ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року Справа № 915/97/16

Позивач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді- Страхування», вул. Велика Кільцева, 56, с. Софіївська Борщагівка, Києво- Святошинський район, Київська область, 08131

Третя особа без самостійних вимог

на предмет спору на стороні позивача

гр. ОСОБА_2,

АДРЕСА_1, 02166

Відповідач Фізична особа-підприємець ОСОБА_4,

АДРЕСА_2

Суддя Дубова Т.М.

ПРИСУТНІ:

Від позивача - не з'явився

Від відповідача - не з'явився

Від третьої особи - не з'явився

СУТЬ СПОРУ стягнення шкоди в сумі 24 706,02 грн.

Позивач про час судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. 64 ГПК України, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с. 87, 95), проте, представник в судове засідання не з'явився, двічі надсилав клопотання від 11.02.16 р., 22.03.16 р. про розгляд справи без його участі, у зв'язку із неможливістю прибуття в судове засідання.

Відповідач про час судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. 64 ГПК України, що підтверджується поштовими поверненнями (а.с. 58-60, 88-90), але вимог ухвал суду від 08.02.16 р., 02.03.16 р. не виконав, відзив та витребувані судом документи не надав, представник в судове засідання не з'явився.

Розглянувши матеріали справи за наявними документами, відповідно до ст. 75 ГПК України, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» (надалі - позивач) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (надалі - відповідач) про стягнення шкоди в сумі 24 706,02 грн. в порядку регресу, обґрунтовуючи свої вимоги ст.ст. 993, 1166 ЦК України, ст. 27 ЗУ «Про страхування».

Третя особа гр. ОСОБА_2 надав пояснення, якими позов підтримав, пояснив, що 13.04.16 року його автомобіль марки Toyota, д/н НОМЕР_1 знаходився на охоронюваній стоянці, де був пошкоджений зонтом з літнього кафе, що належить відповідачу. На місці події у присутності третьої особи, керівника, чергового автостоянки та відповідача був складений акт (а.с. 32).

Також третя особа гр. ОСОБА_2 зазначив, що Деснянським районним управлінням ГУ МВС України у м. Києві у нього були відібрані пояснення та оглянуто автомобіль, а ТДВ «Страхова компанія «Віді-Страхування», відповідно до договору страхування, повністю оплачено ремонт (детальніше у поясненнях, а.с. 65-66).

Розглянувши матеріали справи та надавши їм юридичної оцінки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані належним чином та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Позовна заява обґрунтована тим, що 13.04.15 року на автостоянці по АДРЕСА_3, який був неналежно закріплений та зірваний сильним вітром з літньої тераси кафе, розташованого поруч, пошкоджено автомобіль Toyota Land Cruiser Prado 150, д/н НОМЕР_1, який належав третій особі гр. ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 16.10.13 року (а.с. 25).

Деснянським районним управлінням ГУ МВС України в м. Києві була здійснена перевірка та складений висновок від 17.04.15 року по ЄО № 16823 від 14.04.15 р. (а.с. 26), відповідно до якого було встановлено, що після спрацювання 13.04.15 р. о 21 год. 30 хв. сигналізації, третя особа прибувши на автостоянку, помітила пошкодження лакофарбового покриття автомобілю, який було пошкоджено зонтом. Перевірку по заяві третьої особи гр. ОСОБА_2 було закінчено, матеріали справи ЄО № 16823 від 14.04.15 р. зняті з обліку.

Листом (а.с. 27) Деснянське районне управління ГУ МВС України в м. Києві повідомило позивача про проведення вищезазначеної перевірки та зазначило, що МАФ, яка встановлена по АДРЕСА_3, належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4

14.04.15 року третьою особою до позивача була подана заява про настання страхового випадку (а.с. 28-29), а 28.04.15 р. - заява про виплату страхового відшкодування (а.с. 33).

27.05.2015 р. було складено страховий акт № КР-009799 (а.с. 34-36), яким страхову подію визнано страховим випадком та визначено розмір щодо відшкодування в сумі 24 706,02 грн., яка підтверджується рахунком № ВДиС-0008327 від 14.04.15 року, актом виконаних робіт № ВДИСА-009046 від 23.05.15 р. на суму 24 706,02 грн. та актом огляду транспортного засобу (а.с. 38-41, 43-47).

