РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016Справа №910/2304/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»
доКомунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва
простягнення 29402 грн. 85 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Левченко В.І. - представник за довіреністю № 91/2015/11/11-8 від 11.11.2015;

від відповідача: Вітюк О.С. - представник за довіреністю № 47-541 від 17.03.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

12.02.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Київенерго» з вимогами до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про стягнення 29402 грн. 85 коп., з яких 16769 грн. 96 коп. основного боргу, 1195 грн. 87 коп. 3% річних та 11437 грн. 02 коп. інфляційних втрат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами Договору № 1220042 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.11.2001 не у повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання зі сплати за спожиту ним теплову енергію у період з 01.10.2013 до 01.04.2014, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 16769 грн. 96 коп. Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1195 грн. 87 коп. та інфляційні втрати у розмірі 11437 грн. 02 коп. за період з листопада 2013 року по листопад 2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2016 порушено провадження у справі № 910/2304/16; розгляд справи призначено на 01.03.2016.

У судовому засіданні 01.03.2016, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 22.03.2016.

16.03.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду та письмові пояснення, в яких позивач зазначив, що з 01.04.2014 позивач не здійснював нарахування відповідачу за Договором № 1220042 від 01.11.2001, оскільки з 01.04.2014 постачання відповідачу теплової енергії для потреб опалення було припинено, що підтверджується корінцем наряду від 18.03.2014 № 13 (копія долучена до матеріалів справи); після 01.04.2014 позивачем враховувались лише здійснені відповідачем часткові оплати.

21.03.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1220042 від 01.11.2001 укладався ним виходячи з того, що підприємство відповідача на момент укладання договору було балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду Дніпровського району міста Києва та зобов'язано було забезпечити належне теплопостачання для кінцевих споживачів (фізичних та юридичних осіб), розташованих у будинку за адресою: м. Київ, просп. Ватутіна, 2А.

Втім, 17.06.2013 Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією було прийнято розпорядження № 335 "Про організаційно-правові заходи щодо обслуговування житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації", відповідно до якого житловий та нежитловий фонд територіальної громади міста Києва, який переданий до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві держаної адміністрації, був з 02.09.2013 переданий на праві господарського відання Комунальному підприємству Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва". В тому числі була передана нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Ватутна, 2А.

При цьому, відповідач зазначив, що у квітні 2014 року законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" № 1198-VII було внесено зміни до закону України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до цих змін виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), тобто ПАТ "Київенерго" (п.4 ст. 19 Закону України). Відповідно до ст. 1 закону України "Про житлово-комнальні послуги" суб'єктами у сфері житлово-комунальних послуг є виробник та виконавець послуг, балансоутримувач, власник та споживач житлово-комунальних послуг.

Враховуючи вищенаведені зміни, відповідач не є, ані балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду, ані виконавцем послуг з постачання теплової енергії та позбавлений на законодавчому рівні здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги (включаючи теплопостачання). Як наслідок відповідач втратив підстави виступати стороною в договорі.

В свою чергу позивач, як виконавець послуг був зобов'язаний укласти прямі договори на послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання з безпосередніми споживачами цих послуг (фізичними та юридичними особами) або балансоутримувачами та вчинити інші дії передбачені законодавством України.

Враховуючи вищенаведену ситуацію, відповідач неодноразово звертався до позивача з вимогою розірвати договір (копії листів № 47-3579 від 07.08.2014, № 47-4855 від 24.11.2014, № 47-831 від 25.02.2015 долучені відповідачем до матеріалів справи через канцелярію суду 21.03.2016), в яких відповідач неодноразово наголошував про зміну балансоутримувача та неможливість здійснювати будь-які нарахування кінцевим споживачам.

Представник позивача у судовому засіданні 22.03.2016 долучив додаткові документи до матеріалів справи, надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.03.2016 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 22.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.2001 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (енергопостачальна організація) та Державним комунальним підприємством по експлуатації та ремонту житлового фонду Дніпровської районної Ради народних депутатів, правонаступником якого є Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (абонент) укладено Договір № 1220042 на постачання теплової енергії у гарячій воді, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата у повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до cтатуту Публічного акціонерного товариства «Київенерго», затвердженого загальними зборами акціонерів Акціонерної енергопостачальної організації «Київенерго» (протокол № 2/2013 від 22.04.2013), Акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго» перейменована у Публічне акціонерне товариство «Київенерго» у відповідності до вимог та положень Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 № 514-VI.

