КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2016 р. Справа№ 910/27486/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

від позивача - Смагін В.Г.,

від відповідача - Гнатюк О.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

на рішення господарського суду міста Києва від 13.01.2016р.

по справі № 910/27486/15 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Трансконтинент груп»

до фізична особа - підприємець ОСОБА_4

про стягнення 314 322,10грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.01.2016р. позов задоволено повністю. Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Трансконтинет груп» 314 322,10 грн. - збитків та 4 714,83 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач звернулась до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 13.01.2016р. у справі №910/27486/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016р. апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 прийнято до провадження.

ТОВ «Трансконтинет груп» заперечує проти апеляційної скарги та просить залишити рішення господарського суду міста Києва від 13.01.2016р. у справі №910/27486/15 без змін, з підстав викладених у письмовому відзиві.

17.02.2016р. у судовому засіданні оголошено перерву.

Розпорядженням від 22.03.2016р. №09-52/387/16 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку із перебування судді Смірнової Л.Г. у відпустці.

Відповідно до протоколу автоматизованої зміни складу суддів від 22.03.2016р. у зв'язку із перебуванням судді Смірнової Л.Г., який не є головуючим суддею у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Чорна Л.В., судді Кропивна Л.В., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2016р. апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на рішення господарського суду міста Києва від 13.01.2016р. по справі №910/27486/15 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий Чорна Л.В., суддів Кропивна Л.В., Руденко М.А.

Відповідно до п. 9-2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» у разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений статтею 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги.

У судовому засідання представник позивача усно зазначив, що позовні вимоги заявлено в порядку регресу.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Матеріали справи не містять доказів заявлення відповідного клопотання, а отже твердження позивача про стягнення 314 322,10 грн. в порядку регресу судом до уваги взяте бути не може.

Зазначене може бути предметом розгляду в іншому провадженні.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

09.01.2015р. між ФОП ОСОБА_5 (покупець) та ТОВ «Патур» (постачальник) укладено договір поставки №090115, за яким в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується постановити покупцеві визначений цим договором товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити вказаний товар. /а.с. 12/.

26.02.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Меридіан сервіс плюс», правонаступником якого являється товариство з обмеженою відповідальністю «Трансконтинент груп» (протокол загальних зборів №12/11 від 12.11.2015р.) (експедитор), та товариством з обмеженою відповідальністю «Патур» (кліент) було укладено договір №26/02 на транспортне експедиторське обслуговування, за умовами якого експедитор зобов'язується організувати за рахунок клієнта транспортно-екпедиторське обслуговування, перевозку експортно-імпортних вантажів по території України та у міжнародному сполучені. /а.с. 149/.

Як зазначає позивач у своєму позові, для виконання вимог договору та здійснення транспортно-експедиторського обслуговування, 28.04.2015р. між ТОВ «Меридіан Сервіс Плюс» та ФОП ОСОБА_6 було укоадено договір у вигляді разової заяви №28/04-01 від 28.04.2015р. на перевезення вантажу у вигляді взуття, постачаємого ТОВ «Патур» до ФОП ОСОБА_5 з міста Дніпропетровська до міста Черкаси.

Відповідач був зобов'язаний поставити автомобільним транспортом - вантажним автомобілем НОМЕР_1 - взуття у коробках у кількості 146 коробок, вагою 946 кг., з місця завантаження - місто Дніпропетровськ, вул. Будьонного, 2А до м. Черкаси, пр-т. Хіміків, 42 - магазин «Прогрес».

Після отримання вантажу у місті Дніпропетровськ, 28.04.2015р. відповідачем прийнято до перевезення за товарно-транспортною накладною №1009 товар, а саме взуття у 156 коробках, вагою 946 кг.

Таким чином, на думку позивача, вантаж було пред'явлено до перевезення у повному обсязі.

Після доставки відповідачем вантажу до місця призначення - м. Черкаси, пр-т. Хіміків, 42 - магазин «Прогрес», та при його прийманні отримувачем, згідно акту прийому вантажу від 29.04.2015р., була виявлена недостача вантажу у вигляді 324 пар взуття торгівельної марки «Salamander», вартістю 12 581 євро 95 центів, та 8 пар взуття торгівельної марки «Lalu», вартістю 119 євро 20 центів, що були надані відповідачу для перевезення. Загальна вартість втраченого вантажу 12 701,15 євро, що згідно офіційного курсу НБУ 29.04.2015р. складало 308 969,83 грн.

Обґрунтовуючи недостачу, позивач посилається на акт прийомки вантажу від 29.04.2015р.

Враховуючи умови договору на транспортне експедиторське обслуговування щодо перевезення вантажів №26/02, а саме: п.п. 5.1.1., 5.1.2., 5.1.3., 5.1.4., позивач несе відповідальність щодо прийнятого до перевезення товару, також у разі неналежного виконання договору третьою стороною, яка була залучена для виконання зобов'язань.

ТОВ «Патур» звернувся до позивача із претензією №26/10 від 26.10.2015р. щодо порушення умов договору на суму 314 322,10 грн. /а.с. 92/.

Платіжним дорученням №2 від 02.12.2015р. позивач сплатив згідно претензії №26/10 від 26.10.2015р. 314 322,10 грн. /а.с. 93/.

В процесі розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд стягнути 314 322,10 грн.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини перевізника та доведеність факту завдання позивачу збитків у розмірі 314 322,10 грн.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до п. 3 ст. 909 укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до п. 11.1. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363, з відповідними змінами та доповненнями, (надалі - Правила) основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. (п. 11.3. Правил).

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). (п. 11.4 Правил).

Згідно п. 11.5. Правил після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Відповідно до п. 51 постанови Ради Міністрів Української РСР від 27.06.1969р. №401 «Про Статут автомобільного транспорту УРСР», з відповідними змінами та доповненнями, (далі - Статут) приймання вантажів до перевезення від вантажовідправника засвідчується підписом водія-експедитора в усіх примірниках товарно-транспортного документа.

Відповідно до п. 47 Статуту товарно-транспортні накладні і акти заміру (зважування) є основними транспортними документами, які визначають взаємовідносини між вантажовідправниками, вантажоодержувачами та автотранспортними підприємствами і організаціями.

Товарно-транспортна накладна є єдиним документом для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника, оприбуткування їх у вантажоодержувача, а також для складського, оперативного та бухгалтерського обліку.

Наявна у матеріалах справи товарно-транспортна накладна №1009 від 28.04.2015р. не містить підпису водія про отримання вантажу від відправника, та видача вантажу одержувачу. /а.с. 16/.

На вимогу суду щодо надання оригіналу товарно-транспортної накладної №1009 від 28.04.2015р. позивач пояснив, що у нього відсутня відповідна ТТН, так як водієм вона не була повернута, доказів зазначеного матеріали справи не містять.

Згідно з п. 72 Статуту автотранспортне підприємство або організація видає вантаж у пункті призначення вантажоодержувачу, вказаному в товарно-транспортній накладній.

Згідно з п. 133 Статуту автотранспортні підприємства або організації несуть відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення і до видачі вантажоодержувачу або до передачі згідно з Правилами іншим підприємствам, організаціям, установам.

Проте в матеріалах справи відсутні докази прийняття вантажу водієм.

Згідно з п. 160 Статуту при перевезеннях вантажів автомобільним транспортом право на пред'явлення автотранспортному підприємству або організації претензії, а у відповідних випадках позовів у порядку, встановленому Правилами, мають в разі:

а) втрати вантажу - вантажовідправник або вантажоодержувач;

б) недостачі, псування або пошкодження вантажу - вантажоодержувач;

в) прострочки в доставці вантажу - вантажоодержувач.

Щодо акту про недостачу, то він не має доказаної сили з огляду на наступне. Видача вантажу провадиться автотранспортним підприємством у залежності від того, як перевізник прийняв його від вантажовідправника. Якщо вантаж прийнятий за вагою та кількістю місць і перевозився не за пломбами відправника, автотранспортне підприємство повинно видати вантаж з перевіркою у тому ж порядку, в якому вантаж було прийнято від вантажовідправника. (п. 4.2. роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 21.07.92р. № 01-6/856 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевозок вантажів автомобільним транспортом»).

Таким чином, недостача мала бути відображена в тих же одиницях, в яких відбулось отримання вантажу, тобто по кількості та масі. В акті від 29.08.2015р. зазначена недостача в парах взуття /а.с. 17/, а в ТТН зазначена кількість та маса брутто, кг.

Відповідальність за прийнятий до перевозки вантаж несе автотранспортне підприємство. Розмір цієї відповідальності встановлений статтею 136 Статуту.

Відповідно до ст. 136 Статуту автотранспортні підприємства або організації відшкодовують збитки, заподіяні при перевезенні вантажів, у таких розмірах, зокрема, за втрату або недостачу вантажу - в розмірі дійсної вартості втраченого або невистачаючого вантажу.

В матеріалах справи відсутні докази визначення вартості вантажу та докази плати за вантаж вантажоодержувачем.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

За таких обставин, апеляційна скарга фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 13.01.2016р. по справі №910/27486/15 - скасуванню, з прийняттям нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Судовий збір покладається на позивача відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 13.01.2016р. у справі №910/27486/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

2. Достягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (код НОМЕР_2) до спеціального фонду державного бюджету України 0 (нуль) грн. 91 коп. судового забору за розгляд апеляційної скарги.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Трансконтинент груп» (код 38600280) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (код НОМЕР_2) 5 186 (п'ять тисяч сто вісімдесят шість) грн. 31 коп. за розгляд апеляційної скарги.

Видачу відповідних наказів доручити господарському суду міста Києва.

3. Матеріали справи № 910/27486/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді М.А. Руденко

Л.В. Кропивна