РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016Справа №910/645/16

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Лисичанський желатиновий завод"

до Державної адміністрації залізничного транспорту України

про стягнення 402 635,42 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Краснов Д.Г. (довіреність № 78 від 29.12.2015)

Холод CМ. (довіреність № 14 від 17.03.2016)

від відповідача: Короєд С.О. (довіреність № 1 від 20.01.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Лисичанський желатиновий завод" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної адміністрації залізничного транспорту України (відповідач) про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої невиконанням умов договору в розмірі 402635,42 грн., а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 6039,53 грн.

Позов обґрунтований тим, що у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором №412114/65 про організацію вантажів і проведення розрахунків за перевезення за надані залізницею послуги від 01.01.2013, позивачу завдано матеріальну шкоду в розмірі 402635,42 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2016 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/645/16, розгляд справи призначено на 04.02.2016.

04.02.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

04.02.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли документи по справі та відзив на позовну заяву.

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив, посилаючись на наступне:

- в додатку №1 до договору TL-13/01 від 06.01.2014 не зазначено номер вагону, у зв'язку із чим, витрати за надання транспортно експедиційних послуг на суму 11660 дол. США позивачем не підтверджені;

- 23.07.2014 вагон № 24670028 прибув на станцію Дебальцеве-Сортувальна, де знаходився до 25.07.2015, у зв'язку з тим що, станція Дебальцево-Сортувальна на протязі 2014-2015 років знаходилась в зоні активних бойових дій;

- позивачем заявлено позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої невиконанням умов договору, проте, вагон №24670028 був перевезений на підставі накладної СМГС, тобто, норм міжнародного договору. Відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, поданню позивачем відповідного позову про стягнення шкоди, у зв'язку із псуванням вантажу, мала передувати аналогічна претензія, втім, позивач досудового претензійного порядку не дотримався.

Також, у відзиві на позов відповідач заявив про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача.

В судове засідання 04.02.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2016 розгляд справи №910/645/16 відкладено на 03.03.2016.

23.02.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача збитки в розмірі 402635,42 грн., завдані псуванням вантажу під час перевезення залізницею. Також, від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач зазначив, що позовні вимоги заявлені, у зв'язку із псуванням вантажу, а не з його втратою, а тому, твердження відповідача про пропуск строку позовної даності є безпідставним. Позивач у поясненнях посилається і на те, що вагон №24670028 тривалий час не міг бути доставлений на станцію Лоскутівка у зв'язку із тим, що відповідачем не було прийнято рішення про зміну маршруту та направлено вагон у м. Дебальцеве, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

03.03.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові пояснення щодо пропуску позивачем строку позовної давності, в яких позивач стверджує, що строк позовної давності, передбачений Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, розраховується з моменту втрати вантажу, а тому, строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом сплив 08.11.2015. Також, до даних пояснень позивачем долучено копію Сертифікату №5419 про форс-мажорні обставини, виданого Донецькою Торгово-Промисловою палатою 12 листопада 2015 року №1548/12-12-03.

В судове засідання 03.03.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача надав суду пояснення щодо заяви про уточнення позовних вимог, просив суд прийняти її до розгляду.

В судовому засіданні, розглянувши заяву позивача про уточнення позовних вимог, судом встановлено, що дана заява позивача спрямована на зміну предмету позову. Оскільки, заява позивача про уточнення позовних вимог (зміну предмету позову) подана після розгляду справи по суті, то суд залишив вказану заяву без розгляду, а подальший розгляд справи здійснюється відповідно до вимог заявлених в позовній заяві.

В судовому засіданні 03.03.2016 представники сторін надали суду спільне клопотання про продовження строку вирішення спору, просили суд його задовольнити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2016 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/645/16 на 15 днів та відкладено розгляд справи №910/645/16 відкласти на 22.03.2016.

04.03.2016 через відділ діловодства від відповідача надійшли документи на виконання вимог суду.

22.03.2016 через відділ діловодства від позивача надійшли пояснення по справі, в яких позивач зазначив, що відповідно до листа начальника станції Лоскутівка від 29.12.2014 та довідки №8859, вагон №24670028 прибув на станцію Дебальцеве-Сортувальна Донецької залізниці 23.07.2014, а тому посилання відповідача на Сертифікат №5419 про форс-мажорні обставини є безпідставними. Також, до вказаних пояснень долучено докази оплати заявлених до стягнення витрат.

Представники позивача в судовому засіданні 22.03.2016 надали пояснення по справі, просили суд задовольнити вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача надав пояснення по справі, заперечив позовні вимоги в повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 22.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2013 між Товариством з додатковою відповідальністю "Лисичанський желатиновий завод" (позивачем у справі) та Державним підприємством "Донецька залізниця" було укладено договір №412114/65 про організацію вантажів і проведення розрахунків за перевезення за надані залізницею послуги, відповідно до умов якого, залізниця надає позивачу послуги, пов'язані з перевезенням вантажів та проведення розрахунків за ці послуги.

07.07.2014 відповідно до залізничної накладної № 972982 в залізничному вагоні №24670028 зі ст. Сирдар'їнська Узбецької залізниці (724707) здійснено відправлення вантажу (білкові відходи - гольова обрізь із шкір ВРХ) у кількості 64,32 тони на загальну вартість 4160 дол. США (відправник ІП ТОВ "PENG SYENG SHARM" (Республіка Узбекистан) на станцію призначення Лоскутівка Донецької залізниці, отримувач - Товариство з додатковою відповідальністю "Лисичанський желатиновий завод".

Поставка вказаного товару здійснювалась на підставі контракту поставки № 4У-БО від 01.05.2013, укладеного між ІП ТОВ "PENG SYENG SHARM" (постачальник) та ТДВ "Лисичанський желатиновий завод" (покупець).