Згідно з пунктом 2.2.1 Договору № 1220042 енергопостачальна організація зобов'язалась постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року в кількості та в обсягах згідно з додатком 1 до договору.

Відповідно до пункту 2.3.1 Договору № 1220042 абонент зобов'язався додержуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Згідно з п. 5.1 Договору № 1220042 облік споживання абонентом теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

Положеннями розділу 8 Договору № 1220042 встановлено строк дії договору, а саме даний договір набуває чинності з дня його підписання, та діє до 31.12.2001. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Пунктом 1 додатку № 3 до Договору № 1220042 визначено, що розрахунки з абонентом за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, затвердженими розпорядчим документом органу виконавчої влади, що здійснює державне регулювання у сфері теплопостачання - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (Закон України від 09.07.2010 № 2479-VI). Згідно з цим законом, Постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України від 30.09.2011 № 116 затверджено тариф на теплову енергію виробництва Публічного акціонерного товариства «Київенерго» без урахування ПДВ: для опалення - 800,61 грн./Гкал (100%).

Відповідно до п. 1 Додатку № 4 до Договору № 1220042, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі.

Згідно з п. 2 Додатку № 4 до Договору № 1220042 абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна, згідно з Законом України «Про заставу», як засіб гарантії сплати споживаємої теплової енергії.

Відповідно до п. 4 Додатку № 4 до Договору № 1220042 абонентам, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначається згідно договірних навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання абонента в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою абонентом тепловою енергією сплачується ним самостійно, не пізніше 15-го числа слідуючого за розрахунковим.

Пунктом 5 Додатку № 4 до Договору № 1220042 визначено, що абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у районному відділ теплозбуту № 6 за адресою: вул. Меліоративна, 11 табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в РВТ).

Відповідно до Додатку № 8 до Договору № 1220042 (Довідка по будинках (спорудах) Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва) вбачається, що опалення і гаряче водопостачання будинку за адресою: м. Київ, просп. Ватутіна, 2А (№ особового рахунку 1220042) здійснюється від теплових мереж Публічного акціонерного товариства «Київенерго».

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм частини 6 та частини 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Судом встановлено, що за період з 01.10.2013 до 01.04.2014 позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію до будинку за адресою: м. Київ, просп. Ватутіна, 2А на умовах, передбачених Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1220042 від 01.11.2001 на загальну суму 52350 грн. 90 коп., що підтверджується долученими позивачем до позовної заяви обліковими картками за період з жовтня 2013 року по квітень 2015 року, а також відображено позивачем у розрахунку ціни позову про стягнення заборгованості.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору не виконав у повному обсязі взяті на себе зобов'язання з оплати отриманої теплової енергії за період з 01.10.2013 до 01.04.2014, сплативши грошові кошти у розмірі 35580 грн. 93 коп., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 16769 грн. 96 коп., що відображено у долученому позивачем до позовної заяви розрахунком ціни позову (долучений до позовної заяви) та розрахунком основного боргу за теплову енергію за Договором № 1220042 від 01.11.2001 (долучений до матеріалів справи через канцелярію суду 16.03.2016).

При цьому, 16.03.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач зазначив, що з 01.04.2014 позивач не здійснював нарахування відповідачу за Договором № 1220042 від 01.11.2001, оскільки з 01.04.2014 постачання відповідачу теплової енергії для потреб опалення було припинено, що підтверджується корінцем наряду від 18.03.2014 № 13 (копія долучена до матеріалів справи); після 01.04.2014 позивачем враховувались лише здійснені відповідачем часткові оплати.

Так, позивачем долучено до матеріалів справи копію корінця наряду № 121 від 24.10.2013 про підключення споживача - Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до систем теплопостачання Публічного акціонерного товариства «Київенерго» за адресою: м. Київ, просп. Ватутіна, 2А та копію корінця наряду № 13 від 18.03.2014 про відключення відповідача від систем теплопостачання за адресою: м. Київ, просп. Ватутіна, 2А.

Що стосується заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву (поданий через канцелярію суду 21.03.2016) щодо відсутності у нього обов'язку сплачувати за поставлену позивачем теплову енергію у гарячій воді за період з жовтня 2013 по квітень 2014 року у зв'язку з тим, що у вказаний період балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду (в тому числі будинку за адресою: м. Київ, просп. Ватутіна, 2А) було Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», суд зазначає таке.

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.06.2013 № 335 закріплено з 02.09.2013 на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» об'єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації та елементи зовнішнього благоустрою згідно з додатками № 1, 2, 3.

