ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р.Справа № 922/282/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення 479966,68 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3, довіреність №2685 від 16.05.2014;

відповідача - адвоката Явтух О.Г., договір надання правової допомоги №б/н від 24.02.2016

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 заборгованості в сумі 472028,22 грн., з яких: 260000,00 грн. - основного боргу; 178100,00 грн. - інфляційних втрат; 7800,00 грн. - 3% річних та 26128,22 грн. - пені.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, зокрема посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором оренди нерухомого майна № 3 від 01.11.2008 щодо сплати орендної плати за користування нежитловими приміщеннями 1-го поверху № 37, 38 загальною площею 259,2 кв.м., які знаходяться в будівлі літ. "А-9" за адресою: АДРЕСА_3, у зв'язку з чим за період з лютого 2013 року до 25 лютого 2014 року виникла заборгованість по сплаті орендної плати в сумі 260 000 грн. та позивачем за прострочення виконання зобов'язання відповідача щодо сплати орендної плати за користування майном нараховано 178100,00 грн. - інфляційних втрат; 7800,00 грн. - 3% річних та 26128,22 грн. - пені.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08 лютого 2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 25 лютого 2016 року о 10:00 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

Позивач 23 лютого 2016 р. надав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. №6094), в якій збільшує розмір заявлених позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача 479966,68 грн. у тому числі: 257857,14 грн. - основного боргу; 176632,14 грн. - інфляційних втрат; 19564,53 грн. - 3% річних та 25912,87 грн. - пені.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25 лютого 2016 року прийнято до провадження заяву про збільшення розміру позовних вимог та розгляд справи відкладено на 02 березня 2016 р. о 12:30 год.

Позивач 26.02.2016 надав клопотання (вх. №6555), в якому просив суд призначити по справі почеркознавчу експертизу для з'ясування при вирішенні даного господарського спору наступних питань: "Чи виконано підпис ОСОБА_2 на тексті акту приймання - передачі нерухомого майна від 01.11.2008р. до договору оренди №3 нерухомого майна від 01.11.2008р. ОСОБА_2 власноруч?", а також проведення експертизи просив доручити експертам ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, запропонувавши ОСОБА_2 надати вільні та умовно - вільні зразки підписів, а також вільного тексту у достатній кількості для забезпечення проведення експертного дослідження. Крім того, позивач гарантував сплату за проведення експертизи.

Також, представником позивача 29 лютого 2016 р. за вх. 6771 та 02 березня 2016 року за вх. 7179 надано до суду додаткові письмові пояснення по справі, які судом долучено до матеріалів справи.

Відповідач 02.03.2016 надав відзив на позовну заяву (вх. №7180), який судом долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 02.03.2016 представник відповідача заперечував проти позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, а також заперечував проти задоволення клопотання позивача про призначення по справі почеркознавчої експертизи та вважає, що вирішення питання, яке пропонує позивач поставити судовому експерту не входить до предмету доказування по даній справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 березня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи.

В судовому засіданні 02 березня 2016 року було оголошено перерву до 11:00 год. 21 березня 2016 року відповідно до приписів ст. 77 ГПК України для надання можливості представникам сторін надати додаткові докази, а саме доказів набрання рішенням господарського суду Харківської області від 12 травня 2015 року по справі №922/1591/14 законної сили.

09 березня 2016 року представник позивача через канцелярію суду надав клопотання (вх. №7720) про долучення до матеріалів справи додаткових документів, зазначених у додатку, які судом долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 21.03.2016 представник позивача підтримав позов з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, а також заперечував проти доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того, представник позивача повідомив, що відповідач продовжував користуватися нежитловими приміщеннями, переданими позивачем у строкове платне користування за договором оренди нерухомого майна № 3 від 01.11.2008 після 31.12.2009, що підтверджується наданими позивачем до суду 09 березня 2016 року договорами суборенди нерухомого майна.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, вважає його безпідставним та необґрунтованим, зокрема посилається на те, що відповідач не користувався приміщеннями, які було орендовано згідно із вищенаведеним договором оренди за межами строків дії даного договору, тобто після 31.12.2009, а також просив суд відкласти розгляд справи для з'ясування з відповідачем питання щодо укладених договорів суборенди нежитлових приміщень, які були надані позивачем для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи посилаючись на те, що додаткові докази по справі, зокрема копії договорів суборенди нежитлових приміщень, укладених відповідачем з суборендарями - фізичними особами-підприємцями, було надано до суду 09.03.2016, а тому представник відповідача міг завчасно ознайомитися з наданими суду доказами та з'ясувати з відповідачем всі необхідні питання, в тому числі щодо укладення даних договорів суборенди, а тому вважає, що заявлене клопотання направлено на затягування судового розгляду справи.

Розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За статтею 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Як вбачається з матеріалів справи сторонам створені належні умови для надання ними доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів в порядку підготовки справи до розгляду.

Крім того, додаткові докази по справі - договори суборенди нерухомого майна були надані позивачем до суду 09.03.2016, отже представник відповідача та відповідач мали можливість скористатися наданим їм процесуальним правом передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України на ознайомлення з матеріалами справи та завчасно подати до суду докази на спростування, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях позивача обставин, а також надати свої додаткові пояснення по справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд встановив наступне.

01.11.2008 між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (як Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (як Орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна № 3, відповідно до умов якого орендодавець (позивач) зобов'язався передати, а орендар (відповідач) прийняти в строкове платне користування нежитлові приміщення 1-го поверху № 37-38 загальною площею 259,2 кв.м., що знаходяться в будівлі літ. "А-9" за адресою: АДРЕСА_3 (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.2.1. Договору об'єкт оренди передається орендодавцем орендарю на підставі Акту приймання - передачі на протязі трьох календарних днів з моменту підписання цього Договору.

Факт передачі майна відповідачу в строкове платне користування визнається відповідачем, а також підтверджується наявним в матеріалах справи Актом приймання - передачі нерухомого майна від 01.11.2008, який підписаний між сторонами. (а.с. 15).

Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами того, що підпис від імені відповідача на акті приймання - передачі нерухомого майна від 01.11.2008 вчинено не ОСОБА_2.

Позивач 26.02.2016 надав клопотання (вх. №6555), в якому просив суд призначити по справі почеркознавчу експертизу для з'ясування питання стосовно того, чи виконано підпис ОСОБА_2 на тексті акту приймання - передачі нерухомого майна від 01.11.2008р. до договору оренди №3 нерухомого майна від 01.11.2008р. ОСОБА_2 власноруч?

В судовому засіданні 02.03.2016 представник відповідача заперечував проти призначення по справі почеркознавчої експертизи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 березня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи.

Згідно з п. 2.3. Договору по закінченню строку оренди або у випадку дострокового розірвання цього Договору орендар зобов'язаний на протязі 14 календарних днів з моменту закінчення строку дії договору або з дати його дострокового розірвання повернути орендодавцю об'єкт оренди за Актом приймання - передачі в належному стані, в будь-якому разі, не гіршому, ніж при передачі його в оренду, з урахуванням показників природного фізичного зносу.

Відповідно до п. 4.1. Договору розмір орендної плати складає 20000,00 грн. в місяць.

Згідно з п. 4.2. Договору орендна плата сплачується орендарем до 5-го числа кожного поточного місяця авансом в готівковій або в безготівковій (шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок) формі.

Згідно з п.6.1. Договору цей Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2009 року.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач після закінчення строку дії договору не повернув позивачу за Актом приймання - передачі згідно п. 2.3. Договору нерухоме майно, також відповідачем не надано суду будь-яких доказів, що свідчили б про вжиття останнім заходів на повернення майна позивачу та ухилення позивача від підписання Акту приймання - передачі.

Також судом встановлено, що позивач протягом 2010-2013 р.р., а також протягом січня 2014 р. не заперечував проти продовження відповідачем користуватися вищезазначеним нерухомим майном.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності; до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням передбачених цим Кодексом особливостей.

В силу ст. 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Згідно ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Статтею 764 Цивільного кодексу України встановлено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Отже, враховуючи те, що позивач не заперечував проти продовження користування відповідачем нерухомим майном, переданим у строкове платне користування за вищезазначеним договором протягом 2010-2013 р.р., а також протягом січня 2014 р., суд дійшов висновку, що строк дії договору оренди нерухомого майна № 3 від 01.11.2008 продовжувався на кожний наступний рік та строк дії даного договіру оренди також було продовжено на 2014 рік - до 31.12.2014.

Як визнає позивач у позовній заяві та повідомляє його представник в судовому засіданні, вищезазначене нерухоме майно позивач повернув 25 лютого 2014.