23.07.2014 вагон №24670028 прибув на станцію Дебальцеве - Сортувальна Донецької залізниці, що підтверджується листом начальника станції Лоскутівка від 29.12.2014 та довідкою №8859.

Відповідно до довідки №271/5 від 20.04.2015 начальником станції Лоскутівка Донецької залізниці зазначено, що станом на 28.04.2015 вагон №24670028 на станцію Лоскутівка Донецької залізниці не прибув.

Позивач звернувся до відповідача з претензією вих. 88/130 від 27.04.2015 про відшкодування матеріальних збитків у розмірі 15820 дол. США, спричинених невиконанням умов договору №412114/65 про організацію вантажів і проведення розрахунків за перевезення за надані залізницею послуги.

06.08.2015 на станції Лоскутівка Донецької залізниці складено Комерційні акти №498002/1 та №498002/2.

Згідно із Комерційним актом №498002/1 вантаж (білкові відходи - гольова обрізь із шкір ВРХ), відправлений зі станції Сирдар'їнська Узбецької залізниці прибув на станцію призначення Лоскутівка Донецької залізниці 05.08.2015 поїздом №8870 у залізничному вагоні №24670028.

В Комерційному акті №498002/2 вказано, що при візуальному огляді встановлено, що вантаж має вигляд желеподібної субстанції чорного кольору; з правої сторони двері відкриті на 200 мм. На вимогу контролюючих органів здійснено відбір проб вантажу з вагону. Якість вантажу та його придатність буде встановлена на основі експертного висновку.

Згідно із Актом про невідповідність товарів відомостям, зазначеним у потрібних для здійснення митного контролю документах, про пошкодження товарів чи їх упаковки або маркування від 06.08.2015 складеному на митному посту "Лисичанськ" Луганської митниці ДФС, товар є в наявності, але на 100% зіпсований в результаті великого терміну транспортування - з 21.07.2014 по 06.08.2015.

В результаті огляду вантажу в залізничному вагоні №24670028 складено акт огляду вантажу №234 Донецької регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті від 06.08.2015, відповідно до якого, під час огляду встановлено: вантаж не відповідає ветеринарним супровідним документам; залізничний вагон має дефекти (пробоїни); у мішках виявлено сировину, яка згнила під час транспортування.

Луганською регіональною торгово-промисловою палатою складено Акт експертизи №40 білкових відходів (гольова обрізь із шкір ВРХ), в якому за результатами експертизи надано висновок, що в пред'явленому експерту вагоні №24670028 виявлено поліпропиленові мішки з желеподібною масою чорного кольору, яка має гнильний запах, що не відповідає вимогам п. 1.2.3. Таблиця 1 TSh 64-:2001 органолептичним показникам (зовнішній вигляд, колір, запах). Відповідно до листа Донецької регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті №03-19/477 від 13.08.2015 партію білкових відходів (гольова обрізь із шкір ВРХ) можна вважати непридатною для використання за закінченням строку придатності.

31.08.2015 вагон №24670028 був поданий на станцію Лоскутівка для вивантаження, про що свідчить пам'ятка №38 про подавання вагону.

Куп'янською філією державного підприємства "Укрветсанзавод" було надано позивачу послуги з утилізації вантажу, в підтвердження чого позивачем надано Акт здачі-приймання робіт (виконання послуг) №485 від 09.09.2015 на суму 20968,50 грн.

В подальшому, у зв'язку із наявністю додаткових витрат у розмірі 37487,28 грн., позивач направив на адресу відповідача доповнення вих. 1879/130 від 15.09.2015 до претензії, в яких вимагав від відповідача відшкодування матеріальних збитків у розмірі 15820 дол. США. та 37487,28 грн.

Листом від 13.10.2015 вих. № ЦМ - ЦУТИ-2/15 відповідач повідомив позивачу, що претензія вих. 88/130 від 27.04.2015 визнана відповідачем такою, що не підлягає задоволенню, оскільки, відправлення вагону №24670028 з вантажем білкові відходи, який прибув 23.07.2014 на станцію Дебальцеве-Сортувальна, на станцію призначення не було можливе внаслідок обставин непереборної сили, які залізниця не могла попередити і усунення яких від залізниці не залежало. Відтак, відповідачем зазначено, що його вина по претензії вих. 88/130 від 27.04.2015 відсутня.

Листом від 02.11.2015 вих. № ЦМ - ЦУТИ-2/15, надісланого у відповідь на доповнення на претензію вих. 88/130 від 27.04.2015, відповідач повідомив, що Укрзалізницею було надано обґрунтовану відповідь на вказану претензію, а щодо зіпсованого вантажу, то позивач має право надати претензію відповідно до параграфу 7 статті 29 УМВС.

Враховуючи те, що претензія (разом із доповненнями) позивача не була задоволена, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, спричиненої невиконанням умов договору в розмірі 402635,42 грн.