Відповідно до Додатку № 2 до вказаного Розпорядження до переліку нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, входить будинок за адресою: м. Київ, просп. Ватутіна, 2А.

За актом прийняття-передачі основних засобів Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва передало, а Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» прийняло на баланс, зокрема, будинок за адресою: м. Київ, просп. Ватутіна, 2А.

Однак, судом встановлено, що відповідно до рішення Київської міської ради № 823/1687 від 23 липня 2015 відповідач визначений правонаступником усіх прав, обов'язків та майна Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" (яке у спірний період було балансоутримувачем будинку за адресою: м. Київ, просп. Ватутіна, 2А), припиненого шляхом приєднання до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, з огляду на що суд вважає необгрунтованими твердження відповідача щодо відсутності у нього обов'язку сплачувати за поставлену позивачем теплову енергію у гарячій воді за період з жовтня 2013 по березень 2014 року.

Крім того, відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 9.5 Договору № 1220042 умови даного договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов'язковим складанням письмового документа.

Суд зазначає, що відповідачем 21.03.2016 через канцелярію суду було долучено до матеріалів справи копії листів № 47-3579 від 07.08.2014, № 47-4855 від 24.11.2014, № 47-831 від 25.02.2015, в яких відповідач звертався до позивача з проханням розірвати договори на теплопостачання, в тому числі Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1220042 від 01.11.2001.

Однак, вказані листи були надіслані відповідачем після періоду, за який заявлено позовні вимоги (з жовтня 2013 року по березень 2014 року).

Крім того, судом встановлено, що Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про розірвання Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1220042 від 01.11.2001 (справа № 910/21492/15).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 припинено провадження у справі № 910/21492/15 на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Зокрема, в ухвалі Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 (набрала законної сили 19.10.2015) судом було встановлено, що листом від 28.08.2015 № 029/53/1/10292 Публічне акціонерне товариство «Київенерго» надало відповідь на лист Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва від 19.05.2015 № 47-1585 щодо припинення дії договорів на постачання теплової енергії у гарячій воді, повідомивши, що враховуючи факт відсутності перебування на балансі об'єктів, надає згоду на припинення дії договорів, зокрема Договору № 1220042 від 01.11.2001 на постачання теплової енергії у гарячій воді з 01.09.2015.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини, встановлені судом у справі № 910/21492/15, а саме щодо розірвання Договору № 1220042 від 01.11.2001 на постачання теплової енергії у гарячій воді з 01.09.2015 мають преюдиційне значення та не потребують доказування у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необгрунтованими твердження відповідача щодо відсутності у нього обов'язку оплатити позивачу теплову енергію у гарячій воді, поставлену у період з 01.10.2013 по 01.04.2014.

При цьому, що стосується тверджень відповідача, що у зв'язку із внесенням змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідач не є ані балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду, ані виконавцем послуг з постачання теплової енергії та позбавлений на законодавчому рівні здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги (включаючи теплопостачання), як наслідок відповідач втратив підстави виступати стороною в договорі, суд зазначає таке.

Так, 26.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», яким було внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, статтю 19 було доповнено частиною 4, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Одночасно було доповнено статтю 29 частиною 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Як встановлено судом, позивач заявляє до стягнення з відповідача заборгованість за теплову енергію у гарячій воді, поставлену у період з жовтня 2013 року по березень 2014 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», яким було внесено вищевказані зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Таким чином, суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо внесення змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" як підставу відсутності у відповідача обов'язку з оплати заборгованості, оскільки позивачем заявлено позовні вимоги за період з жовтня 2013 року по березень 2014 року, тобто, до внесення вищевказаних змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва у розмірі 16769 грн. 96 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 16769 грн. 96 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в частині стягнення з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва суми основного боргу у розмірі 16769 грн. 69 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1195 грн. 87 коп. та інфляційні втрати у розмірі 11437 грн. 02 коп. за період з листопада 2013 року по листопад 2015 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р., при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно потрібно вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку в їх обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в частині стягнення з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва 3% річних у розмірі 1195 грн. 87 коп. та інфляційних втрат у розмірі 11437 грн. 02 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, буд. 9-Г; ідентифікаційний код: 03366612) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код: 00131305) суму основного боргу у розмірі 16769 (шістнадцять тисяч сімсот шістдесят дев'ять) грн. 96 коп., 3% річних у розмірі 1195 (одна тисяча сто дев'яносто п'ять) грн. 87 коп., інфляційні втрати у розмірі 11437 (одинадцять тисяч чотириста тридцять сім) грн. 02 коп. та судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 25.03.2016

Суддя І.М. Отрош