ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року Справа № 904/4277/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Костенко Т.Ф. - головуючого,

Божок В.С.,

Сибіги О.М.,

розглянувши матеріали касаційних скаргПублічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.12.2015
у справіГосподарського суду Дніпропетровської області
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Нерудпром"
до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг"
3-тя особаДержавне підприємство "Придніпровська залізниця"
провизнання правочину недійсним та стягнення боргу в сумі 406 685,03 грн.
та за зустрічним позовомПублічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Нерудпром"
проприпинення правовідношення
в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача: Тригуб В.І. (дов. від 14.1015),

відповідача: Конопля А.М. (дов. від28.03.16 № 14-129юр),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням від 20.07.2015 господарського суду Дніпропетровської області первісний позов задоволено, визнано недійсним правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 153121, 44 грн., вчинений ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" згідно заяви від 12.02.2015; з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь ТОВ "Смарт-Нерудпром" стягнуто 387319, 08 грн. основного боргу, 19365, 95 грн. неустойки, 9351, 70 грн. судового збору. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою від 28.12.2015 Дніпропетровського апеляційного господарського суду вказане вище рішення змінено, первісний позов задоволено частково, стягнуто 153121, 44 грн. основного боргу, 7656, 07 грн. неустойки, в решті стягнення відмовлено, в частині визнання недійсним правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог та відмови в задоволенні зустрічного позову судове рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду, "АрселорМіттал Кривий Ріг" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить її скасувати в задоволеній частині первісного позову та відмови в зустрічному позові як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення, яким в первісному позові відмовити, зустрічний - задовольнити.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити частково.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до умов договору від 08.04.2014 № 1515, укладеного між ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" та ТОВ "Смарт-Нерудпром", останнє взяло на себе зобов'язання поставити вапняк флюсовий, кількість, ціна, вартість якого та інші умови, не передбачені текстом договору, узгоджуються в додатках, які є невід'ємною частиною договору, а покупець - прийняти його та оплатити на умовах договору. (п.п. 1.1., 1.2 Договору).

Згідно п.п. 3.1, 3.2 договору поставка товару здійснюється залізничним транспортом. Поставка товару відбувається відповідно до правил Інкотермс-2000, а саме : виробництва ПрАТ "Балаклавське рудоуправління ім.. А.М. Горького", FCA - ст. Інкерман-2 Придніпровської з.д.; виробництва ПАТ "Євпаторійський завод будівельних матеріалів", FCA - ст.Євпаторія-вантажна Придніпровської з.д.; виробництва ПрАТ "Комсомольське рудоуправління", FCA - ст.Каракуба Донецької з.д.

Пунктом 3.3, 3.7 договору передбачено, що поставка товару здійснюється партіями протягом строку дії договору. Для забезпечення рівномірності поставки товару за окремими специфікаціями, покупець направляє постачальнику графіки відвантаження. Датою поставки вважається дата, зазначена в залізничній накладній (квитанція про приймання вантажу до перевезення) на штемпелі станції відправлення в підтвердження приймання вантажу до перевезення.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 договору оплата за товар здійснюється покупцем по факту поставки з відстрочкою платежу протягом 20-ти календарних днів з дати поставки, в національній валюті України по банківським реквізитам постачальника, зазначеним в Договорі. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів на користь постачальника з розрахункового рахунку покупця.

Специфікацією від 27.11.14 № 16 сторони погодили, що загальна сума поставки складає 24760711, 34 грн.

На виконання умов договору ТОВ "Смарт-Нерудпром" відвантажено відповідачу 3214, 90 т вапняка флюсового на загальну суму 498615, 40 грн., що підтверджується залізничними накладними від 23.12.2014 № 47675863, від 24.12.2014 № 47707096 та від 25.12.2014 № 47724695, 47727367, 47719778, 47727425, 47729538, 47730932, 47732888, 47732045, 47733613, 47728514.

ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" розрахувалося за поставлений товар частково, на суму 111296, 32 грн., у зв'язку з чим позивач звернувся до нього з претензією від 02.04.2015, у відповідь на яку останній зазначив, що товар на суму 234197,64 грн. за рахунками № 5510/1, № 5511/1 від 25.12.2014, № 5485/1 від 24.12.2014 та № 5448/1 від 23.12.2014 ним не отриманий, а тому акти прийому-передачі не підписані і рахунки не прийняті до оплати. Також, відповідач послався на те, що, на його думку заборгованість в сумі 153121, 44 грн. є погашеною у зв'язку із заліком зустрічних однорідних вимог на підставі його заяви від 12.02.2015, оскільки шляхом обміну листами сторони дійшли згоди щодо розподілення порівну (50/50) та компенсування витрат, пов'язаних з простоєм вагонів на ст.Мелітополь у жовтні 2014 року у сумі 306242,88 грн.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення ТОВ "Смарт-Нерудпром" з позовом у даній справі.

ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", в свою чергу, звернулось до господарського суду із зустрічним позовом про припинення правовідносин, які виникли між сторонами на підставі специфікації №16 від 27.11.2014 шляхом скасування зобов'язання ТОВ "Смарт-Нерудпром" здійснити поставку, а ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" - прийняти цю продукцію, оскільки залізничні вагони з продукцією й досі знаходяться на окупованій території Криму, та внаслідок заборони Укрзалізниці не можуть бути подані до митного оформлення.

Приймаючи оскаржувану постанову, Дніпропетровський апеляційний господарський суд в частині первісного позову виходив з того, що товар на загальну суму 234197,64 грн. фактично не отриманий відповідачем за первісним позовом, а тому у нього не виник обов'язок щодо сплати його вартості, оскільки п. 3.7 договору, на який послався місцевий господарський суд, фактично встановлює дату з якої зобов'язання постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними, а момент виникнення обов'язку покупця сплатити за товар визначений п.5.1 договору - по факту поставки і не встановлює обов'язку здійснити оплату по факту прийняття товаророзпорядчих документів (залізничної накладної, рахунку).

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає такий висновок суду помилковим.

Так, відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки.

Згідно п. 8 НКОТЕРМС Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2000 року) Видання МТП N 560 введені в дію з 01.01.2000, про застосування яких передбачено в договорі поставки, ризик втрати чи пошкодження товару, а також обов'язок несення витрат, пов'язаних з товаром, переходить від продавця до покупця в момент виконання продавцем своїх зобов'язань щодо поставки товару. Оскільки покупцю не слід надавати можливість відкладення моменту передачі ризиків і витрат, усі терміни передбачають, що ця передача може мати місце навіть до здійснення поставки, якщо покупець не приймає поставку, як домовлено, чи не дає відповідних вказівок (у відношенні часу відвантаження та/або місця поставки), яких може потребувати продавець в інтересах виконання своїх обов'язків щодо поставки товару.

Відповідно до п.п. А.4 та А.5 ІНКОТЕРМС продавець зобов'язаний надати товар перевізнику або іншій особі, призначеній покупцем або обраній продавцем у відповідності зі статтею А.3 "а", у названому місці у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки. Поставка вважається здійсненою,

а) якщо названим місцем поставки є площі продавця: коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий перевізником, що призначений покупцем, чи іншою особою, що діє від імені останнього;

б) якщо назване місце перебуває за межами площ продавця: коли товар наданий у розпорядження перевізника чи іншої особи, призначеної покупцем або обраної продавцем відповідно до статті А.3 "а", нерозвантаженим з транспортного засобу продавця.

Якщо сторони не узгодили конкретного пункту в межах названого місця поставки, і наявні декілька придатних для цього пунктів, продавець може вибрати пункт у межах місця поставки, який найбільш задовольняє його цілям.

За відсутності точних вказівок від покупця, продавець може поставити товар для перевезення у спосіб, що зумовлюється видом транспорту та/або кількістю та/або характером товару.

Продавець зобов'язаний, з урахуванням положень статті Б.5, нести всі ризики втрати чи пошкодження товару до моменту здійснення його поставки у відповідності з статтею А.4.

Отже, з врахуванням зазначеного вище, з моменту надання товару перевізнику, усі пов'язані з ним ризики несе покупець, а відтак, апеляційний господарський суд дійшов необґрунтованого висновку про стягнення з відповідача заборгованості лише за фактично отриманий ним товар.

В той же час, суди обох інстанцій не врахували усі положення договору поставки, зокрема, п.п. 7.1, 7.3 якими, передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов'язань за договором у зв'язку з настанням обставин непереборної сили, як-то: стихійні лиха, війни та військові дії, масові безпорядки, акти органів державної влади і управління, які унеможливлюють виконання договору, або інші обставини, які перешкоджають виконанню договору. Строк виконання зобов'язань за договором автоматично продовжується на час дії обставин. У разі, коли обставини нездоланної сили продовжують діяти більше одного місяця, сторони проводять переговори з ціллю виявлення прийнятних для них способів виконання договору та досягнення відповідної домовленості.

Проте, суди, застосувавши до відповідача цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення пені, не з'ясували, чи вживалися сторонами необхідні заходи щодо мінімізації наслідків у зв'язку з обставинами, які перешкоджають виконанню договору.

Згідно зі ст.ст.1-3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", який набув чинності 27.04.2014, тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією, зокрема, визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Відповідно ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Вказані приписи кореспондуються зі ст. 218 Господарського кодексу України, а також закріплені у ч. 1 ст. 79 Розділу 4 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.80, якою встановлено, що сторона не несе відповідальності за невиконання будь-якого зі своїх зобов'язань, якщо доведе, що воно було викликане перешкодою поза її контролем і що від неї нерозумно було очікувати прийняття до уваги цієї перешкоди під час укладення договору або уникнення чи подолання цієї перешкоди чи її наслідків.

На думку колегії суддів Вищого господарського суду України, з огляду на обставини справи щодо перебування частини товару на окупованій території, без врахування зазначених вище обставин прийняття рішення у справі є передчасним.

З огляду на ч. ІІ ст. 1117, згідно якої касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Рішення від 20.07.2015 господарського суду Дніпропетровської та постанову від 28.12.2015 Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі № 904/4277/15 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий Костенко Т.Ф.

Судді Божок В.С.

Сибіга О.М.