За розрахунком позивача, розмір заявленої до стягнення суми матеріальної шкоди складається з:

вартості товару - 4160 дол. США (інвойс/рахунок №26 У-БО від 24.06.2014, інвойс (рахунок) №4-У-БО-L-26 від 04.07.2014);

витрати на організацію перевезень - 11660 дол. США (договір TL-13/01 від 06.01.2014, укладений з експедиторською компанією "TRAIN LOGISTICS LP", платіжне доручення №73 від 04.07.2014);

витрати на митне оформлення доставленого вагону в розмірі 3002,61 грн. (платіжне доручення № 4256 від 09.09.2015);

витрати на визначення якості білкових відходів - 2059,99 грн. (висновок про визначення якості білкових відходів; платіжне доручення №3752 від 07.08.2015);

витрати на утилізацію білкових відходів - 20968,50 грн. (Акт здачі-приймання робіт (виконання послуг) №485 від 09.09.2015; платіжні доручення №4134 від 02.09.2015, №4137 від 02.09.2015);

витрати зі сплати тарифів: ж/д тариф Соловей/Тополі - Лоскутівка в розмірі 4689,80 грн., ж/д тариф Лоскутівка/Полтава - Київська в розмірі 3462,36 грн. (накладна від 03.09.2015, довідка від 23.09.2015);

витрати з промивки та очистки вагонів - 1846,32 грн. (платіжне доручення №4138 від 02.09.2015);

витрати за використання вагону - 1457,70 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №412114/65 про організацію вантажів і проведення розрахунків за перевезення за надані залізницею послуги від 01.01.2013, внаслідок чого відповідач в силу приписів ст. 113, 114, 117 Статуту залізниць України, ст. 919 ЦК України має відшкодувати позивачу збитки в розмірі дійсної вартості втраченого товару, а також відшкодувати додаткові понесені позивачем витрати.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до ст. 4 Статуту, перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Статтею 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення, в даному випадку, Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, яка має обов'язкову силу для залізниць, відправників та одержувачів вантажів.

Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (далі - УМВС), дата набрання чинності для України: 05.06.1992, встановлюється пряме міжнародне залізничне сполучення для перевезень вантажів між залізницями країн - учасниць, у даному спорі, України та Республіки Узбекистан.

Параграфом 1 статті 2 УМВС (у редакції чинній станом на 07.07.2014) визначено, що на умовах даної Угоди проводиться перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному вантажному сполученні між станціями, зазначеними в § 2 статті 3, по накладним, передбаченим даною Угодою, і тільки по мережі залізниць - учасниць даної Угоди.

Згідно із параграфом 1 статті 7 УМВС, договір перевезення оформляється в накладній єдиного зразка. Накладна складається з аркушів:

1 - оригінал накладної;

2 - дорожня відомість;

3 - дублікат накладної;

4 - аркуш видачі вантажу;

5 - аркуш повідомлення про прибуття вантажу.

Відповідно до параграфу 5 статті 8 УМВС передбачено, що договір перевезення вважається укладеним з моменту приймання станцією відправлення вантажу і накладної до перевезення. Приймання до перевезення засвідчує накладенням на накладну календарного штемпеля станції відправлення. Крім того, станція відправлення повинна проставити календарний штемпель на додаткових аркушах, прикріплених до накладної відповідно до п. 12 статті 7.

Згідно із ст. 113 Статуту, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

За приписами параграфу 1 статті 23 УМВС залізниця відповідальна в межах умов, установлених даним розділом, за прострочення в доставці вантажу й за збиток, що виник внаслідок повної або часткової втрати, недостачі маси, пошкодження, псування або зниження якості вантажу з інших причин за час із моменту прийняття вантажу для перевезення до видачі його на станції призначення, а у випадку перевідправлення вантажу в країни, залізниці яких не беруть участь у даній Угоді, - до оформлення перевезення вантажу за накладною іншої угоди про пряме міжнародне залізничне вантажне сполучення.

У відповідності до додатку 19 до УМВС (у редакції чинній станом на 07.07.2014) компетентним органом залізниць України, що уповноважений розглядати всі претензії згідно УМВС, крім претензій по надлишку провізних платежів та повернення сум, сплачених за договором перевезення, що пред'являються відправниками та одержувачами України є Укрзалізниця, Головне комерційне управління.

Як встановлено судом вище, згідно із залізничною накладною №972982, в залізничному вагоні №24670028 зі ст. Сирдар'їнська Узбецької залізниці (724707) 07.07.2014 здійснено відправлення вантажу (білкові відходи - гольова обрізь із шкір ВРХ) у кількості 64,32 тони на загальну вартість 4160 дол. США (відправник ІП ТОВ "PENG SYENG SHARM" (Республіка Узбекистан) на станцію призначення Лоскутівка Донецької залізниці, отримувач - Товариство з додатковою відповідальністю "Лисичанський желатиновий завод".

Вартість товару згідно із інвойсом/рахунком №26 У-БО від 24.06.2014 та інвойсом №4-У-БО-L-26 від 04.07.2014 складає 4160 дол. США.

Відповідно до параграфу 1 статті 14 УМВС, термін доставки для вантажів малої швидкості визначається на весь шлях прямування вантажу виходячи з таких норм: термін на перевезення вантажу повагонної, контрейлерної відправки або у великотоннажному контейнері на кожні початі 200 тарифних кілометрів в межах кожної залізниці, яка бере участь у перевезенні - 1 доба та термін на відправлення - 1 доба. Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 год. дня наступного за днем, в який вантаж і накладна прийняті до перевезення.

Згідно із наведеним, за розрахунком відповідача, з яким погодився представник позивача, термін доставки вантажу складав 21 добу (тарифна відстань від станції відправлення до станції призначення 3964 км / 200 км на добу), тобто вантаж мав прибути на станцію призначення 28.07.2014.

Параграфом 5 статті 17 УМВС визначено, що якщо протягом 30 днів після закінчення терміну доставки вантажу, такий вантаж не видано одержувачу, то відправник або одержувач має право подати до залізниці заяву про розшук вантажу. Заява подається відправником на станцію відправлення або одержувачем на станцію призначення за формою Додатка 15 у двох примірниках з одночасним пред'явленням дублікату накладної (аркуша 3 накладної) або оригіналу накладної та листа повідомлення про прибуття вантажу (листів 1 і 5 накладної) не пізніше 3 місяців після закінчення терміну доставки вантажу. Станція відправлення або призначення підтверджує отримання заяви накладенням календарного штемпеля і підписом працівника станції, яка прийняла заяву, на обох примірниках заяви; один примірник повертається заявнику.

