ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.03.2016 Справа № 905/3049/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Кучерявої О.О., суддів Кротінової О.В., Левшиної Г.В.,

при секретарі судового засідання Соколовій С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКО-АЛЬЯНС, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю МЕГАПРОМ, м. Селидове

про стягнення основного боргу у розмірі 8423325,54грн., пені у сумі 188529,98грн., 3 % річних у сумі 475051,90грн.,

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довір. б/н від 03.10.2015р.,

від відповідача: ОСОБА_2, за довір. № 17 від 01.09.2015 р.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ЕКО-АЛЬЯНС звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю МЕГАПРОМ про стягнення основного боргу у розмірі 8423325,54грн., пені у сумі 188529,98грн., 3 % річних у сумі 475051,90грн.

Правовою підставою позову позивач під час розгляду справи вважає норми статей 525, 526, 530, 549, 691, 692 Цивільного кодексу України, статей 193, 265 Господарського кодексу України. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором поставки від 27.04.2012 №04-12. Відповідно до пункту 2 Специфікації №1 до договору вартість обладнання складає 8593761, 88 грн. з урахуванням НДС, митних платежів та інших витрат, що еквівалентно 814131, 17 євро за курсом по відношенню гривні до євро, встановленому НБУ на момент підписання даної додаткової угоди (10,555746 гривні за 1 євро). У випадку зміни курсу відношення гривні до євро на момент проведення розрахунків за обладнання, що поставлене, вартість обладнання та сума даної специфікації в гривні змінюється пропорційно зміні курсу.

Позивач зазначив, що відповідачем не в повному обсязі сплачена вартість поставленого товару відповідно до договору та Специфікації.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується видатковою накладною. Сума боргу з урахуванням часткової сплати становить 8423325,54грн.

Відповідно до пункту 8.2 договору позивачем нараховано пеню у розмірі 188529,98грн. та відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано 3 % річних у сумі 475051,90грн.

Загальна сума заборгованості становить 9086907,42грн.

19 січня 2016 року представником позивача через канцелярію суду надані пояснення на позов, в яких останній зазначив, що 16 липня 2012 року поставлено відповідачу обладнання, разом із товаром передано два оригінальних екземпляра акту приймання-передачі обладнання разом з іншими документами. Відповідачем повернуто позивачу лише видаткову накладну №РН-0000004 від 16 липня 2012 року, інші документи залишились в його розпорядженні. Вказав, що відповідачем на надано доказів звернення до позивача з вимогою надати певні документи, претензії щодо якості, кількості та асортименту поставленого товару відсутні. Акт про відсутність документів не складався. Відсутність претензії по кількості та якості поставленого обладнання підтверджується також фактом укладання між позивачем та відповідачем договору сервісного обслуговування поставленого обладнання (договір сервісного обслуговування №02/07 від 02 липня 2012 року).

Зазначив, що після отримання передоплати позивачем здійснено поставку обладнання відповідачу відповідно до умов специфікації та договору. Вже після поставки обладнання у період з 12 жовтня 2012 року по 30 вересня 2014 року відповідач частково сплатив залишок заборгованості, перерахувавши позивачу 4190000 грн., що еквівалентно 371653, 43 євро за курсом співвідношення гривні до євро, встановленого НБУ на момент перерахування коштів згідно до пункту 2 Специфікації №1. Отже, відповідач приступив до виконання умов договору та здійснив сплату за товар вже після його поставки. Також, пояснив, з огляду на те, що в призначенні платежу в платіжних дорученнях існувала вказівка на номер та дату договору, позивач зарахував отримані кошти на виконання обовязків відповідача за договором поставки №04-12 від 27 квітня 2012 року.

В письмових поясненнях від 25 січня 2016 року представник позивача зазначив, що інших договорів поставки з відповідачем не укладалось.

11 лютого 2016 року представником позивача через канцелярію суду надані пояснення, в яких заперечував проти задоволення клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності.

