РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2016Справа №910/3345/16

За позовомПриватного підприємства «Папужинці»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «ТД Укрнафтопостач»
простягнення 102078,80 грн.

СуддяСташків Р.Б.

Представники:
від позивача - Данило С.В. (представник за довіреністю);
від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

У лютому 2016 року Приватне підприємство «Папужинці» (далі - позивач або ПП «Папужинці») звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Укрнафтопостач» (далі - відповідач або ТОВ «ТД Укрнафтопостач») 101004 грн. помилково перерахованих коштів, 913,19 грн. 3% річних та 161,61 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у липні 2015 року між позивачем та відповідачем велися переговори щодо поставки позивачу дизельного палива та бензину протягом 1-2 днів з моменту оплати 50% вартості пального. Позивачем було частково оплачено виставлений відповідачем рахунок, однак останній не погодився з 50% попередньою оплатою і не поставив позивачу замовлене паливо. Таким чином, між сторонами не було досягнуто домовленості щодо укладення договору поставки. Проте, відповідач на вимогу позивача отримані від останнього кошти не повернув. За прострочення повернення суми коштів, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нараховані фінансові (компенсаційні) санкції у вищевказаних сумах.

Відповідач письмових заперечень проти позову не подав.

У судове засідання представники відповідача не з'явилися, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення відповідача про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення, оскільки ухвали суду про порушення провадження у справі та призначення судового засідання, а також про відкладення розгляду справи були надіслані на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Таким чином, враховуючи приписи статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), відповідач був належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення.

Розгляд справи відкладався.

Судом взято до уваги, що відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки неявка представників відповідача не перешкоджає вирішенню спору, а також не встановлено інших обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні, суд не вбачає за необхідне повторно відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Із пояснень позивача вбачається, що у липні 2015 року між ПП «Папужинці» та ТОВ «ТД Укрнафтопостач» велися переговори щодо закупівлі у останнього дизельного палива Євро-5 Мозир (Білорусія) та Бензину А 92 Євро-5 Мозир (Білорусія). Позивач хотів отримати зазначені паливно-мастильні матеріали протягом 1-2 днів з моменту 50% попередньої оплати їх вартості. При цьому, позивач вказував, що його основним видом діяльності є вирощування зернових культур, а тому своєчасна поставка паливно-мастильних матеріалів під час збирання врожаю є вкрай необхідною умовою своєчасного збирання та збереження врожаю.

Однак, відповідач вимагав 100% попередньої оплати замовлених паливно-мастильних матеріалів, а тому 23.07.2015 виставив позивачу рахунок-фактуру № СФ-0019790 від цієї дати на суму 202008 грн. на оплату дизельного палива Євро-5 Мозир (Білорусія) у кількості 10000 літрів та бензину А 92 Євро-5 Мозир (Білорусія) у кількості 3000 літрів, загальною вартістю 202008 грн. (з ПДВ). Рахунок був дійсний до сплати до 24.07.2015.

Позивач платіжним дорученням № 30 від 24.07.2015 на підставі вказаного рахунку-фактури від 23.07.2015 здійснив перерахування коштів у сумі 101004 грн. (50% від суми виставленого рахунку) на користь відповідача.

Однак, відповідач вище вказані паливно-мастильні матеріали позивачу не поставив, та отримані від позивача кошти не повернув.

З метою повернення перерахованих коштів позивач неодноразово звертався до відповідача у телефонному режимі (згідно з поясненнями позивача) та з листами щодо повернення коштів (лист про повернення коштів № 18/08/15 від 18.08.2015, вимога про повернення коштів № 94 від 04.12.2015, претензія № 1 про повернення коштів від 25.12.2015). Проте, відповідач кошти позивачу не повернув.

Зазначені обставини підтверджуються поясненнями представника позивача, копіями вищевказаних рахунку-фактури від 23.07.2015, платіжного доручення № 30 від 24.07.2016, банківською випискою з поточного рахунку позивача, довідкою ПАТ «Перший український міжнародний банк» № CR 52/9 від 14.03.2016 та вищевказаних листів (з доказами їх надіслання на адресу відповідача).

За таких обставин справи позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини 2 статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору (частина 1 статті 641 ЦК України).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина 1 статті 642 ЦК України).

Проте, як убачається з матеріалів справи, з виставленою відповідачем офертою на укладання договору купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів (рахунок-фактура №СФ-0019790 від 23.07.2015) позивач не погодився, і оплатив лише 50% виставленої суми.

Частиною 1 статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

При цьому, враховуючи положення частини 2 статті 644 ЦК України, статті 645 ЦК України, відповідь про прийняття пропозиції, зробленої у письмовій формі, повинна бути надана у строк вказаний для відповіді, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. Інакше, особа, яка зробила пропозицію, звільняється від відповідних зобов'язань.

Відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію (стаття 646 ЦК України).

Однак, як слідує з матеріалів справи та подальшої поведінки сторін, відповідач також не погодився на 50% попередню оплату вище зазначених паливно-мастильних матеріалів, і жодних дій щодо акцептування запропонованої відповідачем оферти (50% попередньої оплати), зокрема і шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, не вчинив. Зворотного матеріали справи не містять та сторонами не доведено.

Згідно з абзацом другим частини 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Досліджувана судом поведінка сторін не свідчить про те, що між ними була досягнута згода щодо розміру попередньої оплати товару, а навпаки, свідчить, що досягнення згоди щодо розміру такої оплати було істотним для сторін.

Відповідно до частини 8 статті 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Отже, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не було досягнуто згоди на укладання договору на купівлю-продаж паливно-мастильних матеріалів, і відтак такий договір слід вважати таким, що не відбувся.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 ЦК України).

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Відтак, між сторонами склалися кондикційні зобов'язання, відповідно до яких відповідач (набувач) повинен повернути позивачу (потерпілому) суму збережених без достатніх підстав коштів, перерахованих на підставі платіжного доручення № 30 від 24.07.2015, оскільки підстава набуття відповідачем цих коштів відпала, позаяк між сторонами не було досягнуто згоди на укладання договору купівлі продажу паливо-мастильних матеріалів.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 19.08.2015 (фіскальний чек № 3551) надіслав на адресу відповідача лист № 18/08/15 від 18.08.2015 про повернення коштів, у якому просив відповідача протягом 7-ми днів після отримання даної вимоги повернути перераховані на підставі платіжного доручення № 30 від 24.07.2015 кошти у сумі 101004 грн. на вказаний позивачем у цьому листі банківський рахунок.

Однак, відповідач у встановлений строк вказані кошти не повернув. Зворотного матеріали справи не містять.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, порушення зобов'язання є підставою для застосування до правопорушника правових наслідків, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи час поштового обігу, відповідач повинен був повернути позивачу спірну суму коштів у строк до 01.09.2015 (відповідно до Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень (затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за № 173/24950) дата отримання 24.08.2015 + 7 днів).

Оскільки позивачем помилково визначено дату початку прострочення, судом здійснюється перерахунок нарахованих фінансових (компенсаційних) санкцій (у межах заявленого позивачем періоду).

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Середній індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу (грн.)Сума боргу з врахуванням індексу інфляції (грн.)
01.09.2015 - 12.11.1.010979.84101983.84
Розрахунок трьох процентів річних

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
10100401.09.2015 - 12.11.2015733%606.02
Позаяк позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в межах зазначеної суми, то позов у цій частині підлягає задоволенню у сумі заявленій позивачем, а саме у сумі 161,61 грн., а 3% річних підлягають задоволенню у сумі розрахованій вище судом, тобто у сумі 606,02 грн.

У решті позову слід відмовити, оскільки позивачем не доведено обов'язку відповідача негайно (з 25.07.2015) повернути позивачу безпідставно збережену суму коштів. При цьому, отримана відповідачем сума коштів не є помилково зарахованою сумою коштів, оскільки була перерахована за волею позивача на підставі виставленого відповідачем рахунку. Тому, посилання позивача на указ Президента України від 16.023.1995 № 227/95 є необґрунтованим.

Згідно зі статтею 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростував.

За таких обставин справи позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 75, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Укрнафтопостач» (02094, м. Київ, вул. Віскозна, буд. 11, ідентифікаційний код 38831663) на користь Приватного підприємства «Папужинці» (20413, Черкаська область, село Папужинці, вул. Перемоги, буд. 4-А, ідентифікаційний код 03794124) 101004 грн. (сто одну тисячу чотири гривні) боргу, 161,61 грн. (сто шістдесят одну гривню 61 копійку) інфляційних втрат, 606,02 грн. (шістсот шість гривень 2 копійки) 3% річних, а також 1526,57 грн. (одну тисячу п'ятсот двадцять шість гривень 57 копійок) судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.04.2016

СуддяСташків Р.Б.