ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2016 р. Справа №917/2623/15

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2,

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1.: ОСОБА_3

2.: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко",

вул. Матросова, 10, м. Червонозаводське Лохвицького району Полтавської області, 37240; адреса для листування: вул. Аеродромна,1/1, м. Лохвиця Полтавської області, 37200

до Лохвицької районної державної адміністрації,

вул. Перемоги, 1, м. Лохвиця Полтавської області, 37200

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Відділ Держгеокадастру в Лохвицькому районі Полтавської області,

вул. Кирпоноса,19, м. Лохвиця Полтавської області, 37200);

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Гаївщина-Агро",

с. Гаївщина Лохвицький р-н, Полтавська область, 37224

про визнання договору оренди землі дійсним та визнання переважного права на поновлення дії договору оренди землі, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Райз-Максимко" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Лохвицької районної державної адміністрації про визнання договору оренди земельної ділянки (невитребуваних земельних часток (паїв)) б/н від 23.01.2015р. (з внесеними додатковими угодами №1 від 01.07.2014р., №2 від 26.12.2014р. та №3 від 24.06.2015р. змінами та доповненнями) дійсним та визнання переважного права на поновлення дії договору оренди земельної ділянки (невитребуваних земельних часток (паїв)) б/н від 23.01.2014р., посилаючись на бездіяльність (фактичну відмову) відповідача у поновленні договору.

20.01.2016 р. позивачем подано заяву про вжиття заходів про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти відповідачем будь-які дії пов'язані з передачею в оренду третім особам не витребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 239,3550 га., які знаходяться на території адміністративного підпорядкування Гирявоісковецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області.

Ухвалою суду від 15.02.2016 р. в задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" від 18.01.2016 р. вих. №18/01-16 про забезпечення позову відмовлено.

15.02.2016 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує, стверджує, що ПрАТ "Райз-Максимко" не було у визначений договором строк виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку на умовах оренди, а відтак укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 від 23.01.2014 р. не набрав чинності та припинив свою дію на підставі пункту 37 Договору.

15.02.2016 року відповідачем подано заяву про залучення до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Відділ Держгеокадастру у Лохвицькому районі Полтавської області, посилаючись на те, що даний відділ є головним розробником проектів розпоряджень голови Лохвицької районної державної адміністрації та Товариство з обмеженою відповідальністю "Гаївщина-Агро", оскільки у заяві про забезпечення позову дане товариство згадується як особа, якій буде передано спірні земельні ділянки для користування.

Ухвалою суду від 15.02.2016 р. вказане клопотання задоволено, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. Відділ Держгеокадастру у Лохвицькому районі Полтавської області, 2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Гаївщина-Агро".

У судовому засіданні представником позивача позовні вимоги підтримано у повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи 1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Представник третьої особи 2 проти задоволення вимог заперечив, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що 23 січня 2014 року Розпорядженням голови Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області №32 Приватному акціонерному товариству "Райз-Максимко" надано в оренду земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 323,1350 га., в тому числі 323,1350 га ріллі із земель не витребуваних земельних часток (паїв), які знаходяться на території адміністративного підпорядкування Гирявоісковецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області терміном на один рік (а.с. 9).

В подальшому, розпорядженнями голови Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області №271 від 01.07.2014 року, №480 від 26.12.2014 року, та №240 від 24.06.2015 р., до розпорядження голови Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області №32 від 23.01.2014 року, вносилися зміни та доповнення в частині площі земельних ділянок та терміну оренди.

23 січня 2014 року, між Лохвицькою районною державною адміністрацією Полтавської області (надалі відповідач, Орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Райз-Максимко" (надалі позивач, Орендар) на підставі розпорядження №32 від 23.01.2014 р. укладено ОСОБА_5 оренди земельної ділянки б/н від 23.01.2015 року (а.с. 13-17), до якого в подальшому вносилися зміни та доповнення, які оформлялися додатковими угодами №1 від 01.07.2014 року, №2 від 26.12.2014 року, та №3 від 24.06.2015 року.Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог стверджує, що на момент укладення між сторонами договору з всіма змінами та доповненнями, та безпосередньо звернення позивача до суду з позовною заявою, єдиною чітко визначеною законодавцем умовою якої сторони повинні дотриматися при укладенні даної категорії договорів оренди землі є те, що - договір оренди не витребуваних земельних частках (паях) повинен відповідати вимогам Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженому наказом Держкомзему України від 17.01.2000 року №5 та зареєстрованому в Мін'юсті України від 23.02.2000 року за №101/4322.

Пунктом 2 Договору оренди землі сторони погодили те, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 323,1350 га., у тому числі 323,1350 га., ріллі із земель не витребуваних земельних часток (паїв), з подальшими змінами щодо змін орендованих площ до 239,3550 га (додаткова угода №3 від 24.06.2015р., а.с. 26).

