Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "28" березня 2016 р. Справа № 906/18/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - ордер серія ВЛ №000024702 від 04.01.2016, договір про надання правової допомоги від 04.01.2016;

від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (м. Луцьк)

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (м. Житомир)

про стягнення 15209,42 грн

За клопотанням відповідача та на підставі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 справу розглянуто в більш тривалий строк, ніж передбачено ч.1 ст. 69 ГПК України

Позивач подав до суду позов про стягнення з відповідача 15209,42 грн заборгованості за надані транспортні послуги.

До початку розгляду справи до суду від позивача надійшли пояснення від 25.03.2016 в обґрунтування правомірності застосування до спірних правовідносин позовної давності у три роки (а. с. 71, 72).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях від 25.03.2016; надав для долучення до матеріалів справи докази понесених позивачем адвокатських витрат на суму 4000,00 грн (а. с. 73 - 76).

Відповідач в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.67-68). Згідно з наданим до суду відзивом на позовну заяву від 04.02.2016 (а. с. 36) відповідач проти позову заперечив, зокрема, з тих підстав, що оплата послуг перевезення відбувається за рахунок коштів замовника послуги. Оскільки кошти від замовника послуги на рахунок відповідача не надійшли, у зв'язку з порушенням строків доставки вантажу через вихід із ладу транспортних засобів, в результаті чого відбулося запізнення доставки товару на 10 днів, вимоги позивача про стягнення боргу за надані транспортні послуг є безпідставними. Окрім того, як зазначив відповідач, позивач пропустив встановлений у розділі 5 ст. 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19.05.1956) строк позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, у 1 рік, тому вказане є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник в процесі виконання ними умов договору - заявки на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 07.06.2013 (а. с. 8, 40), шляхом укладення якого сторони врегулювали господарські відносини по перевезенню вантажів.

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі випливають із договору перевезення вантажу, згідно якого, в силу статті 909 Цивільного кодексу України одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з підписаним між сторонами договором - заявкою на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 07.06.2013, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (експедитор/відповідач) та фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (перевізник) погодили умови перевезення вантажу, згідно з яких, крім іншого, встановили плату за перевезення у розмірі 580 євро в грн по курсу НБУ в день оплати (15 - 30 днів за оригіналами документів) та дату вивантаження вантажу 14.06.2013.

На підставі вказаного договору - заявки, експедитор прийняв на себе зобов'язання по організації перевезення належного замовнику (польській фірмі SMART TRANS Sp. J.) вантажу за маршрутом м. Київ (Україна) - м. Єджеюф/Jedrzejow (Польща/Pl), доказом чого є міжнародна товарно-транспортна накладна НОМЕР_3 (а. с. 9).

Згідно з відмітками на НОМЕР_3 та митній декларації (а. с. 10), вантаж був доставлений за місцем призначення та отриманий вантажоодержувачем (Quickpack Polska Sp. Z.o.o) 24.06.2013.

Слід зазначити, що хоча доставка вантажу відбулася з простроченням терміну на 10 днів, однак сторони підтвердили, що претензій з приводу нестачі чи пошкодження вантажу від замовника перевезення на адресу перевізника не надходило.

Приписами ст. 916 ЦК України унормовано право перевізника на провізну плату за перевезення вантажу розмір якої визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Сторони погодили, що за перевезення вантажу перевізник має право на плату у розмірі 580 євро в грн по курсу НБУ в день оплати (15 - 30 днів за оригіналами документів).

Оскільки сторони в договорі - заявці не визначили конкретного строку виконання експедитором зобов'язання по оплаті наданих перевізником послуг, то до правовідносин сторін в цій частині підлягають застосування положення ч. 2 ст. 530 ЦК України, згідно з яких, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на викладене строк оплати наданих позивачем відповідачу послуг слід обраховувати виходячи з направленої на адресу відповідача претензії від 08.07.2014 вих. № 251 (а. с.11 - 13).