В додаткових письмових поясненнях наданих представником позивача через канцелярію суду 29 лютого 2016 року, останній зазначив, що несплата за обладнання не перебуває у причинному звязку із проведенням АТО, оскільки борг виник раніше, ніж вказані обставини.

15 листопада 2015 року представником відповідача наданий відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позовні вимоги визнаються ним частково. Зазначив, що у 2012 році позивачем поставлено газопоршневу станцію типу NC 620 К16 вартістю 8593761, 88 грн з ПДВ, з яких було сплачено 5990000 грн., сума заборгованості становить 2603761, 88 грн. Дане обладнання придбане відповідачем та передане в обслуговування шахті №22 «Коммунарська». Зазначив, що у звязку з тим, що шахта знаходиться на території проведення антитерористичної операції, використання обладнання, перевезення в інше місце та його оплата на теперішній час неможлива. У звязку із захопленням з 19 серпня 2014 року офісного приміщення відповідача, надати оригінали договору та первинної документації щодо поставленого позивачем обладнання не має можливості. Виробничі потужності (у тому числі поставлене обладнання) знаходяться в зоні АТО, а тому використовувати, перевезти в інше місце відповідач не має можливості. Вважає ці обставини форс мажорними. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

19 січня 2016 року представником відповідача наданий через канцелярію суду відзив на позов, в якому зазначив, що відповідно до пункту 3.6 договору позивач разом із обладнанням надає акт приймання-передачі. Датою поставки та переходу права власності на обладнання вважається дата підписання цього акту. Акт приймання-передачі не наданий позивачем суду, а тому, на думку відповідача, поставка газопоршневої станції типу NC 620 K16 не здійснювалась. Вказав на те, що згідно наявних в матеріалах справи платіжних доручень відповідачем здійснена передоплата за обладнання згідно договору №04-12 від 27 квітня 2012 року. Поставка за вказаним договором не здійснювалась.

У відзивах на позов від 22 січня 2016 року та від 25 січня 2016 року відповідач зазначив, що позивачем не доведено передавання відповідачу актів приймання-передачі товару, поставка товару відбулась на підставі видаткової накладної від 16 липня 2012 року №РН-0000004 на суму 8593761, 88 грн. На відвантажений товар виписано рахунок-фактуру №СФ-0000023 від 17 травня 2012 року, як це зазначено в самій накладній і який представник відповідача отримав разом з відвантаженим товаром та видатковою накладною №РН-0000004 від 16 липня 2012 року настав з моменту прийняття товару, а саме з 16 липня 2012 року. Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобовязання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України. Поставка товару відбувалась за видатковою накладною №РН-0000004 від 16 липня 2012 року, а тому строк позовної давності сплинув. Просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в позовні та письмових поясненнях. Просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у відзивах на позов. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою господарського суду від 11.12.2015 на підставі ст.69 ГПК України за клопотанням сторін строк розгляду справи було продовжено на 15 днів.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 26.01.2016 визначений наступний склад колегії для розгляду справи №905/3049/15: ОСОБА_3 головуючий суддя, судді Кротінова О.В., Левшина Г.В.

Представникам сторін у судовому засіданні розяснені права та обовязки, передбачені статтями 20, 22, 78 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням того, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а норми статті 129 Конституції України одним з принципів судочинства визначають свободу у наданні сторонами суду доказів та у доведенні перед судом їх переконливості, судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Представники сторін клопотання щодо фіксації судового процесу не заявили, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд,

ВСТАНОВИВ:

27.04.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕГАПРОМ» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО-АЛЬЯНС» (постачальник) підписано договір поставки №04-12 (далі по тексту - Договір), за умовами якого постачальник передає у власність покупця обладнання, а покупець приймає на умовах поставки DDP (INCOTERMS 2000) склад покупця за адресою, вказаної у відповідній специфікації, наступне обладнання: газопоршневу станцію NC 620K16, після капітального ремонту. Завод виробник: ПРО-2, Анлагентехник, Німеччина.

Умовами договору сторони визначили предмет, права та обовязки сторін, умови та строки поставки, порядок розрахунків, загальну суму договору, відповідальність сторін та строк дії договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору ціна за одиницю обладнання визначена сторонами в Специфікаціях, наведених в додатках, які є невідємними частинами договору.

Вартість обладнання вказується в специфікаціях та визначається як загальна вартість поставленого за специфікаціями обладнання. В ціну включені: вартість обладнання, упаковки, маркування, транспортування обладнання покупцю, страховки та інші витрати у відповідності до умов поставки DDP (INCOTERMS 2000) склад покупця за адресою, зазначеної у відповідній специфікації (пункти 2.2, 2.3 договору).

Пунктом 2.4 договору встановлено, що оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника в строки, зазначені у Специфікації.

Пунктом 11.1. Договору передбачено, що цей договір набирає чинність з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2013р., а в частині виконання сторонами своїх зобовязань до повного їх виконання.

Сторонами підписана Специфікація, в яких сторони обумовили умови поставки, оплати та кількість продукції.

Договір та специфікація до нього підписано обома сторонами, доказів відмови від договору до матеріалів справи не надано, у звязку з чим, за висновками суду вказаний договір є чинним.

Згідно до специфікації №1 від 27.04.2012 до договору сторони домовились, що вартість обладнання становить 8593761,88грн. з урахуванням податку на додану вартість, податкових платежів та інші витрати, що еквівалентно 814131,17 євро за курсом співвідношення гривні до євро, встановленому НБУ на момент підписання додаткової угоди (10,555746 гривні за 1 євро). У разі зміни курсу співвідношення гривні до євро на момент проведення розрахунків за поставлене обладнання, вартість обладнання та сума даної специфікації у гривні змінюється пропорційно зміні курсу.

Датою поставки є дата підписання ОСОБА_1 приймання-передачі та накладної (п.3.3 договору).

Оплата за поставлене обладнання проводиться наступним чином: передоплата 1800000грн. в строк до 11.05.2012р., остання частина в сумі 6793761,88грн. в строк до 31.12.2013р. (п.5 специфікації)

Платежі за специфікацією здійснюються покупцем на розрахунковий рахунок постачальника на підставі рахунку-фактури (п.6 специфікації).

На виконання умов договору позивачем поставлена продукція, яка отримана відповідачем, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000004 від 16.07.2012 на суму 8593761,88грн.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується підписом представника відповідача на видатковій накладній, в яких зазначено найменування, кількість та ціна переданого товару. Зазначена видаткова накладна підписана та скріплена печатками підприємств.

В судовому засіданні представник відповідача не заперечував проти факту отримання товару, але зазначив, що поставка здійснювалась не за умовами договору поставки №04-12 від 27 квітня 2012 року.

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, в даному випадку, видаткова накладна є первинним обліковим документом в розумінні вищезазначеного Закону та підписання покупцем видаткової накладної підтверджує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, а тому є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриману продукцію.

Окрім цього, факт поставки позивачем товару підтверджується наявними в матеріалах справи податковими накладними, якими підтверджується факт здійснення господарських операцій між сторонами за договором поставки №04-12 від 27 квітня 2012 року.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи платіжних доручень, відповідач в якості призначення платежу зазначав передоплату за обладнання згідно рахунку ЕА-021 від 10 травня 2012 року та договору №04-12 від 27 квітня 2012 року (а.с. 39-55).

Таким чином, підтверджується факт здійснення відповідачем часткової сплати за поставлений за договором товар.

Пунктом 3.8 договору сторонами обумовлено застосування норм Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю №П-7 та за кількістю №П-6 на складі покупця в присутності представника покупця та постачальника. У разі відсутності претензій по якості та кількості, сторони підписують ОСОБА_1 приймання-передачі обладнання.

Позивач у додаткових поясненнях від 19.01.2016 зазначив, що даний акт направляв відповідачу разом з видатковою накладною, але позивачу було повернуто лише видаткову накладну.

Згідно із пунктом 14 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966р. №П-7, приймання продукції по якості і комплектності виробляється у точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними й особливими умовами постачання, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість і комплектність продукції що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація тощо). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Відповідно до пункту 12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965 №П-6 приймання продукції по кількості здійснюється по транспортним і супровідним документам (рахункові-фактурі, специфікації, описові, пакувальним ярликам і ін.) відправника (виготовлювача). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Відповідач отримав продукцію, але у визначений у договорі строк за неї не сплатив, своїх договірних зобовязань перед позивачем не виконав, чим порушив умови договору.

Зазначені вище акти в матеріалах справи відсутні, претензій до позивача стосовно того, що не вистачає документів, передбачених пунктом 3.6 договору, відповідачем не надано, що на думку суду, свідчить про те, що всі передбачені договором документи відповідачем були отримані. Доказів відмови від товару відповідачем не надано, товар прийнятий без будь-яких заперечень.

Фактичні дії сторін свідчать про те, що договір був укладеним. Оскільки суду не надано доказів незгоди відповідача щодо належності виконання позивачем прийнятих на себе згідно договору зобов'язань, не надано доказів відмови від цього майна, суд дійшов висновку, що свої зобов'язання позивач виконав у відповідності з умовами договору

Позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія на суму 5533761,88грн., що підтверджується фіскальним чеком з описом вкладення у цінний лист, які містяться в матеріалах справи.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, які у певних умовах ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами.

Позивачем до матеріалів справи були надані докази, що підтверджують часткову оплату відповідачем за отримане обладнання згідно договору, а саме, платіжне доручення №937 від 17.05.2012 на суму 200000грн., №942 від 18.05.2012 на суму 50000грн., №951 від 21.05.2012 на суму 900000грн., №956 від 21.05.2012 на суму 300000грн., №962 від 22.05.2012 на суму 350000грн., №2095 від 12.10.2012 на суму 180000грн., №2700 від 10.12.2012 на суму 70000грн., №723 від 09.04.2013 на суму 50000грн., №2493 від 31.10.2013 на суму 40000грн., №2740 від 27.11.2013 на суму 1000000грн., №3063 від 27.12.2013 на суму 100000грн., №141 від 17.01.2014 на суму 1000000грн., №292 від 30.01.2014 на суму 1000000грн., №602 від 06.03.2014 на суму 500000грн., №1179 від 14.05.2014 на суму 100000грн., №2037 від 19.08.2014 на суму 100000грн., №2274 від 30.09.2014 на суму 50000грн.

Позивач звернувся до суду з вимогою до відповідача про стягнення на підставі договору поставки №04-12 від 27.04.2012 суми боргу у розмірі 8423325,54грн., що еквівалентно 333735,33 євро станом на момент пред'явлення позову.

Перевіривши арифметичний розрахунок суми основного боргу, з урахуванням умов пункту 2 Специфікації до договору, суд вважає його вірним, тому вимоги щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 8423325,54грн. підлягають стягненню за розрахунком позивача.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 475051,90грн. необхідно зазначити наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3 % річних у сумі 475051,90грн. суд визнає його не вірним, оскільки позивач визначив не вірно період прострочення зобовязань відповідно до договору.

З огляду на що, 3% річних підлягають задоволенню частково у сумі 474065,60грн., нарахованих на заборгованість:

- у розмірі 1000000грн. за період з 01.01.2014 по 17.01.2014 у сумі 1397,26грн.,

- у розмірі 500000грн. за період з 01.01.2014 по 05.03.2014 у сумі 2630,14грн.,

- у розмірі 100000грн. за період з 01.01.2014 по 13.05.2014 у сумі 1093,15грн.,

- у розмірі 100000грн. за період з 01.01.2014 по 18.08.2014 у сумі 1890,41грн.,

- у розмірі 50000грн. за період з 01.01.2014 по 29.09.2014 у сумі 1117,81грн.,

- у розмірі 8423325,54грн. за період з 01.01.2014 по 05.11.2015 у сумі 465936,83грн.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 188529,98грн. суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до пункту п.8.2 Договору покупець несе відповідальність за порушення строків оплати поставленого обладнання, вказаного у п.2.5 договору, шляхом сплати штрафних санкцій у розмірі однієї облікової ставки НБУ за кожний день прострочки платежу.

Згідно із пунктом 2.5 договору передбачаються інші форми та строки розрахунку, не заборонені законодавством України, за попередньою письмовою згодою сторін.

Як встановлено у судовому засіданні сторонами в письмовій інші форми та строки розрахунку за поставлений товар не узгоджувались. Зі змісту пункту 8.2 договору не вбачається на яку саме суму несвоєчасно виконаного грошового зобовязання нараховується пеня, а саме на загальну суму вартості товару, вказаному у Специфікації до договору чи відповідно до пункту 2 Специфікації за кожним проведеним розрахунком.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення пені є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Матеріалами справи доведений факт отримання відповідачем товару та не виконання своїх зобовязань з оплати товару за договором поставки №04-12 від 27.04.2012, укладеного між ТОВ «МЕГАПРОМ» та ТОВ «ЕКО-АЛЬЯНС».

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 цього Кодексу).

Згідно пунктами 1, 5 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Частиною 1 статті 692 цього Кодексу передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи, за умовами специфікації до договору кінцевою датою розрахунку за поставлене обладнання сторонами визначено 31.12.2013, відтак в силу вищезазначених положень законодавства з наступного дня у відповідача виник обов'язок оплатити одержаний товар, а саме з 01.01.2014, а у позивача відповідно вимагати оплати.

Позивач звернувся до господарського суду Донецької області з позовом 10.11.2015, тобто в межах трирічного строку, встановленого статтею 256 Цивільного кодексу України, тому заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України" від 13.04.14р. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.14. № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.14. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.14р. № 405/2014.

Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Закон набув чинності з 15.10.2014р. та діє до цього часу. За ч. 2 цієї ж статті Закону дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення (ч. 1 ст. 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону).

Протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України (ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції").

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" (в редакції Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції") Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю.

Судом встановлено, що матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до Торгово-промислової палати України за визначеним вище сертифікатом. Окрім цього, на момент виникнення обовязку щодо оплати суми боргу 01.01.2014 обставин непереборної сили не існувало.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до статті 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 4-2 - 4-6, 22, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКО-АЛЬЯНС до Товариства з обмеженою відповідальністю МЕГАПРОМ про стягнення основного боргу у розмірі 8423325,54грн., пені у сумі 188529,98грн., 3 % річних у сумі 475051,90грн.,- задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю МЕГАПРОМ (85400, АДРЕСА_1, р/р 6 у АБ "Укргазбанк", МФО 320478, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКО-АЛЬЯНС (01054, м. Київ, вул. Воровського, буд. 33Б, , р/р 23998 у філії АТ "Укрексімбанк" в м. Києві, МФО 380333, ) основний борг у розмірі 8423325,54грн., 3 % річних у сумі 474065,60грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю МЕГАПРОМ (85400, АДРЕСА_1, р/р 6 у АБ "Укргазбанк", МФО 320478, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКО-АЛЬЯНС (01054, м. Київ, вул. Воровського, буд. 33Б, р/р 23998 у філії АТ "Укрексімбанк" в м.Києві, МФО 380333, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 133460,87грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні 24 березня 2016 року проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 29 березня 2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Головуючий суддя О.О. Кучерява

Суддя О.В. Кротінова

Суддя Г.В. Левшина