ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р. Справа №914/739/15

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бонк Т.Б., Юрченко Я.О.,

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від стягувача ОСОБА_1

від боржника ОСОБА_2

від ВДВС Дрогобицького МРУЮ не зявився

розглянувши апеляційну скаргу Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго», вих.№20 від 10.02.2016 року

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.01.2016 року (суддя Пазичев В.М.), прийняту за результатами розгляду заяви

про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню

у справі №914/739/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго», м. Стебник Львівської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, м. Дрогобич Львівської області

про стягнення 258981,74 грн. пені, 568450,56 грн. інфляційних втрат та 121012,92 грн. 3% річних

в с т а н о в и в :

ухвалою Господарського суду Львівської області від 25 січня 2016 року у справі №914/739/15 відмовлено у задоволенні заяви Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» про визнання наказу Господарського суду Львівської області від 02.06.2015 року у справі №914/739/15 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що боржником не наведено в заяві обставин, які б слугували підставою для застосування ч.4 ст.117 ГПК України та визнання наказу таким, що не підлягає виконанню. При цьому, місцевим господарським судом не взято до уваги посилання заявника на ч.13 ст.18 ЗУ «Про засади функціонування ринку природного газу» (в редакції від 14.05.2015 року), оскільки, зазначеною частиною передбачено списання сум пені, штрафних та фінансових санкцій, які є одним із елементів передбаченої цією частиною процедури реструктуризації заборгованості (на підставі відповідного типового договору про реструктуризацію заборгованості, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України), і не може розглядатися як самостійна підстава для списання поза передбаченою в цій статті процедурою, тобто у відриві від контексту всієї частини 13 ст.18 ЗУ «Про засади функціонування ринку природного газу». Суд в ухвалі зазначив, що наведеним вище положенням Закону передбачено списання пені, штрафних та фінансових санкцій лише за умови виконання інших вимог вказаних в даній нормі. Поряд з тим, суд дійшов висновку про різний період існування основної заборгованості, оскільки, у наведеній вище статті ЗУ «Про засади функціонування ринку природного газу» передбачалась реструктуризація заборгованості за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, а у даній справі така заборгованість не була предметом розгляду взагалі (стягувались відповідні нарахування за 2013 рік по заборгованості 2013 року, що була погашена ще в 2013 році). Крім цього, суд зазначив, що з 1 жовтня 2015 року Закон України «Про засади функціонування ринку природного газу» втратив чинність (згідно із Законом України від 9 квітня 2015 року №329-VIII «Про ринок природного газу»).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Державне комунальне підприємство «Стебниктеплокомуненерго» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 25 січня 2016 року у справі №914/739/15, заяву Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» задоволити: визнати таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Львівської області від 02.06.2015 року, виданий на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2015 року по справі №914/739/15. Зокрема, зазначає, що на день набрання чинності Законом України №423-VIII та п.13 ст.18 ЗУ «Про засади функціонування ринку природного газу» в обліку підприємств сторін значилася заборгованість за природний газ, спожитий до 01.01.2014 року за договором від 31.01.2013 року №13/3583-БО-21, яка погашена в трьохмісячний строк з дня набрання чинності наведеним законом, що встановлено рішенням Господарського суду Львівської області від 23.12.2015 року по справі №914/2870/15. Поряд з тим, вказував про те, що наведена вище норма Закону спрямована також на захист інтересів теплопостачальних підприємств, шляхом звільнення їх від обовязку сплачувати на користь компанії штрафні та фінансові санкції за своєчасні розрахунки з нею, при цьому, скаржник посилається на постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 року по справі №910/17396/15. Крім того, апелянт вважає помилковим висновок суду про неможливість списання на підставі вказаної статті Закону сум 3% річних та інфляційних нарахувань, оскільки вважає, що останні є фінансовими санкціями в розумінні ч.13 ст.18 наведеного вище Закону.

Представник Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 25 січня 2016 року у справі №914/739/15, заяву Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» задоволити: визнати таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Львівської області від 02.06.2015 року, виданий на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2015 року по справі №914/739/15.

Представник Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вказуючи на відсутність підстав для списання з боржника пені, 3% річних та інфляційних втрат, відтак і відсутність підстав для визнання наказу Господарського суду Львівської області від 02.06.2015 року у справі №914/739/15 таким, що не підлягає виконанню.

