ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2016 р. Справа № 926/363/16
За позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» в особі філії «Новодністровська дільниця»

про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1 від 24.12.15р. та визнання права власності на нерухоме майно

Суддя С.М. Гушилик

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 - підприємець

від відповідача ОСОБА_2 - представник (дов. від 20.11.2015р.)

Рішення винесено 24.03.2016 року в звязку з оголошеною на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України перервою.

СУТЬ СПОРУ: фізична особа підприємець ОСОБА_1, м.Новодністровськ Чернівецької області 04.03.2016 року звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» в особі філії «Новодністровська дільниця», с. Волошкове, вул. І.Франка, 4, Сокирянського району Чернівецької області, про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1 від 24.12.2015 р., укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» в особі філії «Новодністровська дільниця», а також визнання за ФОП ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: м. Новодністровськ, квартал № 22, Чернівецької області, а саме: адміністративний корпус літ. «А», загальною площею 373,70 м.кв., диспетчерська літ. «Б», загальною площею 53,50 м.кв., склад буд. матеріалів літ. «В», склад буд. матеріалів літ. «Г», склад буд. матеріалів літ. «Д», колодязь № 1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24.12.2015 р., і як наслідок, позивач позбавлений можливості зареєструвати за собою право власності на вище вказане нерухоме майно.

Ухвалою суду від 04.03.2016р. порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 14.03.2016р.

У судовому засіданні 14.03.2016р. за участі представників сторін оголошено перерву до 24.03.2016р.

Відповідач позовні вимоги визнає у повному обсязі. Одночасно, звертає увагу суду на те, що попереднім власником спірного майна було ТОВ «Будівельна індустрія», яке з 26.12.2014р. припинило державну реєстрацію юридичної особи. У процесі своєї діяльності та співпраці з ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» в особі філії «Новодністровська дільниця» ТОВ «Будівельна індустрія» заборгувало філії більше 100 тис. грн. За спільним погодженням між ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» в особі філії «Новодністровська дільниця» та ТОВ «Будівельна індустрія» в рахунок погашення частини заборгованості останній передав у власність за актом приймання-передачі № 5 від 26.04.2013 р. нерухоме майно, що розташоване за адресою: м. Новодністровськ, квартал № 22, Чернівецької області, а саме: адміністративний корпус літ. «А», загальною площею 373,70 м.кв., диспетчерська літ. «Б», загальною площею 53,50 м.кв., склад буд. матеріалів літ. «В», склад буд. матеріалів літ. «Г», склад буд. матеріалів літ. «Д», колодязь № 1. Згідно бухгалтерського обліку ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» в особі філії «Новодністровська дільниця» вартість вище зазначених будівель та споруд складає 55680 грн. Оскільки ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» в особі філії «Новодністровська дільниця» є належним набувачем нежитлових приміщень, які обліковуються і перебувають на його балансі, а тому мав право на відчуження позивачеві. Проте, відповідач не мав можливості належним чином посвідчити укладений договір купівлі продажу нежитлових приміщень № 1 від 24.12.2015р., що і стало підставою вирішення даного питання в судовому порядку.

Розглянувши надані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

24.12.2015р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» в особі філії «Новодністровська дільниця» було укладено договір купівлі - продажу нежитлових будівель № 1, згідно якого відповідач (продавець) продає, а позивач (покупець) купує нерухоме майно та зобовязується сплатити за нього гроші.

Предметом договору є нежитлові приміщення, які складаються з наступних будівель і споруд: адміністративний корпус, літ. «А», загальною площею 373,70 м.кв., диспетчерська літ. «Б», загальною площею 53,50 м.кв., склад буд. матеріалів літ. «В», склад буд. матеріалів літ. «Г», склад буд. матеріалів літ. «Д», колодязь № 1, що розташовані за адресою: м. Новодністровськ, квартал № 22, Чернівецької області.

Вище зазначене нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер :01:022:0014, що підтверджується договором оренди земельної ділянки № 269 від 18.05.2015 р.

Пунктом 6 договору визначено, що за домовленістю сторін, продаж нежитлових приміщень вчинено за 55680 грн. (без урахування ПДВ), які продавець одержав в повному обсязі, що підтверджується видатковою накладною № 5 від 24.12.2015р. Фінансових або будь-яких інших претензій з приводу проведеного розрахунку сторони одна до одної не мають.

Згідно пунктів 9, 10 договору та на виконання вимог ч. 2 ст. 662 Цивільного кодексу України відповідач зобов'язався передати позивачу нерухоме майно для вільного користування і безперешкодного володіння в день підписання договору, що було виконано сторонами та засвідчено актом приймання-передачі нерухомого майна № 1 від 24.12.2015р., який підписано уповноваженими особами.

