ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2016 р.Справа № 916/4701/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів С.В.Таран, В.Б. Туренко,

при секретарі судового засідання А.В.Земляк,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Фонтанський"

на рішення господарського суду Одеської області від 25.01.2016 р.

у справі №916/4701/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго"

до Комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Фонтанський"

про стягнення,

встановив:

Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго" звернулося до Комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Фонтанський" з позовом та, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило суд стягнути з відповідача пеню в сумі 84333,13 грн., 3% річних у сумі 4867,89 грн. та інфляційні збитки 31886,27 грн. у зв'язку з несвоєчасною оплатою за спожиту електроенергію.

Рішенням господарського суду Одеської області від 25.01.2016 р. позов задоволений у повному обсязі. Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за укладеним між сторонами у справі договором №9594 Ц від 06.09.2007р. щодо своєчасної та повної оплати спожитої за березень 2015р. та з травня по жовтень 2015р. електроенергії, внаслідок чого повинен сплатити позивачеві 84 333,13 грн. пені, 31 886,27 грн. збитків від інфляції та 4867,89 грн. 3% річних.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив рішення змінити, зменшивши розмір пені до 1000 грн. з посиланням на важкий фінансовий стан підприємства, а також на те, що заборгованість перед позивачем виникла не з його вини, а основний борг погашений в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

06.09.2007р. між Відкритим акціонерним товариством „Одесаобленерго, (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго"), та Комунальним підприємством "Житлово-комунальний сервіс "Фонтанський" укладено договір про постачання електричної енергії №9594 Ц, відповідно до умов якого постачальник електричної енергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, величини якої на площадках вимірювання на точках продажу визначені додатком №2 „Графік зняття показників засобів обліку електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (а.с.10-16).

Умовами п. 4.2.1 договору сторони передбачили відповідальність споживача: за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3-2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком „Порядок розрахунків, споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню у розмірі 0,5% але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на той період, за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Пунктом 9.4 договору встановлено, що договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2007 року. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Будь-яких доказів щодо припинення дії вказаного договору матеріали справи не містять, а тому він є діючим на теперішній час, що не заперечувалось сторонами.

На виконання умов вищезазначеного договору позивач у березні 2015 р. поставив відповідачу електроенергію у кількості 309980 кВт/г на суму 135308,34 грн., з травня по жовтень 2015р. у кількості 1406100 кВт/г на суму 947979,87 грн. Отже, позивач поставив відповідачу електричну енергію на загальну суму 1083288,21 грн., що підтверджується складеними представниками сторін актами про обсяги спожитої електроенергії, які щомісячно здавалися споживачем до енергопостачальної організації до кінця розрахункового періоду.

Кожного місяця відповідач отримував рахунки фактури для сплати спожитої електроенергії з терміном для оплати, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 додатку №5 до договору "Порядок розрахунків" споживач здійснює оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії за розрахунковий період один раз за фактичними показами засобів обліку електричної енергії згідно з виданим рахунком (а.с.21).

Відповідач оплату за спожиту електричну енергію за березень 2015р. та з травня по жовтень 2015р. здійснив частково з простроченням платежу в сумі 635173,09 грн.

Отже, на момент звернення до суду у відповідача наявна заборгованість за спожиту електроенергію у сумі 448 115,12 грн., у зв'язку з чим позивач звернувся з відповідним позовом.

Проте, відповідач 21.12.2015р., після звернення позивача з позовом, сплатив заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 448 115,12 грн. у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача лише пеню в сумі 84333,13 грн., збитки від інфляції в сумі 31 886,27 грн. та 4867,89 грн. -3% річних (а.с.80,81).

Пунктом 10.2. Правил встановлено, що споживач електричної енергії зобов'язаний: оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України, та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписами ч. 1 ст. 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 629 ЦК України, ст. 193 ГК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач суму основного боргу за спожиту електричну енергію у визначених обсягах за спірний період сплатив з простроченням.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків і договір є обовязковим до виконання.

Приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, втрат від інфляції та 3% процентів річних, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги, стягнувши з відповідача відповідно суму інфляційних збитків - 31886,27 грн., 3% річних 4867,89 грн. та пеню у сумі 84333,13грн.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги і зазначив, що не заперечує проти розрахунків пені, 3% річних та інфляції, проте наполягає на зменшенні розміру пені до 1000 грн., посилаючись на те, що є комунальним підприємством і борг за спожиту електроенергію сплатив завдяки наданої Одеською міською радою дотації.

Відповідно до ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Враховуючи викладене та вищезазначені норми закону, які не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, оцінивши об'єм виконання боржником зобов'язань за укладеним договором, майновий стан відповідача, врахувавши інтереси позивача, суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні апеляційної скарги про зменшення пені, оскільки відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували тяжкий фінансовий стан і винятковість обставин у даній справі, як передбачено п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, тим більше, що представник відповідача при розгляді справи в суді першої інстанції клопотань про зменшення розміру пені не заявляв та будь-яких доказів стосовного фінансового стану не надавав.

За таких обставин господарський суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позову, всебічно, повно та об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи, у зв'язку з чим рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99,103,105 Господарського процесуального кодексу

України, суд

постановив:

Рішення господарського суду Одеської області від 25.01.2016 р. у справі №916/4701/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 28.03.2016

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя С.В.Таран

Суддя В.Б. Туренко