донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

28.03.2016 справа №913/18/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача ОСОБА_4, за довіреністю; ОСОБА_5, за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", м. Сєвєродонецьк, Луганська область
на рішення господарського судуЛуганської області
від15.02.2016 р. (підписано 19.02.2016 р.)
у справі№ 913/18/16 (суддя Іноземцева Л.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Електрогідравліка", м. Донецьк
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", м. Сєвєродонецьк, Луганська область
простягнення 171 699,05 грн.
В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Електрогідравліка", м. Донецьк (Позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", м. Сєвєродонецьк, Луганська область (Відповідач) про стягнення боргу за договором поставки № 187/14-1РА від 10.02.2014р. в розмірі 175 486,99 грн., з яких: 106 312,09 грн. заборгованість за поставлену продукцію; 8 827,56 грн. пеня за несвоєчасну оплату продукції; 4 397,11 грн. 3% річних за період з 27.08.2014р. по 23.12.2015р. та 55 950,23 грн. інфляційні втрати за період з 27.08.2014р. по 30.06.2015р.

Позивачем у суді першої інстанції в порядку ст. 22 ГПК України було заявлено про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені та інфляційних втрат, та остаточно він просив стягнути з відповідача 106 312,09 грн. основного боргу, 5 755,71 грн. пені за період з 26.12.2014р. по 10.05.2015р., 4 397,11 грн. 3% річних за період з 27.08.2014р. по 23.12.2015р. та 55 234,14 грн. інфляційні втрати за період з 27.08.2014р. по 30.06.2015р. Зазначені вимоги прийняті господарським судом до розгляду.

Рішенням господарського суду Луганської області від 15.02.2016 р. позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за поставлену продукцію в сумі 106 312,09 грн., пеню в сумі 5 755,71 грн., 3% річних в сумі 3 683,47 грн., інфляційні втрати в сумі 46 654,24 грн. та судовий збір в сумі 2 436,08 грн.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а висновки господарського суду, не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на ненастання строку оплати через недодержання позивачем вимог п. 4.5 Договору, що робить неможливим початок перебігу терміну для оплати поставленої продукції.

Скаржник також посилається на безпідставну відмову судом першої інстанції у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Представник позивача в судовому засіданні вважав рішення суду законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір поставки

№ 187/14-1РА від 10.02.2014р. (далі Договір), за умовами якого позивач зобовязався поставити у власність відповідача продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, що узгоджені сторонами у цьому Договорі та специфікаціях, які є невідємними частинами даного договору, а відповідач прийняти та оплатити продукцію, що поставляється у його власність, відповідно до умов цього Договору (п.п. 1.1, 1.2).

З матеріалів справи вбачається, що на момент виникнення заявленої до стягнення суми боргу, сторони перебували у договірних відносинах.

Пунктом 4.3 Договору передбачений перелік товаросупровідних документів, у випадку відсутності яких відповідач має право відмовитись від приймання поставленої продукції (п. 4.4 Договору).

Відповідно до п. 4.5 Договору, датою поставки вважається дата, зазначена представником відповідача на відповідних товаросупровідних документах, наданих позивачем.

За змістом пункту 4.6 Договору, зобов'язання позивача вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження відповідача в узгоджене місце призначення поставки в асортименті, кількості, в строки та з якісними показниками, узгодженими сторонами в договорі і специфікаціях до нього. Зобов'язання відповідача вважаються виконаними з моменту прийняття та оплати поставленої продукції.

Згідно п. 5.2 Договору, ціни на продукцію, що поставляється встановлюються сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору.

На виконання умов Договору сторонами були підписані Специфікації на загальну суму разом з ПДВ 176 551,62 грн., якими узгоджено найменування продукції, номер та індекс стандартів, ТУ, кількість та вартість продукції, що має бути поставлена, а також строки її поставки:

- специфікація № 4/1 від 25.06.2014 набір ремонтний РН-3 за ціною 1 072,11 грн. у кількості 47 штук; набір ремонтний РН-5 за ціною 383,90 грн. у кількості 150 штук; муфта МКМ 2002 за ціною 2 232,62 грн. у кількості 2 штук, загальна вартість товару за специфікацією № 4/1 становить 134 927,29 грн. Строк поставки 20 календарних днів з моменту підписання специфікації. Умови поставки продукції: DDP склад покупця (м. Ровеньки, вул. Єнгельса, 8). Умови оплати розрахунки здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з моменту прийняття відповідної партії продукції на складі;

- специфікація № 5/1 від 23.07.2014 муфта МКМ 2002/70/П/8 за ціною 3 520,00 грн. у кількості 7 штук, набір ремонтний РН-3 за ціною 1 072,11 грн. у кількості 4 штук, набір ремонтний РН-5 за ціною 383,90 грн. у кількості 15 штук, загальна вартість товару за специфікацією № 5/1 становить 41 624,33 грн. Строк поставки 30 календарних днів з моменту підписання Специфікації. Умови поставки продукції: DDP склад покупця (м. Ровеньки, вул. Енгельса, 8). Умови оплати розрахунки здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з моменту прийняття відповідної партії продукції на складі (а.с. 17-18).

