РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016Справа № 910/3217/16

Суддя Господарського суду міста Києва Павленко Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Залізниця) до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Мелагрейн" (далі - Компанія) про стягнення 87 017,40 грн.,

за участі представників:

позивача: не з'явилися,

відповідача: Подоприголови В.Є., за довіреністю від 1 червня 2015 року,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2016 року Залізниця звернулася до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що в листопаді 2015 року згідно залізничної накладної № 34068700 відповідач відвантажив зі станції Городня Південно-Західної залізниці вагон з пшеницею № 95829313, який був відправлений позивачем на станцію призначення Одеса-Порт Одеської залізниці.

8 листопада 2015 року на прохідній станції Котовськ Одеської залізниці за результатами переваження вищезазначеного вагона на динамічних тензометричних вагах було виявлено фактичну нестачу маси його вантажу в розмірі 12 400 кг проти заявленої ваги, у зв'язку з чим того ж дня було складено акт загальної форми № 3387. Вагон № 95829313 було відчеплено для перевірки та повторного проведення комісійного переваження на справних вагонних електромеханічних вагах ВВ 1503 станції Котовськ, про що засвідчено в акті загальної форми № 55 від 8 листопада 2015 року. Після переваження спірного вагону № 95829313 на справних вагонних електромеханічних вагах ВВ 150 Э станції Котовськ виявилось: вантаж - пшениця, брутто - 78 650 кг, тара - 21 250 кг, нетто - 57 400 кг, що менше, ніж зазначено в перевізному документі на 11 600 кг. Вагон № 95829313 в технічному відношенні - справний, про що зазначено в комерційному акті серії AЭ № 859254/62 від 08 листопада 2015 року. Оскільки недовантаження даного вагону, на думку Залізниці, стало наслідком неправомірних дій відповідача в зв'язку з неправильним зазначенням останнім у залізничній накладній маси вантажу, позивач, посилаючись на статті 315 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статті 24, 37, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457 (далі - Статут), просив суд стягнути з Компанії 87 017,40 грн., з яких: 85 980,00 грн. - штраф у розмірі п'ятикратної вартості провізної плати за всю відстань перевезення, 1 037,40 грн. - вартість додаткових витрат і зборів, пов'язаних з переваженням спірного вагона.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26 лютого 2016 року порушено провадження у справі № 910/3217/16 та призначено її до розгляду на 10 березня 2016 року.

Ухвалою суду від 10 березня 2016 року розгляд справи відкладений на 24 березня 2016 року.

Представник позивача у судовому засіданні 24 березня 2016 року просив позовні вимоги задовольнити. У той же час пояснив, що комерційний акт від 8 листопада 2015 року AЭ № 859254/62 замість начальника станції (його заступника) підписаний головним інженером станції Котовськ Ратнер О. А. Однак у позивача відсутні докази того, що на час підписання комерційного акту вказана особа виконувала обов'язки начальника станції чи його заступника, оскільки у позивача відсутній відповідний наказ або інші докази про покладення на цю особу відповідних обов'язків. У досильній накладній № 42573352 в графі 24 працівниками станції Котовськ помилково була вказана маса вантажу 69 000 кг, хоча повинна була бути зазначена маса, яку виявили під час перевірки та складання комерційного акту, тобто 57 400 кг. У зв'язку з відчепленням вагону № 95829313 для перевірки ваги, залізницею були понесені додаткові витрати в сумі 1 037,40 грн., які піддягають стягненню з вантажовідправника та нараховані відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України та пов'язані з ними послуги.

Представник відповідача у вказаному судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись, зокрема, на те, що комерційний AЭ № 859254/62 від 08 листопада 2015 року не є належним і допустимим доказом, оскільки складений із порушенням передбачених законом норм.

У судовому засіданні 24 березня судом оголошено перерву до 31 березня 2016 року.

Представник відповідача в судовому засіданні 31 березня 2016 року заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини та факти, викладені у відзиві на позовну заяву.

У судове засідання 31 березня 2016 року позивач явку свого повноважного представника не забезпечив.

Відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Ухвали суду про порушення провадження у даній справі від 26 лютого 2016 року та про відкладення розгляду справи від 17 березня 2016 року надіслані позивачу за адресою, вказаною в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Отже, за змістом вищезазначеної норми позивач завчасно та належним чином повідомлений про місце, дату та час судового засідання. Крім того, йому надавалось достатньо часу для подання заяв, клопотань, письмових пояснень та додаткових документів.

За таких обставин суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

4 листопада 2015 року згідно залізничної накладної № 34068700 відповідач відвантажив зі станції Городня Південно-Західної залізниці вагон з пшеницею № 95829313, який був відправлений Залізницею на станцію Одеса-Порт Одеської залізниці.

Судом встановлено, що 8 листопада 2015 року на прохідній станції Котовськ Одеської залізниці за допомогою тензометричних динамічних вагонних ваг було проведено зважування зазначеного вагону. За результатами цього зважування виявлено, що згідно показників динамічних тензометричних ваг у вищезазначеному вагоні виявлено різницю ваги проти зазначеної в перевізному документі в бік зменшення на 12 400 кг., про що було складено акт загальної форми № 3387 від 8 листопада 2015 року.

Того ж дня на підставі вказаного акту вагон № 95829313 було подано на комісійне переваження.