Відповідно до статті 33 ЗУ "Про оренду землі", по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки та умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Позивач зазначив, що маючи намір в подальшому використовувати вказану земельну ділянку за її цільовим призначенням, на виконання зазначеної норми закону, та у відповідності до п. 8 Договору оренди землі з всіма змінами та доповненнями до нього, позивачем було подано відповідачеві повідомлення (клопотання) про поновлення дії вищезазначеного договору на новий строк за вих. №1875 від 26.10.2015 року. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі позивачем було додано відповідний проект додаткової угоди. 25.11.2015 року, від Лохвицької РДА надійшов лист вих. №1797/01-24/2722, відповідно до якого відповідач повідомив позивача про відсутність у відповідача повноважень на поновлення вищезазначеного договору оренди землі. Тобто, я стверджує позивач, фактично відмовив у поновленні договору оренди. Окрім цього, позивач користувався та продовжує користуватися вищезазначеною земельною ділянкою, виконує умови договору оренди землі та сплачує орендну плату за користування вищезазначеною земельною ділянкою. З моменту укладення між сторонами вказаного договору, і до моменту звернення позивача до суду з позовом про визнання договору оренди дійсним, та визнання переважного права на поновлення договору оренди землі, жодних претензій від відповідача, або контролюючих органів стосовно неналежного виконання позивачем умов вказаного договору не надходило.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням голови Лохвицької районної державної адміністрації №549 від 23.12.2015 р. надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для користування на умовах оренди ТОВ "Гаївщина-Агро" на земельні ділянки загальною площею 239,3550 га, в тому числі ріллі 239,3550 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель не витребуваних земельних часток (паїв), які знаходяться на території Гирявоісковецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області.

Вказане розпорядження чинне, у визначеному законом порядку не скасовано.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 3 Земельного Кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 2, 3, 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують: виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня; законність і правопорядок. Місцеві державні адміністрації діють на засадах верховенства права та законності. До відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля та ін.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Відповідна сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація в межах повноважень визначених законодавством мають право укласти договір оренди не витребуваних земельних часток (паїв) до настання певної умови, передбаченої статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, правовстановлюючих документів.

З урахуванням того, що укладення договору оренди не витребуваних земельних часток (паїв) здійснюється між особою, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку та відповідним органом виконавчої влади, то укладення такого договору здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади, в порядку встановленому Земельним кодексом України, зокрема статті 123 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до положень статті 6 Закону України "Про оренду землі", орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Оскільки відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Законом України "Про оренду землі", який є спеціальним, то він має пріоритет перед іншими законами у сфері зазначених правовідносин.

Таким чином, на підставі положень ч. 1 статті 210, ч. 2 статті 640 ЦК України, статті 125 ЗК України, право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Пунктом 43 вказаного Договору встановлено, що ОСОБА_5 набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Зазначений договір оренди землі не було зареєстровано у встановленому Законом порядку.

Згідно п. 43 Договору невід'ємними частинами Договору, крім іншого, є технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж в натурі на місцевості.

Дія Договору припиняється, зокрема, у разі не виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку на умовах оренди на протязі шести місяців з моменту підписання Договору (п. 37 Договору).

ПрАТ "Райз-Максимко" не було у визначений договором строк виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку на умовах оренди. Доказів зворотного позивачем не надано.

Розпорядження голови Лохвицької районної державної адміністрації №549 від 23.12.2015 р. надання дозволу на розробку технічної документації ТОВ "Гаївщина-Агро" на земельні ділянки загальною площею 239,3550 га, в тому числі ріллі 239,3550 га ріллі із земель не витребуваних земельних часток (паїв), які знаходяться на території Гирявоісковецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області чинне, у визначеному законом порядку не скасовано.

Також суд зазначає наступне.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Разом з тим, відповідно до статті 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання; право звернутися до суду за їх захистом відповідно до встановлених способів захисту цивільних прав та інтересів судом.

Під час розгляду будь-якого спору судам необхідно встановлювати на захист яких прав подано позов та ким і яким чином вони порушені.

Відтак, розглядаючи спір, господарський суд повинен встановити об'єктивну наявність порушення чи оспорювання цивільного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним законодавством, а за наслідками прийняття рішення про задоволення позову повинно відбуватися реальне поновлення чи захист порушених прав позивача.

Пунктом 2.9. постанови Пленуму ВГСУ №6 від 17 травня 2011 року, роз'яснено, що суди мають враховувати, що способи захисту прав юридичних та фізичних осіб на земельні ділянки, визначені статтею 152 Земельного кодексу України, положення якої у відповідних правовідносинах підлягають переважному застосуванню перед нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 3 статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Вимога визнання договору дійсним за своєю суттю є вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, проте такий спосіб захисту порушеного права законом не передбачено.

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Крім того, позивачем не надано доказів надсилання Лохвицькій РДА проекту додаткової угоди, а тому у позивача відсутнє переважне право на поновлення права користування земельною ділянкою.

З урахуванням викладеного позовні вимоги про визнання договору дійсним є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Повне рішення складено 07.03.2016 року.

Суддя Кульбако М.М.