Матеріали справи не містять заяви позивача про розшук вантажу та як зазначено представником позивача відповідна заява відсутня.

Згідно із листом начальника станції Лоскутівка від 29.12.2014 та довідкою №8859, вагон №24670028 прибув на станцію Дебальцеве - Сортувальна Донецької залізниці 23.07.2014.

Відповідно до довідки №271/5 від 20.04.2015 начальником станції Лоскутівка Донецької залізниці зазначено, що станом на 28.04.2015 вагон №24670028 на станцію Лоскутівка Донецької залізниці не прибув.

Позивач звернувся до відповідача з претензією вих. 88/130 від 27.04.2015 про відшкодування матеріальних збитків, спричинених невиконанням умов договору №412114/65 про організацію вантажів і проведення розрахунків за перевезення за надані залізницею послуги, у розмірі 15820 дол. США, що складаються із вартості не доставленого та втраченого вантажу у розмірі 4160 дол. США та вартості послуг на організацію перевезень у розмірі 11660,00 дол. США.

Згідно із § 1 ст. 25 УМВС, якщо в силу приписів цієї Угоди залізниця повинна відшкодувати відправнику або одержувачу вантажу збиток за повну або часткову втрату вантажу, то розмір такого відшкодування обчислюється за ціною, вказаною в рахунку іноземного постачальника або у виписці з цього рахунку, завіреної в порядку, встановленому в країні пред'явлення претензії.

Параграфом 1 ст. 29 УМВС визначено, що право пред'явлення претензій, заснованих на договорі перевезення, належить відправникові або одержувачеві.

Претензії повинні бути пред'явлені в письмовій формі з відповідним обґрунтуванням і вказівкою суми відшкодування відправником - до дороги відправлення, а одержувачем - до дороги призначення § 2 ст. 29 УМВС).

Пунктом 1 параграфу 7 ст. 29 УМВС передбачено, що пред'явлення претензій до залізниць проводиться, у випадку повної втрати вантажу

- відправником за умови подання дубліката накладної (аркуша 3 накладної);

- одержувачем за умови подання дубліката накладної (аркуша 3 накладної) або оригіналу накладної та листа повідомлення про прибуття вантажу (листів 1 і 5 накладної). При цьому в дублікаті накладної або в оригіналі накладної та в листі повідомлення про прибуття вантажу має міститися зроблена відповідно до § 6 статті 17 відмітка про неприбуття вантажу, засвідчена календарним штемпелем станції призначення.

В своїй претензії вих. 88/130 від 27.04.2015 позивач зазначав, 23.07.2014 вагон №24670028 прибув на станцію Дебальцеве - Сортувальна Донецької залізниці та на час заявлення претензії перебуває на вказаній станції; за час знаходження вагону на станції товар зіпсувався. Водночас, у зв'язку із втратою вантажу, посилаючись на положення ст. 113, 114, 117 Статуту залізниць України, ст. 919 ЦК України, позивач вимагав від Укрзалізниці відшкодувати матеріальні збитки у розмірі 15820,00 грн., що спричинені невиконанням умов договору №412114/65 про організацію вантажів і проведення розрахунків за перевезення за надані залізницею послуги.

Зі змісту вищенаведеної претензії, доданих до неї документів та враховуючи положення п. 1 параграфу 7 ст. 29 УМВС вбачається, що фактично позивач звернувся до відповідача із претензією у зв'язку із втратою вантажу. Наведене позивачем не заперечується.

В подальшому, у зв'язку із наявністю додаткових витрат у розмірі 37487,28 грн., позивач направив на адресу відповідача доповнення вих. 1879/130 від 15.09.2015 до претензії, в яких вимагав від відповідача відшкодування матеріальних збитків у розмірі 15820 дол. США. та 37487,28 грн.

Укрзалізниця листом від 13.10.2015 вих. № ЦМ - ЦУТИ-2/15 повідомила позивача, що претензія вих. 88/130 від 27.04.2015 визнана відповідачем такою, що не підлягає задоволенню.

У відповідь на доповнення на претензію вих. 88/130 від 27.04.2015 Укрзалізниця листом від 02.11.2015 вих. № ЦМ - ЦУТИ-2/15 повідомила позивачу, що нею було надано обґрунтовану відповідь на вказану претензію, а щодо зіпсованого вантажу, то позивач має право надати претензію відповідно до параграфу 7 статті 29 УМВС.

Параграфом 1 статті 31 УМВС встановлено, що претензії та позови відправника або одержувача до залізниць за договором перевезення, а також, вимоги та позови залізниць до відправників або одержувачів про сплату провізних платежів, штрафів та про відшкодування збитку, можуть бути заявлені протягом 9 місяців, за винятком претензій та позовів про прострочення в доставці вантажу, для пред'явлення яких встановлений 2-місячний термін.

Зазначені в § 1 цієї статті терміни обчислюються для претензій про відшкодування за повну втрату вантажу - з 30 - го дня після закінчення терміну доставки, обчисленого відповідно до статті 14 (§ 2 ст. 31 УМВС).

Оскільки, як встановлено вище, згідно із положеннями ст. 14 УМВС вантаж мав прибути на станцію призначення 28.07.2014, то перебіг строку для звернення з позовом або претензією обчислюється з 27.08.2014 (тридцятий день після закінчення терміну доставки) та закінчується 27.08.2015.

Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до заявлених позивачем вимог, посилаючись на те, що оскільки, позивач звертався до Укрзалізниці із вимогою про втрату вантажу, то строк позовної давності для пред'явлення позивачем вимог по сплаті матеріальної шкоди станом на день звернення до суду з позовом пропущено.