Представник Відділу Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення ухвали суду (арк. арк. справи 86, 87 том ІІ).

Оскільки явка представника органу ДВС України не визнавалась обовязковою, враховуючи, передбачений ч.2 ст.102 ГПК України, строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представників стягувача та боржника, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Львівської області від 19.05.2015 року у справі №914/739/15 позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволено частково: присуджено до стягнення з Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» на користь позивача 45562,23 грн. пені, 21811,87 грн. 3% річних, 63649,56 грн. інфляційних втрат та 2620,47 грн. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 року по справі №914/739/15.

На виконання рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2015 року та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 року у справі №914/739/15 місцевим господарським судом 02.06.2015 року видано наказ.

05 серпня 2015 року державним виконавцем Відділу ДВС Дрогобицького МРУЮ ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №48394582) з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 02.06.2015 року по справі №914/739/15.

Боржник Державне комунальне підприємство «Стебниктеплокомуненерго» звернувся до місцевого господарського суду з заявою про визнання зазначеного вище наказу таким, що не підлягає виконанню, з посиланням на ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», з урахуванням якої, вказані в наказі штрафні та фінансові санкції, на думку боржника, підлягають списанню, а наказ визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст.115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.1 ст.116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Частинами 1, 2 ст.117 ГПК України передбачено, що наказ має відповідати вимогам щодо виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

В силу положень ч.4 ст.117 ГПК України господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржника чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

У пункті 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» передбачено, що частина четверта статті 117 ГПК містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті: - якщо його видано помилково; - якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

В заяві про визнання наказу Господарського суду Львівської області від 02.06.2015 року у справі №914/739/15 таким, що не підлягає виконанню, боржник посилається на ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу».

Відповідно до ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості. Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини. У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обов'язки сторін. Форма типового договору про реструктуризацію заборгованості затверджується Кабінетом Міністрів України.

Предметом регулювання п.13 ст.18 ЗУ «Про засади функціонування ринку природного газу» у редакції Закону України № 423-VIII від 14.05.2015 року є заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий у період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року та за природний газ, спожитий до 01.01.2014 року, але яка залишилася непогашеною станом на 06.06.2015 року, без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду.

Враховуючи зміст пункту 3 частини 3 розділу 1 ЗУ «Про засади функціонування ринку природного газу», предметом регулювання даного закону була заборгованість, що залишилась непогашеною на день набрання чинності цим законом, тобто станом на 06.06.2015 року, за природний газ, спожитий в період з 01.01.2014 року до 31.12.2014 року та заборгованість за природний газ, спожитий до 01.01.2014 року, але яка була сплачена у період з 06.06.2015 року до 06.09.2015 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що реалізація зазначеного права на списання штрафних санкцій можлива у випадку: 1) існування у боржника непогашеної заборгованості на момент набрання чинності зазначеним законом (06.06.2015 року); 2) погашення зазначеної заборгованості протягом червня вересня 2015 року.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів встановила, що на момент набрання чинності зазначеним законом (06.06.2015 року) Державне комунальне підприємство «Стебниктеплокомуненерго» не мало непогашеної заборгованості перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за природний газ, спожитий до 01.01.2014 року.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.05.2015 року у справі №914/739/15 встановлено, що 31 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (в тексті договору продавець) та Державним комунальним підприємством «Стебниктеплокомуненерго» (в тексті договору покупець) укладено договір №13/3582-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого, а саме: розділу 1 продавець зобов'язався поставити покупцеві імпортований природний газ у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Судом встановлено, що Державне комунальне підприємство «Стебниктеплокомуненерго» на день набрання чинності Законом України від 14.05.2015 року №423-УШ «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» не мало непогашеної заборгованості перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за природний газ, спожитий до 01.01.2014 року за договором №13/3582-ТЕ-21 від 31 січня 2013 року, відтак, дія Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» у редакції Закону України №423-VIII від 14.05.2015 року не підлягає розповсюдженню на спірні правовідносини.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги посилання скаржника на, встановлену рішенням Господарського суду Львівської області від 23.12.2015 року по справі №914/2870/15, заборгованість ДКП «Стебниктеплокомуненерго» станом на 01.07.2015 року в розмірі 269997,75 грн., оскільки вказана заборгованість виникла у боржника за іншим договором - №13/3583-БО-21 від 31.01.2013 року та не була предметом розгляду у даній справі (№914/739/15), яка стосувалась стягнення з боржника виключно сум пені, 3% річних та інфляційних втрат за неналежне виконання іншого договору №13/3582-ТЕ-21 від 31.01.2013 року, основний борг по якому був погашений станом на момент звернення позивача до суду (станом на 06.03.2015 року), тобто ще до моменту набрання чинності Закону України №423-VIII від 14.05.2015 року, яким ст.18 ЗУ «Про засади функціонування ринку природного газу» доповнено частиною 13, яка передбачала відповідне списання пені та інших фінансових санкцій.

Відтак, колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на існування станом на 06.03.2015 року заборгованості у боржника по іншому договору, як підставу для застосування ч.13 ст.18 ЗУ «Про засади функціонування ринку природного газу» до спірних правовідносин щодо списання пені, 3% річних та інфляційних втрат по зовсім іншому договору, заборгованості по якому у боржника станом на 06.03.2015 року не було.

Посилання ж скаржника в апеляційній скарзі на постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 року по справі №910/17396/15 спростовуються постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2016 року, якою зазначену постанову апеляційної інстанції скасовано в частині задоволення позову про зобовязання відповідача списати 3728129,04 грн. пені, відмовивши в цій частині позову.

Також апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу» (у редакції Закону України №423-VIII від 14.05.2015 року) не передбачена можливість списання 3% річних та інфляційних втрат, оскільки ці нарахування мають компенсаційний характер і не є штрафними та/чи фінансовими санкціями, а вважаються компенсацією кредитору за збитки, понесені внаслідок знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за період прострочення платежу.

Три відсотки річних та інфляційні нарахування не є санкціями, а є частиною грошового зобов'язання та виступають специфічним способом відшкодування мінімального розміру реальних збитків, що є неминучими у разі прострочення грошового зобов'язання та стягуються незалежно від вини боржника, відтак, не можуть вважатися фінансовими санкціями в розумінні ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу».

Разом з тим, безпідставними є посилання скаржника у апеляційній скарзі на віднесення 3% річних та інфляційних втрат до фінансових санкцій, про які йде мова у Законі України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу-учасників Державного концерну «Укроборонпром» та забезпечення їх стабільного розвитку», з тих підстав, що зазначений нормативно-правовий акт регулює інші правовідносини та є спеціальним, оскільки стосується заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу учасників Державного концерну «Укроборонпром», відтак, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Зважаючи на все наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин, що склалися між сторонами, положень ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу».

Разом з тим, слід зазначити, що Закон України «Про засади функціонування ринку природного газу» втратив чинність з 1 жовтня 2015 року згідно із Законом України №329-VIII від 9 квітня 2015 року «Про ринок природного газу».

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для визнання наказу Господарського суду Львівської області від 02.06.2015 року по справі №914/739/15 таким, що не підлягає виконанню, оскільки зазначені в наказі суми пені, 3% річних та інфляційні втрати не підлягають списанню в порядку, передбаченому ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу».

В даному випадку слід зазначити, що наказ Господарського суду Львівської області від 02.06.2015 року у справі №914/739/15 про стягнення з Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 45562,23 грн. пені, 21811,87 грн. 3% річних, 63649,56 грн. інфляційних втрат та 2620,47 грн. судового збору, що виданий на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2015 року у даній справі, залишеного без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 року, підлягає обовязковому виконанню відповідно до вимог ст.115 ГПК України, згідно з якою рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», а підстави для визнання вказаного наказу таким, що не підлягає виконанню відсутні.

З огляду на наведене, доводи скаржника про скасування ухвали Господарського суду Львівської області від 25.01.2016 року у справі №914/739/15 є безпідставними та необґрунтованими.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду не вбачає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги, відповідно до ст.49 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105, п.18 ч.1 ст.106, ст.117 ГПК України, суд,

постановив:

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 25 січня 2016 року у справі №914/739/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №914/739/15 повернути до Господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 31.03.2016 року

Головуючий-суддя: Якімець Г.Г.

Судді: Бонк Т.Б. Юрченко Я.О.