Згідно ч.1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов спірного договору, відповідач не сплачував орендну плату, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість по орендній платі за період: з лютого 2013 року до 25 лютого 2014 року в сумі 257857,14 грн. та на час звернення позивача з позовом до суду заборгованість відповідачем не погашена.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності; розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч.1 ст.286 Господарського кодексу України).

Частинами 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Як зазначалось вище, умовами договору (п.4.1., п. 4.2. Договору) сторони погодили розмір та порядок здійснення орендної плати.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати орендної плати за період: з лютого 2013 року до 25 лютого 2014 року в сумі 257857,14 грн., а тому визнає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди нерухомого майна № 3 від 01.11.2008 щодо сплати орендної плати за користування нежитловими приміщеннями в сумі 257857,14 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 25912,87 грн. - пені, суд виходить з наступного.

За змістом ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) за яким передбачено правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Умовами договору сторони передбачили, що у разі несвоєчасного або неповного перерахування орендної плати та компенсації комунальних платежів орендарю нараховується пеня в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу (п. 5.3. Договору).

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

У п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз`яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за період з 04 лютого 2015 року до 03 лютого 2016 року була нарахована відповідачу пеня в сумі 25912,87 грн.

Проте, суд зазначає, що станом на початок проведення позивачем розрахунку пені її нарахування припинилося згідно вимог ст. 232 ГК України.

Таким чином, позовна вимога в частині стягнення пені в сумі 25912,87 грн. заявлена безпідставно, а тому в цій частині суд відмовляє в задоволенні позову.

Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 176632,14 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат за допомогою системи "Законодавство" та встановлено, що розрахунок позивача є вірним, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 176632,14 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання підлягають задоволенню як правомірні.

Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 19564,53 грн., суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, орендна плата сплачується орендарем до 5-го числа кожного поточного місяця авансом в готівковій або в безготівковій (шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок) формі (п. 4.2. Договору).

Отже, платежі за вищезазначеним договором носять періодичний характер.

Таким чином, суд здійснивши перерахунок 3% річних за допомогою системи "Законодавство" з урахуванням приписів ст.ст. 253-255 ЦК України встановив, що їх розмір становить 19369,38 грн.

Решта позовних вимог щодо сплати 3% річних в сумі 195,15 грн. заявлена безпідставно, а тому в цій частині суд відмовляє в задоволенні позову.

Суд відхиляє доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву стосовно того, що відповідач не користувався приміщеннями, які йому було передано в строкове платне користування згідно вищенаведеним договором оренди за межами строків дії даного договору та цей факт встановлено в судовому порядку під час вирішення господарського спору у справі № 922/1591/14 виходячи з наступного.

Як вбачається з рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015 по справі № 922/1591/14 судом не було встановлено факт повернення відповідачем майна позивачу переданого за вищезазначеним договором оренди в строкове платне користування після закінчення строку дії договору оренди визначеного у п. 6.1. договору, що має істотне значення для вирішення даної справи, а лише міститься висновок та зазначено про недоведеність позивачем факту користування відповідачем орендованим за Договором № 3 від 01.11.2008 приміщеннями після закінчення строку його дії.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, відповідачем не надано доказів повернення позивачу за Актом приймання - передачі згідно п. 2.3. Договору нерухомого майна, а також відповідачем не надано суду будь-яких доказів, що свідчили б про вжиття останнім заходів на повернення майна позивачу та ухилення позивача від підписання Акту приймання - передачі.

За таких обставин, суд вважає, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву є необгрунтованими та безпідставними.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ч.5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, суд покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 6807,88 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтями 6, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, статтями 11, 509, 525, 526, 530, 546-551, 610, 611, 625, 629, 759, 762, 764, 765 Цивільного кодексу України, статтями 174, 193, 230, 231, 232, 283, 286, 343 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково в сумі 453858,66 грн.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (61068, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61022, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму заборгованості за договором №3 оренди нерухомого майна від 01.11.2008 в розмірі 257857,14 грн., інфляційних втрат в сумі 176632,14 грн., 3% річних в розмірі 19369,38 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 6807,88 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Врешті частини позову в сумі 26108,02 грн. відмовити.

Повне рішення складено 28.03.2016 р.

Суддя І.О. Чистякова