Як встановлено судом вище, позивачем було заявлено претензію вих. 88/130 від 27.04.2015 у зв'язку із втратою вантажу в межах строку, встановленого параграфом 1 статті 31 УМВС. Доказів направлення вказаної вимоги матеріали справи не містять. На вказаній претензії міститься відмітка про отримання 07.05.2015 без зазначення прізвища, посади та підпису отримувача. Однак, відповідач зазначив, що отримав вказану вимогу 30.04.2015.

Частиною 6 ст. 315 ГК України визначено, що до спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

У вирішенні спорів, пов'язаних з перевезенням вантажів у прямому міжнародному сполученні, слід враховувати приписи статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) та статті 58 Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ) (п. 4.7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення у статті 31 встановлює дев'ятимісячний строк для звернення з претензією та з позовами.

Відповідно до параграфу 4 статті 31 УМВС претензії і вимоги, за якими сплив строк давності, не можуть бути пред'явлені також і у вигляді позовів.

У відповідності до параграфу 3 статті 31 УМВС, пред'явлення відправником або одержувачем до залізниці письмової претензії, оформленої у відповідності до статті 29, призупиняє строк позовної давності, передбачений в параграфі 1 даної статті.

Згідно із параграфом 8 статті 31 УМВС, залізниця зобов'язана в 180 - денний строк з дня заявлення претензії, підтвердженого поштовим штемпелем пункту відправлення або розпискою залізниці в отриманні безпосередньо пред'явленої претензії, розглянути цю претензію, дати відповідь заявнику і при повному або частковому визнанні її сплатити йому належну суму.

Дев'ятимісячний строк позовної давності, встановлений у статті 31 УМВС, призупиняється на час розгляду залізницею (Укрзалізницею) заявленої до неї претензії, але не більше, ніж на 180 днів (п. 2.12. роз'яснень Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею").

Як зазначалось судом вище, згідно із параграфом 3 статті 31 УМВС, перебіг строків давності призупиняється з дня пред'явлення претензії.

Оскільки, претензію вих. 88/130 від 27.04.2015 отримано Укрзалізницею 30.04.2015, то з 27.08.2014 (початок перебігу строку позовної давності) до пред'явлення претензії пройшло 8 місяців та 2 дні.

Залишок дев'ятимісячного строку для звернення з позовом складає 28 календарних днів (з 30.04.2015 по 27.05.2015 (останній день строку для звернення позивача з позовом до суду).

У відповідності до вказаного параграфу статті 31 УМВС, перебіг строків давності продовжується з того дня, коли залізниця повідомила заявника про повне або часткове відхилення його претензії; днем відхилення вважається дата, зазначена на поштовому штемпелі пункту відправлення, або день, в який заявник своєю розпискою підтвердив отримання повідомлення про відхилення. Якщо претензія залишена без відповіді, то перебіг терміну давності відновлюється з моменту закінчення терміну, встановленого в § 8 статті 29.

Листом від 13.10.2015 вих. № ЦМ - ЦУТИ-2/15 про відмову у задоволенні претензії позивача вих. 88/130 від 27.04.2015 направлений відповідачем 13.10.2015, що підтверджується списком №164 згрупованих поштових відправлень та фіскальним чеком №6147 від 13.10.2015.

Отже, позивач повинен був заявити позов до відповідача про відшкодування збитків у зв'язку із втратою вантажу не пізніше 09.11.2015 (13.10.2015 (дата направлення відповіді на претензію) + 28 календарних днів (кількість днів, що залишалися до закінчення строку на пред'явлення позову).

Проте, заявивши позов до суду 12.01.2016 (дата на поштовому штемпелі) позивач пропустив встановлений параграфом статтею 31 УМВС строк для подання позову відповідача про відшкодування збитків у зв'язку із втратою вантажу.

При цьому, посилання позивача на отримання відповіді на вимогу 12.11.2015, визнається судом необґрунтованим, оскільки, за вх. номером 1119 від 12.11.2015, що вказаний у журналі реєстрації вхідної кореспонденції, позивачем було отримано лист відповідача від 02.11.2015 з приводу доповнень до претензії.

Суд зазначає, що навіть здійснюючи вирахування дев'ятимісячного строку позовної давності для заявлення позову внаслідок втрати вантажу з 12.11.2015, за розрахунками суду, останнім днем звернення позивача з даним позовом до суду є 09.12.2015.

Водночас, у відповідності до параграфу 6 статті 17 УМВС якщо вантаж прибув на станцію призначення після закінчення зазначеного терміну, то вона повинна поставити до відома про це одержувача. Одержувач зобов'язаний прийняти вантаж, якщо він прибув не пізніше 6 місяців після закінчення терміну доставки і повернути залізниці суми, які вона сплатила йому в якості відшкодування за втрату вантажу, повернення провізних платежів та інших витрат з перевезення вантажу.

Якщо відшкодування за втрату і витрати з перевезення вантажу були сплачені відправнику, то відправник це відшкодування зобов'язаний повернути залізниці. При цьому, за одержувачем зберігається право пред'явити до залізниці претензію про сплату штрафу за прострочення в доставці вантажу, а також про відшкодування за часткову втрату, недостачу маси, пошкодження, псування знайденого вантажу або зниження його якості з інших причин.

Пунктом 2 параграфу 7 ст. 29 УМВС передбачено, що пред'явлення претензій до залізниць проводиться, у випадку часткової втрати, пошкодження, псування або зниження якості вантажу з інших причин:

- відправником або

- одержувачем

за умови пред'явлення оригіналу накладної і аркуша повідомлення про прибуття вантажу (аркушів 1 і 5 накладної) і комерційного акту, виданого одержувачеві залізницею на станції призначення.