Факт поставки продукції за Договором відповідачу підтверджується видатковими накладними на загальну суму 176 551,62грн.: № 124 від 26.06.2014р. на суму 70 843,56 грн., № 142 від 23.07.2014р. на суму 64 083,73 грн., № 168 від 11.09.2014р. на суму 41 624,33 грн., а також податковими накладними від 26.06.2014р. № 20 на суму 70 843,56 грн., від 23.07.2014р. № 16 на суму 64 083,73 грн., від 11.09.2014р. № 6 на суму 41 624,33 грн. (а.с. 19-21, 75-77).

Вказані видаткові накладні підписані представником позивача та уповноваженим представником відповідача за довіреністю, без жодних зауважень, містять всі необхідні відомості про продукцію, а також містять відомості про фактичне отримання продукції. Тобто, за своїми ознаками такі накладні є належним підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірної продукції.

Як передбачено п. 5.3 Договору, розрахунок здійснюється відповідачем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача протягом 60 (шестидесяти) календарних днів з дати поставки відповідної партії продукції, якщо інший строк та порядок оплати не обумовлений сторонами у Специфікаціях до цього Договору.

Зважаючи на умови оплати, що передбачені специфікацією, враховуючи проведені відповідачем часткові оплати, останній повинен перерахувати грошові кошти на поточний рахунок позивача за видатковою накладною № 124 від 26.06.2014р. з 27.08.2014р. в сумі 70 843,56 грн., з 13.11.2014р. в сумі 50 843,56 грн., з 14.01.2015р. в сумі 20 843,56 грн. (оскільки у вказаній накладній зазначено, що представником відповідача товар отримано за довіреністю від 27.06.2015 р.), за видатковими накладними № 142 від 23.07.2014р. з 22.09.2014р. в сумі 64 083,73 грн., з 21.10.2014р. в сумі 43 844,20 грн. та № 168 від 11.09.2014р. з 11.11.2014р. в сумі 41 624,33 грн.

В порушення умов п. 5.3 Договору і положень ст. 530 ЦК України відповідач умови договору виконав частково, кошти за продукцію перерахував не в повному обсязі, через що сума основної заборгованості відповідача перед позивачем на момент пред'явлення позову склала 106 312,09 грн.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення суми заборгованості за № 10/11-15 від 09.11.2015р. та від 03.12.2015р., проте зазначені вимоги залишені відповідачем без відповіді та виконання.

У відповідності до норм ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ч. 1 ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (ч. 2 ст. 666 ЦК України).

Оскільки при прийманні продукції відповідачем жодних актів про некомплектність продукції та відсутність супровідних документів не складалося, в подальшому відповідач із відповідними претензіями на адресу позивача не звертався і іншого відповідачем не доведено, судова колегія вважає, що це свідчить про передання відповідачу останніх у повному обсязі.

Також судова колегія вважає безпідставним твердження відповідача з посиланням на п. 4.5 Договору щодо відсутності дати поставки товару, оскільки, по-перше, спірні накладні № 142 від 23.07.2014р. та № 168 від 11.09.2014р. містять дату, підпис відповідного представника відповідача без зазначення іншої дати отримання товару, по-друге відповідачем не надано належного доказу іншого часу отримання товару, що відрізняється від зазначеного.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Отже судова колегія вважає доводи апеляційної скарги не заснованими на матеріалах справи та розцінює їх як спробу відповідача ухилитися від виконання зобовязання по оплаті поставленого товару.

За таких підстав висновок суду першої інстанції про стягнення суми заборгованості в розмірі 106 312,09 грн. є вірним.

Крім того позивач вимагає стягнути з відповідача пеню в розмірі 5 755,71 грн.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами п. 6.8 Договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати продукції, відповідач сплачує позивачу неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати від вартості своєчасно неоплаченої продукції, але не більше 5% її вартості.

Перевіривши висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 5 755,71 грн., судова колегія вважає його вірним.

За порушення строків оплати товару позивач вимагає стягнути 3% річних у розмірі 4 397,11 грн. та інфляційні втрати у розмірі 55 234,14 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок, зроблений судом першої інстанції в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 3 683,47 грн. та інфляційних в розмірі 46 654,24 грн., судова колегія вважає його вірним.

Доказів щодо невідповідності конкретних складових цього розрахунку вимогам діючого законодавства або матеріалам справи відповідачем не надано, власного контррозрахунку не зроблено.

Доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права у вигляді необхідності зупинення розгляду справи до вирішення іншого спору щодо тлумачення умов Договору, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції дана належна правова оцінка умовам Договору, що регулюють спірні відносини, а обставин неможливості розгляду даного спору до закінчення іншої справи не встановлено.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Луганської області від 15.02.2016 року у справі № 913/18/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", м. Сєвєродонецьк, Луганська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 15.02.2016 року у справі № 913/18/16 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді К.І. Бойченко

ОСОБА_3

Надр. 5 прим

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГС