РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2016Справа №910/2535/16

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»
До Третя особа,Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1
Простягнення 9 091,12 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Білоконь І.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

третя особа: ОСОБА_3 - представник за довіреністю,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про стягнення 9 091,12 грн.

Ухвалою суду від 17.02.2016 було порушено провадження у справі № 910/2535/16, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1, та призначено справу до розгляду на 11.03.2016.

Представник позивач 29.02.2016 через канцелярію суду подав документи на виконання вимог ухвали суду, а в судовому засіданні 11.03.2016 надав усні пояснення по справі, відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача 10.03.2016 через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву відповідно до якого заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що згідно страхового акту №135718 від 17.12.2015 відповідача, складеного з урахуванням розрахунку №134282ГО від 15.01.2015, розмір страхового відшкодування, з урахуванням фізичного зносу, становить 39 861,94 грн, виплата якого була здійснена відповідачем 24.12.2015.

Представник третьої особи в судовому засіданні 11.03.2016 надав усні пояснення.

В судовому засіданні на підставі ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 21.03.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 21.03.2016 надав усні пояснення відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник третьої особи в судовому засіданні 21.03.2016 надав усні пояснення.

Представник відповідача в судове засідання 21.03.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та третьої особи.

В судовому засіданні 21.03.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.12.2014 на а/д Київ-Харків, дорожня розв'язка 45 кв, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля «Nissan» державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням власника ОСОБА_1.

Згідно постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2015 у справі №359/51/15-п дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм автомобіля «Nissan» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України.

Згідно відомостей №9475434 сформованих АІПС ДТП, під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 12.12.2014 автомобіль «Ford» державний номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту №0202а/13к/пр від 27.12.2013 страховиком автомобіля «Ford» державний номерний знак НОМЕР_2 є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (позивач).

Частиною 2 статті 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з п. 1 ст. 354 Господарського кодексу України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно звіту №864-14 Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертно-асистуюча компанія», складеного 02.03.2015 оцінювачем ОСОБА_5 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача Фонду державного майна України МФ №639 від 01.11.2013), вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Ford» державний номерний знак НОМЕР_2 в результаті його пошкодження в ДТП складає 52 212,44 грн.

Згідно п. 27.2 договору добровільного страхування наземного транспорту №0202а/13к/пр від 27.12.2013 розмір завданих збитків визначається страховиком на підставі: документа, де визначено перелік знищених, пошкоджених або викрадених складових частин чи в цілому об'єкта страхування (дефектної відомості, автотварознавчої експертизи, акту огляду ТЗ); документа, складеного компетентними органами, про обставини, час, місце страхового випадку із зазначенням знищеного, пошкодженого або викраденого об'єкта страхування чи його частин; документа, що містить розрахунок розміру витрат на компенсацію скоєних збитків (кошторис, калькуляція СТО, автотоварознавча експертиза, тощо).

Умовами договору добровільного страхування наземного транспорту №0202а/13к/пр від 27.12.2013 сторони погодили, що ремонт транспортного засобу здійснюється на базі авторизованої СТО.

Згідно рахунку №08316 від 17.12.2014 Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоальянс Київ» вартість ремонту автомобіля «Ford» державний номерний знак НОМЕР_2 становить 49 803,01 грн.

Відповідно до страхового акту №1.003.14.00881/VESKO від 19.01.2015, складеного позивачем, зазначена вище ДТП визнана страховим випадком та на підставі рахунку №08316 від 17.12.2014 Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоальянс Київ» визначено розмір страхового відшкодування - 48 953,06 грн.

Виплата страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту №0202а/13к/пр від 27.12.2013 підтверджується платіжними дорученнями №152 173 від 20.01.2015 на суму 48 953,06 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Зазначена правова норма також кореспондується зі статтею 993 Цивільного кодексу України.

В пункті 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Nissan» державний номерний знак НОМЕР_1, була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (відповідач), згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0726092.

Надіслана позивачем заява на стягнення заборгованості в порядку регресу від 09.06.2015, задоволена відповідачем частково в розмірі 39 861,94 грн, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 9 091,12 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову зазначав про те, що згідно страхового акту №135718 від 17.12.2015 відповідача, складеного з урахуванням розрахунку №134282ГО від 15.01.2015, розмір страхового відшкодування, з урахуванням фізичного зносу, становить 39 861,94 грн, виплата якого була здійснена відповідачем 24.12.2015.

Статтею 29 Закону України «Про страхування» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

За змістом ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/5/2092 «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», який є обов'язковим для виконання особами, до компетенції яких входить проведення автотоварознавчих експертиз та досліджень, розмір матеріального збитку визначається шляхом проведення відповідної експертизи. Методику товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів розроблено згідно із Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» і затверджено наказом Фонду держмайна України від 24.11.2003 № 142/5/2092.

Відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом (стаття 7 Закону), і здійснюється суб'єктами оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що розмір страхового відшкодування визначений позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме, Закону України «Про страхування», Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/5/2092 «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» та з урахуванням положень договору добровільного страхування наземного транспорту №0202а/13к/пр від 27.12.2013.

В свою чергу, під час розгляду справи в суді відповідачем не надано належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України, доказів того, що розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Ford» державний номерний знак НОМЕР_2 в результаті його пошкодження в ДТП складає 39 861,94 грн.

Відповідно до частини 9.1 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти.

Відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Частиною 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як вбачається, з полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0726092 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи розмір франшиза, встановлений полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0726092, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування підлягають задоволенню повністю в сумі 9 091,12 грн (48 953,06 грн (сплачене позивачем страхове відшкодування) - 39 861,94 грн (розмір виплаченого відповідачем страхового відшкодування).

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ) 9 091 (дев'ять тисяч дев'яносто одну) грн 12 коп. - страхового відшкодування, 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн 00 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

28.03.2016

Суддя О.М. Спичак