РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2016Справа №910/2937/16

За позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах»

До товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-гарант»

Про стягнення 19352,65 грн. в порядку регресу

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача Діденко І.В. (за дов.)

від відповідача Ліповуз Д.І. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» до товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-гарант»» про стягнення 19352,65 грн. в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем.

Суд своєю ухвалою від 23.02.2016 порушив провадження у справі № 910/2937/16, розгляд останньої призначив на 21.03.2016.

Відповідач у поданому суду відзиві позовні вимоги відхилив з огляду на таке:

- позивач не звертався до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування;

- страхове відшкодування становить 17132,60 грн. (24065,50 (за актом виконаних робіт по відновленню автомобіля) - 35% (фізичний знос) - 1000 (франшиза)- 3876,65 (знижка станції технічного обслуговування, отримана при проведенні відновлювального ремонту).

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

22.03.2012 приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (страховик) та публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (страхувальник) уклали договір добровільного страхування наземного транспорту (далі - Договір-1), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією транспортного засобу, а саме: автомобіля ЗАЗ TF 698К, державний номер НОМЕР_1.

14.09.2014 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ TF 698К, державний номер НОМЕР_1, та автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4.

Відповідно до звіту № 49/09/14 від 20.09.2014 про оцінку транспортного засобу, проведеної суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача ФДМУ та МІБ від 05.04.2014), вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля ЗАЗ TF 698К, державний номер НОМЕР_1, становить 20188,85 грн.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначає Закон України від 12.07.2001, № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до даного Закону оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

В силу ст. 7 Закону «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, у тому числі, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Як зазначено вище, відповідно до звіту від 20.09.2014, складеного оцінювачем ОСОБА_3, вартість матеріального збитку станом на 14.09.2014 дорівнює 20188,85 грн. з врахуванням фізичного зносу.

У матеріалах справи наявні відповідні документи, що підтверджують повноваження суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_3

Отже, суд вважає доведеним, що оцінена шкода, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, становить 20188,85 грн.

Зазначена вище подія, відповідно до норм чинного законодавства України, була визнана страховим випадком, про що складено страховий акт від 13.10.2014, за якими до виплати підлягає 19862,65 грн..

Платіжним дорученням № 4319 від 13.10.2014 страхувальнику виплачені 19862,65 грн. страхового відшкодування.

Згідно з постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.10.2014 особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, є водій ОСОБА_4, який керував автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter», державний номер НОМЕР_2.

Майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», державний номер НОМЕР_2, застраховані товариством з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-гарант» за полісом № АС/6900541 від 05.03.2014 (далі - Договір-2). Договором-2 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50000 грн., франшиза становить 1000 грн.

Згідно з ст. 38.2.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов'язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Виходячи з положень статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» страховик отримує право вимоги потерпілої особи, яке може бути реалізовано шляхом подання відповідного позову після виплати останній страхового відшкодування, і не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування (постанова Верховного суду України від 28.08.2012 N 23/279).

Пунктом 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 19352,65 грн. (19862,65-510 (франшиза).

Оскільки Договором-2 передбачено франшизу у розмірі 1000 грн., правомірними є вимоги про стягнення з відповідача 18862,65 грн. (19862,65-1000). У стягненні 490 грн. франшизи судом відмовлено.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов'язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивачем належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в частині стягнення 18862,65 грн.. В іншій частині позову судом відмовлено.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-гарант» (бульвар Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133 код 32382598) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (вул. Набережна Перемоги, 32, м. Дніпропетровськ, 49094, код 33248430) 18862,65 грн., 1343,11 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення підписано 31.03.2016

Суддя С. А. Ковтун