На підставі договору добровільного страхування наземного транспорту АС № 008199 від 16.10.13 року позивач відшкодував шкоду в сумі 24 706,02 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1755 від 22.06.15 р. (а.с. 42).

Позивач вважає, що відповідно зі ч. 1 ст. 1191 ЦК України, відшкодувавши шкоду, він має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, на думку позивача, після виплати страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги, яке третя особа мала до відповідача, як до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль Toyota Land Cruiser Prado 150, д/н НОМЕР_1.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти:

а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо).

в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 02.03.16 року позивача було зобов'язано надати докази права власності МАФ відповідачу ОСОБА_4, узгодження розміру витрат на ремонт пошкодженого автомобілю з відповідачем, письмово з'ясувати та обґрунтувати доказами в чому полягає протиправна поведінка та вина відповідача, причинний зв'язок між його протиправною поведінкою та спричиненою шкодою.

На виконання вимог ухвали суду позивачем були надані письмові пояснення, відповідно до яких фактична належність відповідачу МАФу, що знаходиться на території біля автостоянки по АДРЕСА_3, підтверджена проведеною перевіркою співробітниками Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві, показами третьої особи гр. ОСОБА_2, показами свідків - власника та чергового автостоянки, власника кафе ОСОБА_4 Доказами, що це підтверджують є відповідь про розгляд звернення Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві, висновок по ЄО № 16823 від 14.04.15 р., заява про настання страхового випадку №0422.206.15.02 від 14.04.15 р., заява № 15/04/9.01/0888.15 від 20.04.15 р., акт від 13.04.15 р.

За змістом ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, посилання позивача на те, що право власності відповідача на МАФ підтверджується відповіддю Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві, висновком по ЄО № 16823 від 14.04.15 р., заявами № 0422.206.15.02 від 14.04.15 р., № 15/04/9.01/0888.15 від 20.04.15 р., актом від 13.04.15 р. не заслуговують на увагу, оскільки, не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. 34 ГПК України.

Позивачем ніяким чином не доведена протиправна поведінка відповідача, яка на його думку полягала в неналежному утриманні майна, що перебуває у власності відповідача, а саме в не надійному закріпленні зонта, що знаходився в літньому кафе (МАФ). До того ж, як зазначалось вище, право власності відповідача не доведено відповідними доказами.

Позивачем зазначено, що збитки завдані протиправною поведінкою відповідача полягали у пошкоджені застрахованого автомобілю Toyota Land Cruiser Prado 150, д/н НОМЕР_1, що, на його думку, підтверджується актом огляду транспортного засобу від 14.04.15 р., рахунком № ВДиС-0008327 від 14.04.15 року, актом виконаних робіт № ВДИСА-009046 від 23.05.15 р., відповідно до яких було виконано перелік робіт на загальну суму 24 706,02 грн.

На переконання суду, зазначені документи теж не є належними та допустимими доказами відповідно до ст. 34 ГПК України, оскільки, акт складено особами, ідентифікувати яких не є можливим: не визначені імена та по-батькові, паспортні дані осіб, що підписали, найменування та ідентифікаційні коди юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, також повне найменування відповідача, як фізичної особи-підприємця та власника літньої площадки і т. інше.

Разом з тим, висновок Деснянського районного управління ГУ МВС України в м. Києві по ЄО № 16823 від 14.04.15 р., акт від 13.04.15 р., заява № 0422.206.15.02 від 14.04.15 р., акт огляду транспортного засобу від 14.04.15 р., рахунок № ВДиС-0008327 від 14.04.15 року, акт виконаних робіт № ВДИСА-009046 від 23.05.15 р. містять розбіжності щодо пошкоджень, а саме: у висновку районного управляння зазначено про пошкодження лакофарбового покриття автомобілю, акті від 13.04.15 р. - пошкодження лакофарбового покриття правого переднього крила та правої частини капоту автомобілю, заяві про настання страхового випадку - пошкодження лакофарбового покриття лівої сторони автомобілю, лівого рейлінгу та даху і т. інше.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами пошкодження майна третьої особи саме відповідачем, його вину та причинний зв'язок між його протиправною поведінкою та спричиненою шкодою.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають, судові витрати слід віднести рахунок на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене у 10-дений строк.

Повне рішення складено 31.03.16 року.

Суддя Т.М. Дубова