РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016Справа №910/1271/16

За позовомКомунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"
До Товариства з обмеженою відповідальністю "Шоколадниця-Україна"
Простягнення 13 994,42 грн.
Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача:Яковіщук Я.М., представник за довіреністю № 03-Д від 04.01.2016 р.;
Від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шоколадниця-Україна" 10 216,66 грн. заборгованості за спожиті комунальні послуги, 2 280,98 грн. інфляційної складової боргу та 1 496,78 грн. 3 % річних за час прострочення.

Провадження у справі за вказаними вимогами порушено ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/1271/16 від 29.01.2016, яку призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.02.2016.

16.02.2016 в судовому засіданні судом було здійснено перехід до розгляду спору по суті, заслухано обґрунтування позовних вимог представником позивача та заяву про застосування строків позовної давності, оголошену представником відповідача.

У ході розгляду спору по суті представник позивача посилався на факт споживання відповідачем надаваних Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" послуг з опалення, гарячого і холодного водопостачання у період з жовтня 2010 року по лютий 2013 року без укладення відповідного договору у письмовій формі та на обставини неналежного виконання відповідачем обов'язку з оплати таких послуг (несвоєчасність, не повний обсяг).

Представник відповідача підтримав заяву про застосування строків позовної давності та просив відмовити у позові згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України через те, що позивач пропустив строк позовної давності без поважних причин.

За наслідками засідання було оголошено перерву до 15.03.2016 в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судове засідання, призначене на 15.03.2016, відповідач уповноваженого представника не направив, про причини його неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Зважаючи на те, що правова позиція відповідача суду відома, виступ представника відповідача по суті спору заслуховувався 16.02.2016, приймаючи до уваги обмеженість процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку про можливість проведення засідання за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Шоколадниця-Україна".

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі статутом позивача, Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.04.2012 № 610, Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" засноване на комунальній власності територіальної громади міста Києва та, відповідно до рішення Київської міської ради "Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва" від 22.09.2011 № 24/6240 перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради.

Відповідно до п.п. 2.2.1 статуту позивача основними напрямками діяльності підприємства, зокрема, є забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо-будинкових мережах на підставі договорів, укладених підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених підприємством безпосередньо зі споживачами послуг; здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень; забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг.

Судом встановлено, що 01.11.2003 між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської району міста Києва, яке перейменоване на Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", та Акціонерною енергопостачальною організацією "Київенерго" (після зміни найменування - Публічне акціонерне товариство "Київенерго") укладено договір № 33-0015 на постачання теплової енергії у гарячій воді. За умовами вказаного договору, постачання теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання здійснюється енергопостачальною організацією на межі балансової належності позивача, до яких, серед іншого, належить займане відповідачем приміщення, загальною площею 197,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Артема, 58/2.

20.04.2005 Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської району міста Києва, яке перейменоване на Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" та Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" укладено договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 05618/2-10, до об'єктів водоспоживання за яким належить, зокрема, те ж саме нежитлове приміщення, що займане відповідачем.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно з ч. 2 ст. 2 названого нормативного акту суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Виходячи зі ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення, житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

У ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зазначається, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Разом з тим, п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З наведеного слідує, що згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги, тоді як відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 25.11.2014 у справі № 3-184гс14.

Відповідно до ч. 1 статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч. 1 ст. 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За твердженнями позивача, у період з 22.10.2010 по 31.03.2013 відповідачу фактично було надано комунальних послуг з опалення і холодного водопостачання на загальну суму 48 084,73 грн., які останній спожив, проте розрахувався за які частково, сплативши лише 37 868,07 грн.

На підтвердження своїх посилань позивач надав суду вищеописані договори, рахунки на оплату комунальних послуг, односторонній акт звірки розрахунків, облікові картки споживання теплової енергії, розшифровки рахунку абонента за адресою: м. Київ, вул. Артема, 58/2-а, претензію про сплату боргу, розрахунок ціни позову.

Відповідач підтвердив факт використання у господарській діяльності нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Артема, 58/2-а, обставин споживання комунальних послуг за спірний період не заперечив, зустрічного розрахунку ціни позову не подав.

З поданих документів судом встановлено, що у період з вересня 2010 року по січень 2011 року позивач надавав, а відповідач отримував комунальні послуги з опалення та холодного водопостачання, загальна вартість яких становить 48 084,73 грн. За ці послуги відповідач розраховувався з порушенням строків та в неповному обсязі, допустивши порушення грошового зобов'язання, передбаченого законом і заборгувавши 10 216,66 грн., адже оплачено ним було 37 868,07 грн.

За змістом ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 32 "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно згідно з умовами договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

У п. 18 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" від 21.07.2005 № 630 зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Частино 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, відповідач порушив норм чинного законодавства, адже не виконав у повному обсязі зобов'язання з оплати фактично отриманих комунальних послуг (опалення, гаряче водопостачання) за період з вересня 2010 року по січень 2011, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем за фактично отримані комунальні послуги у розмірі 10 216,66 грн., що не було спростовано Товариством з обмеженою відповідальністю "Шоколадниця-Україна", адже не надано суду доказів своєчасності та повноти оплати комунальних послуг у спірний період.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлення факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати фактично отриманих комунальних послуг за спірний період та факту наявності заборгованості у розмірі 10 216,66 грн., вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості є правомірно заявленими, обґрунтованими і доведеними належними доказами.

Проте, відповідач просить суд відмовити позивачу у позові в порядку ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, де вказується, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність, відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До таких дій слід віднести визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Матеріалами справи підтверджується, що остання часткова оплата боргу зі сторони відповідача мала місце 31.03.2013, тобто була вчинена дія, яка свідчить про переривання строку позовної давності.

Позивач звернувся до відповідача з цим позовом у січні 2016 року, тобто, в межах загального строку позовної давності, який у спірних правовідносинах переривався 31.03.2013, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для відмови позивачу в позові в порядку ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Заперечуючи проти позову, позивач наголошував суду на тому, що правовідносини сторін ґрунтуються на договорі від 01.04.2008 № ДГ-К-555, в розрізі чого, судом встановлено, що документом з даними реквізитами є договір, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шоколадниця-Україна" (споживач) та Комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна контора "Покровська" Шевченківського району м. Києва (виконавець).

У п. 1 договору від 01.04.2008 зазначено, що споживач (відповідач) на основі договору оренди від 14.02.2008 займає приміщення (будівлю), що має наступні характеристики для визначення комунальних послуг: загальна площа 197,6 кв.м., опалювальна площа 197,6 кв.м., кранів холодної води 9, туалет 1.

За даним договором виконавець надає споживачу комунальні послуги теплоносія для центрального опалення та зобов'язується надати інформацію організацій-постачальників комунальних послуг про технічні особливості постачання, здійснювати контроль за використання споживачем комунальних послуг в мережах, сприяти оснащенню споживача індивідуальними засобами обліку і переходу на оплату комунальних послуг.

Судом встановлено, що 01.09.2007 позивач в якості довірителя та Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна контора "Покровська" Шевченківського району м. Києва в якості повіреного уклали договір доручення, за яким повірений зобов'язався укласти з власниками, наймачами, орендарями жилих та нежилих приміщень договори на надання комунальних послуг, здійснювати облік, нарахування, збір та розщеплення платежів власників, наймачів, орендарів за спожиті комунальні послуги.

З наведеного вбачається, що Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна контора "Покровська" Шевченківського району м. Києва є повіреним позивача у правовідносинах з відповідачем, а тому, посилання позивача у рахунках на оплату комунальних послуг на договір від 01.04.2008 № К-555, що був укладений відповідачем з повіреним Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" є цілком правомірним та правильним, враховуючи відсутність письмової угоди між сторонами справи.

Крім суми основного боргу, позивач також просив стягнути з відповідача 2 280,98 грн. втрат від інфляції та 1 496,78 грн. 3 % річних.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Зважаючи на доведеність факту прострочення відповідача у правовідносинах з позивачем за правовідносин щодо надання комунальних послуг та враховуючи дію наведених приписів законодавства, заявлені вимоги видаються правомірними і обґрунтованими, а також такими, що підлягають задоволенню відповідно до розрахунку позивача, що перевірений судом та приймається як належний.

За наведених обставин, позов задовольняється повністю, а судові витрати покладаються відповідача відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 81-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шоколадниця-Україна" (01004, м. Київ, вул. Басейна, 1/2, літ-А, ідентифікаційний код 33744608) на користь Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (03190, м. Київ, вул. Кирпоноса, 10/8, ідентифікаційний код 31731838) 10 216 (десять тисяч двісті шістнадцять) грн. 66 коп. боргу, 2 280 (дві тисячі двісті вісімдесят) грн. 98 коп. інфляційної складової боргу, 1 496 (одну тисячу чотириста дев'яносто шість) грн. 78 коп. 3 % річних та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судових витрат.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 21.03.2016 р.