З вищенаведених положень статей 17, 29 УМВС випливає, що у разі якщо вантаж, який був втрачений, все-таки прибув на станцію призначення, то одержувач, має право на пред'явлення претензії у порядку статті 29 УМВС про відшкодування витрат, зокрема, за псування вантажу.

Судом встановлено, що згідно із Комерційним актом №498002/1 вантаж (білкові відходи - гольова обрізь із шкір ВРХ), відправлений зі станції Сирдар'їнська Узбецької залізниці 05.08.2015 прибув на станцію призначення Лоскутівка Донецької залізниці поїздом №8870 у залізничному вагоні №24670028.

Також, в Комерційному акті №498002/2 вказано, що при візуальному огляді встановлено, що вантаж має вигляд желеподібної субстанції чорного кольору; з правої сторони двері відкриті на 200 мм. На вимогу контролюючих органів здійснено відбір проб вантажу з вагону. Якість вантажу та його придатність буде встановлена на основі експертного висновку.

У відповідності до п.п. 1, 3, 4 § 1 ст. 18 УМВС, залізниця повинна скласти комерційний акт, якщо під час перевезення або видачі вантажу вона провадить перевірку стану вантажу, його маси або кількості місць, а також відповідності накладній і при цьому встановлює: 1) повну або часткову втрату вантажу, недостачу маси, його пошкодження, псування або зниження якості вантажу з інших причин; 2) невідповідність між відомостями, зазначеними в накладній, і вантажем у натурі про найменування, масу, кількість місць вантажу, знаках (марках) і номерах місць вантажу, найменуванні одержувача й станції призначення; 3) відсутність накладної або окремих її листів по даному вантажу або вантажу по даній накладній; 4) відсутність або нестачу відправлених перевізних пристосувань, зазначених в накладній.

Станція, що встановила одну або кілька таких несправностей, складає комерційний акт за формою додатку 16 до УМВС - під час перевезення вантажів за накладною УМВС або за формою додатка 8.1. до додатка 22 до УМВС - під час перевезення вантажів за накладною ЦИМ/СМГС. Якщо бланк комерційного акту надрукований на окремих аркушах, кожний аркуш акту повинен бути пронумерований, підписаний особами, зазначеними в параграфі 6 цієї статті, і завірений календарним штемпелем станції, у верхній частині кожного аркуша повинен бути зазначений номер комерційного акту. Усі аркуші комерційного акту після його складання повинні бути скріплені.

Комерційний акт складається лише в тих випадках, коли вищевказані несправності могли відбутися винятково з моменту приймання вантажу до перевезення до моменту видачі його одержувачеві.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджено факт, що вантаж - білкові відходи (гольова обрізь із шкір ВРХ), який був у залізничному вагоні №24670028, що прибув на станцію призначення Лоскутівка Донецької залізниці був зіпсований та став непридатним для використання (Комерційний акт №498002/2, Акт про невідповідність товарів відомостям, зазначеним у потрібних для здійснення митного контролю документах, про пошкодження товарів чи їх упаковки або маркування від 06.08.2015 складеному на митному посту "Лисичанськ" Луганської митниці ДФС, Акт огляду вантажу №234 Донецької регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті від 06.08.2015, Акт експертизи №40 Луганської регіональної торгово-промислової палати, лист Донецької регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті №03-19/477 від 13.08.2015).

Отже, у зв'язку із псуванням вантажу, позивач у відповідності до приписів ст. ст. 17, 29 УМВС мав звернутись до відповідача із претензією про відшкодування збитків спричинених псуванням вантажу.

Проте, матеріали справи не містять відповідної претензії позивача до Укрзалізниці про відшкодування збитків у зв'язку із псуванням вантажу.

Позивач вказує, що звертався до відповідача з претензією внаслідок псування вантажу шляхом направлення доповнення вих. 1879/130 від 15.09.2015 до претензії.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач направив на адресу відповідача доповнення вих. 1879/130 від 15.09.2015 до претензії вих. 88/130 від 27.04.2015, в яких вимагав від відповідача відшкодування матеріальних збитків у розмірі 15820 дол. США. та 37487,28 грн. У вказаних доповненнях позивач вказував, що оскільки вантаж у залізничному вагоні №24670028 повністю зіпсований, зазначене призвело до додаткових витрат на загальну суму 37487,28 грн., пов'язаних із невиконанням умов договору №412114/65 про організацію вантажів і проведення розрахунків за перевезення за надані залізницею послуги, окрім, зазначених у претензії вих. 88/130 від 27.04.2015. В додатках позивачем було долучено копії Комерційних актів №498002/1 та №498002/2 та документи на підтвердження понесених витрат.

Отже, у доповненнях до претензії позивач вимагав відшкодування додаткових витрат, які були заявлені у претензії вих. 88/130 від 27.04.2015 та виникли після її направлення.

Проаналізувавши зміст вищевказаних доповнень, суд дійшов висновку, що доповнення вих. 1879/130 від 15.09.2015 по своїй суті не являються окремою претензією у розумінні ст. 17, 29 УМВС заявленою у зв'язку із псуванням вантажу, а є виключно доповненнями до претензії вих. 88/130 від 27.04.2015, яка заявлялась позивачем внаслідок втрати такого вантажу.

Наведене, підтверджується і тим, що у разі заявлення окремої претензії, крім комерційного акту, позивач мав додати до такої претензії оригінал накладної і аркуш повідомлення про прибуття вантажу (аркушів 1 і 5 накладної). Доповнення не містять зазначених додатків.