Відповідно до пункту 7 договору сторони погодились, що зазначений договір купівлі -продажу підлягає нотаріальному посвідченню на першу вимогу будь-якої сторони цього договору, але не пізніше 10.02.2016 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами статті 209 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Статтею 657 ЦК України унормовано, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Однак, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач не зявився на вимогу позивача до нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1 від 24.12.2015р., що підтверджується листом-вимогою від 01.02.2016р. Таким чином, відповідач ухилився від виконання вимог ст. 657 ЦК України щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було здійснено всі необхідні, передбачені чинним законодавством дії щодо укладання та нотаріального посвідчення спірного договору купівлі-продажу нежитлових будівель № 1 від 24.12.2015р., однак відповідачем не було виконано свого обов'язку щодо нотаріального посвідчення зазначеного договору, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача.

За таких обставин, суд вважає наявними підстави для застосування до спірних правовідносин правового механізму, встановленого ч. 2ст. 220 ЦК України, що в свою чергу є підставою для задоволення позовних вимог в частині визнання спірного договору дійсним.

З огляду на вище викладене, приймаючи до уваги, що неузгодженість сторонами питання щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нежитлових будівель № 1 від 24.12.2015р. перешкоджає позивачу в реалізації набутих за цим договором прав та охоронюваних законом інтересів, суд вирішив задовольнити позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 в цій частині та визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлових будівель № 1 від 24.12.2015р., який укладений між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» в особі філії «Новодністровська дільниця».

Позивачем також заявлено позовну вимогу про визнання за ним права власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: м. Новодністровськ, квартал № 22, Чернівецької області, яке було придбано ним за вищезазначеним договором купівлі-продажу від 24.12.2015р.

Суд вирішив вимогу про визнання права власності на вказане нерухоме майно задовольнити на підставі наступного.

Статтями 316, 317, 319 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», статтею 1 якого встановлено, що відповідна державна реєстрація - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно з п. 1 частини 1 ст. 4 зазначеного Закону, норми якого кореспондуються з положеннями частин 1, 2 ст. 182 ЦК України, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду про право власності на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Зазначені норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» кореспондуються з положеннями Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 (надалі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, обєкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 8 договору № 1 від 24.12.2015 передбачено, що право власності на вище зазначені нежитлові приміщення виникає у покупця з моменту підписання цього договору та його реєстрації.

Відповідно до приписів ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, відповідно до ч. З ст. 334 ЦК України, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Системний аналіз вищезазначених норм чинного законодавства України є підставою для висновку, що суд, у випадку дотримання сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна вимог, передбачених ч. 2 ст. 220 ЦК України, має право визнати дійсним договір, укладений без нотаріального посвідчення, при цьому право власності на нерухоме майно, придбане за таким договором, виникає у покупця лише після державної реєстрації речового права на нерухоме майно (в даному випадку - права власності), яка здійснюється на підставі рішення суду про визнання права власності, яке набрало законної сили. Таким чином, момент визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного без нотаріального посвідчення, та момент набуття права власності на нерухоме майно, придбане за таким договором, не співпадають, адже державній реєстрації підлягає не сам правочин, а речове право, яке виникло на його підставі.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання за ФОП ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: м. Новодністровськ, квартал № 22, Чернівецької області, а саме: адміністративний корпус літ. «А», загальною площею 373,70 м.кв., диспетчерська літ. «Б», загальною площею 53,50 м.кв., склад буд. матеріалів літ. «В», склад буд. матеріалів літ. «Г», склад буд. матеріалів літ. «Д», колодязь № 1, і яке було придбано ним за договором купівлі-продажу нежитлових будівель № 1 від 24.12.2015р., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати віднести на відповідача, з вини якого спір безпідставно доведено до розгляду судом.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1 від 24.12.2015р., укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, (ід.н. НОМЕР_1) АДРЕСА_1, та ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» в особі філії «Новодністровська дільниця», с.Волошкове Сокирянського району Чернівецької області (р/р 6, ЧОД ПАТ Райффайзен банк «Аваль», МФО 380805, ).

3. Визнати за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, (ід.н. НОМЕР_1) АДРЕСА_1, право власності на нерухоме майно, а саме: адміністративний корпус, літ. «А», загальною площею 373,70 м.кв., диспетчерська літ. «Б», загальною площею 53,50 м.кв., склад буд. матеріалів літ. «В», склад буд. матеріалів літ. «Г», склад буд. матеріалів літ. «Д», колодязь № 1, що розташоване за адресою: 60236, м. Новодністровськ, квартал № 22, Чернівецької області.

4. Стягнути з ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» в особі філії «Новодністровська дільниця», с.Волошкове Сокирянського району Чернівецької області (р/р 6, ЧОД ПАТ Райффайзен банк «Аваль», МФО 380805, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, (ід.н. НОМЕР_1) АДРЕСА_1, судовий збір у сумі 2756,00 грн.

Повне рішення складено 28.03.2016 року.

Суддя ОСОБА_3