Отже, враховуючи положення ст. 530 ЦК України, у відповідача виник обов'язок розрахуватись за надані позивачем послуги у строк до 22.07.2014 включно (15.07.2014 (дата отримання претензії, а. с. 14) + 7 днів.

Однак, як підтверджується матеріалами справи, та не спростовано відповідачем, останній вартість наданих послуг по перевезенню вантажу позивачу не сплатив.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Це положення кореспондується зі ст. 193 ГК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 580 євро, що еквівалентно 15112,25 грн (по курсу НБУ відносно 1 євро станом на дату подання позову до суду), обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. При цьому, при обрахуванні суми боргу, що підлягає до стягнення з відповідача, судом було враховано п. 4. ч. 1 ст. 55 ГПК України.

Доводи відповідача з приводу відсутності обов'язку по оплаті наданих позивачем послуг суд вважає безпідставними, з огляду на приписи статей 527, 528, 618 ЦК України та відсутність обумовленої між сторонами в договорі - заявці від 07.06.2013 умови щодо відстрочки обов'язку з оплати наданих перевізником послуг після надходження коштів від замовника.

До того ж суд вбачає недоведеними твердження відповідача з приводу не отримання ним оригіналів документів по перевезенню вантажу, оскільки як вбачається з претензії позивача, документи, що стосуються перевезення вантажу та виникненню обов'язку з його оплати, знаходяться у розпорядженні відповідача, і останнім у відповідь на отриману претензію даний факт в письмовому вигляді заперечено не було.

Водночас суд зазначає, що відповідач для покриття своїх збитків, понесених перед замовником послуги, має право на нарахування позивачу, у зв'язку з порушенням строків доставки товару, штрафних санкцій у розмірі 550,00 грн за кожну добу запізнення, оскільки вказана умова погоджена стонами в договорі - заявці від 07.06.2013.

Оскільки право позивача на оплату наданих послуг визнано судом порушеним, суд вважає за необхідне розглянути заяву відповідача про застосування строків позовної давності у даній справі.

Так, заява позивача мотивована тим, що ч. 1 ст. 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ) від 19.05.1956 передбачено термін позовної давності за договорами перевезення вантажів у міжнародному сполучені в один рік. Тому, на думку відповідача, позивачем пропущено строк позовної давності.

Дійсно, приписами ч. 1 ст. 32 Конвенції унормовано, що подання позовів, які можуть виникнути внаслідок здійснення перевезень, виконаних у відповідності із цією Конвенцією, можуть здійснюватись протягом одного року.

Однак, у випадках навмисного правопорушення або такого неналежного виконання обов'язків, яке згідно законодавства, що застосовується судом або арбітражем, який розглядає справу, прирівнюється до навмисного правопорушення, термін позовної давності встановлюється в три роки, відлік якого, зокрема в даному випадку, починається по закінченню тримісячного терміну з дня укладання договору перевезення.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 32 Конвенції, пред'явлення претензії в письмовій формі припиняє відлік терміну давності до того дня, коли перевізник у письмовій формі відхилив претензію і повернув додані до неї документи. У випадку часткового визнання претензії відлік терміну давності відновляється лише стосовно тієї частини претензії, яка залишається предметом спору. Тягар доказування факту отримання претензії або відповіді на неї, а також повернення документів, лежить на стороні, яка посилається на ці факти. Відлік терміну давності не призупиняється внаслідок пред'явлення подальших претензій на тій же підставі.

З матеріалів справи вбачається, що договір - заявку на перевезення вантажу автомобільним транспортом було укладено між сторонами 07.06.2013, звідси відлік строку позовної давності починається з 07.09.2013. Окрім того, наданими до справи документами підтверджено особисте отримання відповідачем претензії про оплату боргу за послуги перевезення, яка за даними позивача залишилась без відповіді та задоволення.

Враховуючи, що судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язання за договором з оплатити вартості перевезення, та визнано це невиконання навмисним та неправомірним, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду у межах три річного строку позовної давності та немає підстав застосовувати наслідки спливу позовної давності, що встановлені ст. 267 ЦК України, оскільки строк позовної давності за позовними вимогами у даній справі не сплив.