Про направлення саме доповнень, а не окремої претензії свідчить і те, що позивач сам визначив відповідне поштове направлення як "доповнення до претензії вих. 88/130 від 27.04.2015 на суму 37487,28 грн.".

Відтак, з наведеного вбачається, що позивач не звертався до Укрзалізниці із окремою претензією у зв'язку із псуванням вантажу.

Також, суд зазначає, що відповідач у листі від 02.11.2015 вих. № ЦМ - ЦУТИ-2/15 вказав позивачу про необхідність заявлення окремої претензії щодо зіпсованого вантажу.

Згідно із параграфами 1, 3 статті 30 УМВС, право пред'явлення позову, засноване на договорі перевезення, належить тій особі, яка має право заявити претензію до залізниці. Позов може бути пред'явлений тільки після заявлення претензії відповідно до статті 29. Позов може бути пред'явлений тільки в належному суді тієї країни, залізницям якої була пред'явлена.

Тобто, заявлення позову можливе лише після дотримання претензійного порядку встановленого статтею 29 УМВС.

Оскільки, як встановлено судом вище, позивач не звертався до Укрзалізниці із претензією внаслідок псування вантажу, суд дійшов висновку про те, що позивачем не була дотримана процедура досудового врегулювання спору.

Враховуючи вищенаведене, з огляду на положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, позивачем може бути заявлено позов про відшкодування збитків у зв'язку із псуванням вантажу тільки після звернення до Укрзалізниці із відповідною претензією у порядку ст. 29 УМВС.

Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, що становить суму вартості товару, яка відповідно до інвойсу/рахунку №26 У-БО від 24.06.2014 та інвойсу (рахунку) №4-У-БО-L-26 від 04.07.2014 складає 4160 дол. США.

Щодо заявлених вимог про стягнення витрат на організацію перевезень у розмірі 11660 дол. США, витрат на митне оформлення доставленого вагону в розмірі 3002,61 грн., витрати на визначення якості білкових відходів у розмірі 2059,99 грн., витрат на утилізацію білкових відходів у розмірі 20968,50 грн., витрат зі сплати тарифів: ж/д тариф Соловей/Тополі - Лоскутівка в розмірі 4689,80 грн., ж/д тариф Лоскутівка/Полтава - Київська в розмірі 3462,36 грн., витрат з промивки та очистки вагонів у розмірі 1846,32 грн., та витрат за використання вагону у розмірі 1457,70 грн., то судом встановлено наступне.

Представник позивача в судовому засіданні 22.03.2016 зазначив, що обґрунтовує заявлені витрати на організацію перевезень у розмірі 11660 дол. США, витрати на митне оформлення доставленого вагону в розмірі 3002,61 грн., витрати на визначення якості білкових відходів у розмірі 2059,99 грн., витрати на утилізацію білкових відходів у розмірі 20968,50 грн., витрати зі сплати тарифів: ж/д тариф Соловей/Тополі - Лоскутівка в розмірі 4689,80 грн., ж/д тариф Лоскутівка/Полтава - Київська в розмірі 3462,36 грн., витрати з промивки та очистки вагонів у розмірі 1846,32 грн., та витрати за використання вагону у розмірі 1457,70 грн. як збитки, що полягають у витратах, здійснених позивачем внаслідок перевезення вантажу.

В підтвердження понесення витрат позивачем надано суду платіжне доручення №73 від 04.07.2014, платіжне доручення № 4256 від 09.09.2015, платіжне доручення №3752 від 07.08.2015, Акт здачі-приймання робіт (виконання послуг) №485 від 09.09.2015, платіжні доручення №4134 від 02.09.2015, №4137 від 02.09.2015, накладну від 03.09.2015, довідку від 23.09.2015, платіжне доручення №4138 від 02.09.2015.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Частиною 2 статті 224 Господарського кодексу України, передбачено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила правопорушення, в силу ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності певних, передбачених законом умов.

Обов'язковою передумовою задоволення вимог щодо відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: протиправність поведінки винної особи як заподіювача збитків (дії чи бездіяльності особи); причинний зв'язок між діями винної особи та заподіянням збитків (зв'язок протиправної поведінки і збитків, що настали, при якому протиправність є причиною, а збитки - наслідком); розмір збитків (їх наявності та розміру); вина. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності.

Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Вищевказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 20.12.2010р. у справі №06/113-38, від 04.07.2011р. у справі №51/250.

Таким чином, на позивача у справі, покладено обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Відповідач, в свою чергу, для звільнення від відповідальності має довести відсутність своєї вини.

Згідно із ч. 2 статті 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідач зазначаючи на відсутність вини у завданні відповідачу збитків посилається на те, що вагон № 24670028 перебував на станції Дебальцеве-Сортувальна на протязі 2014-2015 років внаслідок того, що відповідна станція знаходилась в зоні активних бойових дій, в підтвердження чого надав Сертифікат №5419 про №5419 про форс-мажорні обставини, виданий Донецькою Торгово-Промисловою палатою 12 листопада 2015 року №1548/12-12-03.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII від 02.09.2014.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" уведено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Згідно із частиною 2 статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовано населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Згідно із пунктом 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" визначено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Так, на виконання вимог абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" № 1085-р від 07.11.2014 було затверджено переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, у тому числі, включено м. Дебальцеве у Донецькій області.

Отже, відповідно до приписів чинного законодавства м. Дебальцеве Донецької області, де знаходиться станція Дебальцеве-Сортувальна, є частиною території України, тимчасово окупованої незаконними терористичними збройними формуваннями, де триває антитерористична операція.

Також, відповідно до ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Згідно із ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" №671/97-ВР від 02.12.1997, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

В силу приписів статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Отже, відомості щодо наявності обставин, незалежних від відповідача та які спричинили невиконання ним зобов'язань щодо своєчасної доставки вантажу має підтверджуватись відповідним сертифікатом Торгово-промислової палати України.

Сертифікатом №5419 про форс-мажорні обставини, виданим Донецькою Торгово-Промисловою палатою 12 листопада 2015 року №1548/12-12-03, засвідчено наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема: заборони, обмеження органів державної влади, акти тероризму на території міста Дебальцеве Донецької області на станції Дебальцеве - Сортувальна Донецької залізниці, які унеможливили виконання залізницею зобов'язання відносно дотримання строку доставки вантажу, що знаходився у вагоні №24670028. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): з 24.07.2014 по 25.07.2015.

У своїх поясненнях, поданих до суду 22.03.2016, позивач стверджував, що вагон №24670028 прибув на станцію Дебальцеве-Сортувальна Донецької залізниці 23.07.2014, а тому посилання відповідача на Сертифікат №5419 про форс-мажорні обставини є безпідставними.

Однак, суд зазначає, що Сертифікатом №5419 про форс-мажорні обставини, виданим Донецькою Торгово-Промисловою палатою підтверджено наявність обставин, які з незалежних від відповідача причин спричинили невиконання ним зобов'язань щодо своєчасної доставки вантажу у вагоні №24670028. Враховуючи положення законодавства та наявний в матеріалах справи Сертифікат №5419 про форс-мажорні обставини, суд приймає вказаний Сертифікат як належний доказ наявності форс-мажорних обставин на станції Дебальцеве-Сортувальна Донецької залізниці у період з липня 2014 року по липень 2015 року.

З наведеного вбачається, що вантаж за накладною №972982 у вагоні №24670028 знаходився на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому відповідач був позбавлений можливості впливати на причини затримки вантажу.

Вищевикладені обставини свідчать відсутність вини відповідача, внаслідок чого понесення позивачем додаткових витрат, не залежали від дій відповідача та були спричинені обставинами, які відповідач передбачити не міг та усунення яких від нього не залежало.

Посилання позивача на те, що відповідачем не було прийнято рішення про зміну маршруту не спростовують встановлених судом обставин щодо відсутності вини відповідача.

З огляду на встановлені вище обставини, суд дійшов висновку про відсутність складу цивільного правопорушення та відсутність підстав для відшкодування збитків в порядку ст. 22 Цивільного кодексу України та статей 224-225 Господарського кодексу України.

Згідно із параграфом 3 статті 29 УМВС, претензії про повернення сум, сплачених за договором перевезення, можуть бути пред'явлені тією особою, яка здійснила такий платіж, і тільки до тієї залізниці, яка стягнула ці суми.

Порядок визначення розміру відшкодування при втраті та псуванні вантажу передбачено статтями 25, 26 УМВС відповідно до яких, втрати і збитки відправників або (та) одержувачів, що не випливають з договору перевезення, не підлягають відшкодуванню залізницею.

Витрати на перевезення не були внесені до накладної № 972982, якою оформлено договірні відносини щодо перевезення зі ст. Сирдар'їнська Узбецької залізниці вантажу (білкові відходи - гольова обрізь із шкір ВРХ) у кількості 64,32 тони на станцію призначення Лоскутівка Донецької залізниці.

Також, обґрунтовуючи заявлені вимоги, у позові позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №412114/65 про організацію вантажів і проведення розрахунків за перевезення за надані залізницею послуги від 01.01.2013.

Договором №412114/65 про організацію вантажів і проведення розрахунків за перевезення за надані залізницею послуги від 01.01.2013 сторони погодили порядок надання залізницею вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведення розрахунків за ці послуги.

Пунктом 2.3. договору №412114/65 про організацію вантажів і проведення розрахунків за перевезення за надані залізницею послуги від 01.01.2013 (у редакції додаткової угоди №6 від 09.12.2013) визначено, що залізниця зобов'язується здійснювати розрахунки безготівкові та готівкою з вантажовласників за перевезення вантажів і надані додаткові послуги згідно із діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати вантажовласнику відповідні розрахункові документи через станцію Лоскутівка, Рубіжне. Для проведення розрахунків і обліку сплачених сум залізниця відкриває для вантажовласника особовий рахунок 7987218 з привласненням єдиного залізничного коду 5355 (вказаний код зазначений у накладній № 972982).

Умовами договору №412114/65 про організацію вантажів і проведення розрахунків за перевезення за надані залізницею послуги від 01.01.2013 не визначено порядку відшкодування витрат та збитків позивача, що пов'язані із перевезенням вантажу.

Враховуючи наведене вище, оскільки позивачем не обґрунтовано наявності будь-яких інших обставин, які б свідчили про наявність підстав для відшкодування відповідачем понесених позивачем витрат, суд відмовляє в задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на організацію перевезень у розмірі 11660 дол. США, витрат на митне оформлення доставленого вагону в розмірі 3002,61 грн., витрати на визначення якості білкових відходів у розмірі 2059,99 грн., витрат на утилізацію білкових відходів у розмірі 20968,50 грн., витрат зі сплати тарифів: ж/д тариф Соловей/Тополі - Лоскутівка в розмірі 4689,80 грн., ж/д тариф Лоскутівка/Полтава - Київська в розмірі 3462,36 грн., витрат з промивки та очистки вагонів у розмірі 1846,32 грн., та витрат за використання вагону у розмірі 1457,70 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд відмовляє у задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю "Лисичанський желатиновий завод" до Державної адміністрації залізничного транспорту України про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої невиконанням умов договору в розмірі 402635,42 грн.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову судовий збір, відповідно до ст. ст. 49 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 25.03.2016.

Суддя С.О. Турчин