивільного кодексу України законом можуть бути передбачені особливості укладання та виконання договору найму (оренди), і договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Статтею 30 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. Відповідна умова зазначена також у п.36 договору оренди землі від 31.03.2010р.

Оскільки відповідно до частини першої статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, внесення змін до договору оренди землі у разі зміни ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів уповноваженим органом повинно здійснюватися з дотриманням порядку, визначеного вказаною нормою зазначеного Кодексу. У разі не досягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Разом з тим, як уже зазначалось, відповідно до статті 21 Закону "Про оренду землі", передбачено внесення змін у розмір орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності.

Орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, а тому законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Як вище зазначалось, статтею 288 Податкового кодексу України (в редакції Закону №1166-VII від 27.03.2014), зокрема встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Таким чином, річна сума орендної плати за землю за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, не може бути меншою за 3 відсотки.

Аналіз правових норм вказує, що хоча розмір орендної плати й зазначається у договорі оренди, однак, є нормативно врегульованою величиною із визначенням мінімальної та максимальної меж.

Тому, у зв'язку зі зміною ставки орендної плати із набранням законної сили Податковим кодексом України розмір орендної плати не може бути меншим 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до мінімальних обмежень, визначених у підпункті 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, що, у свою чергу, є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору оренди, про зазначено у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2012 року у справі № 28/5005/640/2012.

З огляду на викладене вбачається, що нормами чинного законодавства передбачено можливість зміни умов договору у випадках, встановлених договором або законом, і, оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленого умовами договору, що і було зроблено Брусилівською селищною радою в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При зверненні до господарського суду з вимогою про визнання недійсним того чи іншого акта позивач повинен вказати чим саме даний акт порушує його законні права чи інтереси.

Враховуючи те, що оскаржене рішення прийнято Брусилівською селищною радою в межах наданої компетенції відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про оренду землі", підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до ст.ст.43,33,34 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищезазначене, позивачем не доведено обґрунтованість заявленого позову, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. У позові суд відмовляє.

Відповідно до положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 01.04.16

Суддя Ляхевич А.А.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2,3 - сторонам (реком.)