Що стосується заявлених до стягнення з відповідача послуг адвоката в сумі 4000,00 грн, то статтею 44 ГПК України передбачено, що оплата послуг адвоката відноситься до складу судових витрат.

В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Таким чином, визначальним та достатнім для відшкодування стороні витрат по оплаті послуг адвоката є факт здійснення такої оплати за умовами відповідного договору, підтверджений платіжними документами, а також факт надання послуг саме адвокатом, а не іншим представником.

На обґрунтування відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката було надано витяг із договору про надання правової допомоги від 04.01.2016, укладений між ФОП ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_1 (а. с. 24); Акт виконаних робіт по наданню правової допомоги від 25.03.2016 (а. с. 75); копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 825 від 18.12.2015 (а. с. 25); ордера серії ВЛ за № 000024702 від 04.01.2016 та № 000024733 від 25.03.2016 (а. с. 23, 74); квитанцію до прибуткового касового ордера № 25-3/16 від 25.03.2016 (а. с. 73).

Пунктом 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (із змінами і доповненнями) визначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат (п. 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7).

На підтвердження розумності сум, які підлягають сплаті за надані послуги, адвокатом надано до суду розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, що міститься у акті виконаних робіт від 25.03.2016.

Відповідно до вказаного розрахунку адвокатом, зокрема, пораховано вартість наданих послуг по представництву інтересів в суді на суму 1500,00 грн (вартість послуги за 1 годину роботи - 500,00 грн, кількість витраченого часу - 3 год, звідси розрахунок вартості = 3 х 500).

Однак, як вбачається з протоколів судового засідання адвокат був присутнім при розгляді справи лише 19.01.2016 та 29.02.2016 (обидва засідання суду розпочато о 12:30, закінчено о 12:50), а також 28.03.2016. Загальна тривалість часу трьох засідань складає близько години. Відтак слід зазначити, що адвокатом було завищено суму гонорару за надану правову допомогу по даній справі з огляду на меншу кількість часу, витраченого ним на представництво інтересів клієнта в суді - 1 год, проти зазначених в розрахунку 3 год.

Оглянувши матеріали справи, врахувавши складність справи та оцінивши обсяг послуг, що були надані позивачу адвокатом з урахуванням ст. 49 ГПК України, суд дійшов висновку, що витрати на послуги адвоката в сумі 4000,00 грн у даній справі є неспіврозмірними об'єму отриманих юридичних послуг, а тому вважає за необхідне зменшити розмір витрат на послуги адвоката, що підлягають стягненню з відповідача до 1511,22 грн.

Судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному розмірі.

Разом з тим, щодо строків розгляду спору у даній справі господарський суд вказує, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно з п. 31 Рішення Європейського суду з прав людини від 01 лютого 2007 року у справі "Макаренко проти України" суд роз'яснує, що "розумний" строк проваджень має визначатись відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника і компетентних органів та інтерес, який мав заявник у цьому спорі.

Приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

З огляду на викладене та враховуючи клопотання відповідача про продовження строку розгляду спору, заявлене у засіданні 17.03.2016, згідно з яким останній просив надати йому час для подання додаткових пояснень та доказів у справі, суд вважає, що розгляд спору у справі № 906/18/16 у строк, що є більший, ніж передбачено ст. 69 ГПК України, є підставно обґрунтований з посиланням на статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та з дотримання критеріїв розумності строку, визначених у практиці Європейського суду з прав людини.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (10002, АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (43024, АДРЕСА_2, ідент. номер НОМЕР_2):

- 15112,25 грн заборгованості,

- 1210,22 грн судового збору,

- 1511,22 грн витрат з оплати послуг адвоката.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 01.04.16

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу за адресою місцезнаходження адвоката (43025, м. Луцьк, вул. Б. Хмельницького, буд. 35, каб. 9) - рек.

3 - відповідачу за фактичною адресою (10002, м. Житомир, майдан Путятинський, буд. 1, к.22) - рек. з повід.