З матеріалів справи вбачається, що 8 листопада 2015 на станції Котовськ Залізниці після відчеплення спірного вагону здійснено повторне комісійне переваження на вагонних електромеханічних вагах ВВ 150 Э станції Котовськ вагону № 95829313. За результатами цього зважування було виявлено: вантаж - пшениця, брутто - 78 650 кг, тара - 21 250 кг, нетто - 57 400 кг, що менше, ніж зазначено в перевізному документі на 11 600 кг. Дана інформація також міститься в звіті про зважування, копія якого міститься в матеріалах справи.

Також при проведенні цього зважування Залізниця понесла додаткові втрати на загальну суму 1037,40 грн., про що було складено акт загальної форми від 8 листопада 2015 року № 55, копія якого також наявна в матеріалах справи.

Судом встановлено, що вищезазначені ваги, встановлені на станції Котовськ Залізниці, є придатними до використання, перебувають у справному технічному стані, у встановлений строк пройшли державну перевірку. Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією технічного паспорта вказаного засобу вимірювальної техніки.

Зі змісту залізничної накладної від 4 листопада 2015 року № 34068700 вбачається, що вартість перевезення по спірному вагону складає 17 196,00 грн.

Для засвідчення факту недовантаження спірного вагону згідно статті 129 Статуту та Правил складання актів, працівниками станції Котовськ Залізниці складено комерційний акт від 8 листопада 2015 року AЭ № 859254/62. Зі змісту вказаного комерційного акту вбачається, що останній підписаний головним інженером станції Ратнер О.А.

Відповідно до статей 118 та 122 Статуту за неправильно зазначені в накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі п'ятикратної вартості провізної плати за всю відстань перевезення.

У зв'язку з вчиненням даного порушення позивач на підставі вказаних норм нарахував Компанії штраф у розмірі 85 980,00 грн. (17 196,00 грн. х 5 = 85 980,00 грн.). Крім того позивачем заявлено до стягнення з відповідача в судовому порядку 1 037,40 грн. вартості додаткових зборів по спірному вагону.

Відповідно до частин 5, 6 статті 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України) перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 2 статті 908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 3 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачає, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

За змістом частини 2 статті 307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до частини 5 вищезазначеної статті умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У статті 2 Статуту зазначено, що останній визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом.

На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту).

Відповідно до підпункту 8 пункту 6 розділу 1 Статуту накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно пункту 1.2 Правил оформлення перевізних документів накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення.

Усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов'язаний заповнити новий перевізний документ (пункт 1.3 цих Правил).

Статтею 23 Статуту визначено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21 листопада 2000 року № 644, у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 8 червня 2011 року № 138, на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача. Для підтвердження приймання вантажу до перевезення один примірник накладної в паперовому вигляді з присвоєним їй номером і датою приймання вантажу надається відправнику. Порядок підтвердження приймання вантажу до перевезення за електронною накладною (із накладенням ЕЦП) визначається договором між вантажовласником і залізницею.

Згідно з пунктом 5 Правил прийому вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, загальна маса вантажу визначається зважуванням (на вагонних, вантажних, елеваторних та інших вагах) або іншим способом. Тип ваг указується в накладній. Маса вантажу визначається відправником. Про спосіб визначення маси вантажу відправник зобов'язаний зазначити в накладній. Ваговимірювальні технічні засоби відправників (одержувачів) мають бути повірені органами Держспоживстандарту та взяті на облік залізницею відповідно до Інструкції про порядок застосування ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті, затвердженої наказом Мінтрансу від 5 квітня 2004 року № 279.

За змістом статті 37 Статуту та пункту 5 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса; вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагових вагах; маса вантажів визначається відправником; спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Пунктом 2.3 Правил оформлення перевізних документів передбачено, що правильність внесених в накладну відомостей своїм підписом засвідчує представник відправника. В електронній накладній накладається електронний цифровий підпис відправника.

Як було встановлено судом, у залізничній накладній від 4 листопада 2015 року № 34068700 вантажовідправник зазначив масу вантажу у спірному вагоні - 69 000 кг.

Частиною 2 статті 24 Статуту передбачене право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених у накладній, а також кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Статтею 122 Статуту встановлено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до пункту 5.5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

У статті 118 Статуту зазначено, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

У застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 6.2 роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 29 травня 2002 року № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею".

Відповідно статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Відповідно до пункту 10 Правил складання актів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21 листопаду 2000 року № 644 «Про затвердження окремих розділів Правил перевезення вантажів» комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

За змістом даної норми комерційний акт в обов'язковому порядку має підписати начальник станції або його заступник.

Проте зі змісту комерційного акта від 8 листопада 2015 року АЭ № 859254/62, який було покладено Залізницею в основу позовних вимог, вбачається, що цей документ від імені начальника станції підписано її головним інженером Ратнер О.А. Однак у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що на вказану посадову особу у встановленому законом порядку було покладено обов'язки начальника станції або її заступника. В судовому засіданні 24 березня 2016 року представник позивача пояснив, що такі докази відсутні й у Залізниці.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що спірний комерційний акт від 8 листопада 2015 року AЭ № 859254/62 підписаний не уповноваженою на це особою, а відтак - складений без дотримання порядку, передбаченого Правилами складання актів.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Приписами частини 2 статті 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановивши невідповідність комерційного акта AЭ № 859254/62 від 8 листопада 2015 року Правилам складання актів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з Компанії вищезазначеного штрафу, а також додаткових витрат, які були понесені позивачем при переваженні спірного вагона.

За таких обставин вказаний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 32-34, 43-44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 5 квітня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко