РІШЕННЯ

21 березня 2016 року Справа № 913/338/16

Провадження №5/913/338/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

До відповідача ОСОБА_1 теплопостачаючого підприємства Алчевськтеплокомуненерго, м. Алчевськ Луганської області

про стягнення 4202021 грн. 79 коп.

Суддя господарського суду Луганської області Вінніков С.В.

Секретар судового засідання Семеніхіна В.В.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_2, головний юрисконсульт, довіреність від 18.04.2014 № 14-109;

від відповідача - представник не прибув.

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу від 02.12.2013 № 1183/14-БО-20 в сумі 4202021 грн. 79 коп., з яких

основний борг 2214638 грн. 61 коп.,

пеня 284734 грн. 22 коп.,

інфляційні втрати 1589434 грн. 84 коп.,

3% річних 113214 грн. 12 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем договірних зобовязань в частині оплати за поставлений природний газ відповідно до договору купівлі-продажу.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач на порушення ухвал суду відзив на позовну заяву і витребувані судом документи не надав, у судові засідання не зявився, хоча про дату, час та місце судових засідань був повідомлений.

Явка учасників процесу в судове засідання не визнавалася обовязковою.

Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 05.06.2014 № 01-06/745/2014 "Про деякі питання практики застосування у судовій практиці Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" розяснено, що учасник судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території України, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за умов, зазначених у підпунктах 1-4 пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції" (у редакції Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014 № 01-06/2052/14). Так, учасник судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за таких умов:

1) Якщо відповідну ухвалу господарським судом надіслано поштою за місцезнаходженням учасника судового процесу, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. При цьому слід мати на увазі, що згідно із статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, вони вважаються достовірними, доки до них не внесено відповідних змін.

2) У разі коли учасник судового процесу не значиться у згаданому реєстрі, - якщо названу ухвалу господарським судом надіслано поштою за адресою, яку зазначено в заяві (скарзі), або за місцем проживання фізичної особи, або за місцезнаходженням відокремленого підрозділу юридичної особи (коли заяву повязано з його діяльністю).

3) Якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством звязку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, то суд не вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством звязку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. У такому разі на примірнику переданого тексту, що залишається у матеріалах справи, зазначаються дата і година його передачі і прізвища та ініціали осіб, які передали і прийняли текст. У матеріалах справи мають міститися документи, що підтверджують отримання учасником судового процесу повідомлення (завірений судом витяг з журналу реєстрації телефонограм, журналу реєстрації електронних поштових відправлень тощо).

4) За неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцем реєстрації КТП «Алчевськтеплокомуененерго» є 94214, Луганська область, місто Алчевськ, вул. Леніна, б. 126.

Листом від 16.03.2015 № 511-30-100 УДППЗ Укрпошта повідомляє, що відповідно до Указу Президента України від 14.11.2014 № 875/2014 Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення (зі змінами), органи поштового зв'язку тимчасово не здійснюють пересилання поштових відправлень до вказаного населеного пункту.

Оскільки відповідач у справі знаходиться на території проведення АТО, то інформація про час і місце судового засідання також була розміщена на сторінці господарського суду Луганської області (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/), про що свідчить роздрукована сторінка з мережі Інтернет.

Таким чином, судом вжито відповідні заходи щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території, тому у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 11110 ГПК (аналогічна позиція викладена в Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд встановив наступне

Між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець, позивач) і ОСОБА_1 теплопостачаючим підприємством "Алчевськтеплокомуненерго" (покупець, відповідач) 02.12.2013 укладено договір № 1183/14-БО-20 на купівлю-продаж газу.

За умовами розділу 1 договору предметом договору є правовідносини, за якими продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ.

В пункті 3.4 договору передбачено, що не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8 числа зобовязується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У відповідності до п. 4.1 договору кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця.

За умовами п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

В пункті 6.3 договору сторони домовились, що в платіжних дорученнях покупець повинен обовязково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу, без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця як погашення заборгованості за газ поставлений в минулі періоди за цим договором, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Згідно із п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем п. 6.1 договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На виконання зобовязань за договором, позивач поставив протягом січня-травня 2014 року, а відповідач прийняв природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с.25-29).

Позивач звертаючись до суду, вказує, що відповідач, використавши природний газ, відмовляється оформляти акти приймання-передачі за червень-серпня 2014 року відповідно до умов договору. Проте факт отримання ним природного газу підтверджують ряд інших документів, а саме:

- реєстри обсягів реалізації природного газу через газорозподільні мережі ПАТ "Луганськгаз" за червеньсерпень 2014 року;

- витяг з реєстрів споживачів природного газу за червеньсерпень 2014 року;

- податкові накладні за відповідними поставками природного газу.

Так, позивачем надано витяги з Реєстрів обсягів реалізації природного газу з ресурсів НАК "Нафтогаз України" газорозподільними мережами ПАТ "Луганськгаз", що є додатком до договору між позивачем і ПАТ по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" (далі ПАТ "Луганськгаз"), з яких вбачається, що ПАТ "Луганськгаз" відвантажив КТП "Алчевськтеплокомуненерго":

- в червні 2014 року 28,083 тис. куб.м.;

- в липні 2014 року 18,200 тис. куб.м.;

- в серпні 2014 року 12,818 тис. куб.м.

Згідно витягу з Реєстрів реалізації природного газу, фактично спожитих теплопостачальними підприємствами у червні-серпні 2014 року і актів приймання-передачі газу, складених позивачем в односторонньому порядку, вбачається, що:

- в червні 2014 року відповідач отримав 28,083 тис.куб.м на суму 174738 грн. 49 коп.;

- в листопаді 2012 року 18,200 тис. куб.м. на суму 113244 грн. 34 коп.;

- в грудні 2012 року 12,818 тис. куб.м. на суму 79756 грн. 37 коп.

Відповідач протягом дії договору здійснював оплату спожитого газу не завжди з дотриманням умов, передбачених п. 6.1 договору.

За січень 2014 року на час звернення до суду сума боргу відсутня, проте фактично сплата вартості газу в розмірі 1486935 грн. 31 коп. відбулась 27.02.2014, тобто з простроченнями.

За лютий 2014 року вартість газу в розмірі 1157774 грн. 36 коп. сплачено частково із порушенням передбачених строків, а саме: 27.02.2014 117064 грн. 69 коп., 05.03.2014 150000 грн. 00 коп., 07.04.2014 284000 грн. 00 коп., 05.05.2014 50000 грн. 00 коп., 14.05.2014 100000 грн. 00 коп., 26.05.2014 105436 грн. 00 коп., 04.06.2014 50000 грн. 00 коп., 08.07.2014 150000 грн. 00 коп., сума боргу на час звернення до суду складає 151273 грн. 67 коп.

За березень-серпень 2014 року вартість газу не сплачувалась.

Всього сума заборгованості за основним зобовязанням складає 2214638 грн. 61 коп.

У звязку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи позивача та надані ним докази, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

У відповідності з п. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Договір від 02.12.2013 № 1183/14-БО-20, що укладений сторонами у даній справі, за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Пунктом 1 ст. 530 Цивільного кодексу України врегульовано, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Факт споживання газу відповідачем і наявність заборгованості підтверджена матеріалами справи і не оспорена відповідачем (за даними відповідача за спірним договором вартість газу є більшою), у звязку з чим борг в сумі 2214638 грн. 61 коп. підлягає стягненню.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу статей 610, 611 цього ж Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Статтею 216 цього ж Кодексу передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд дійшов до висновку, що розрахунок пені позивачем здійснено відповідно до положень п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та умов договору.

Разом з тим, при розрахунку позивачем помилково в період прострочення зараховано дні погашення заборгованості.

Так, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних, інфляційних нарахувань та пені.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суд України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

Таким чином, кінцевою датою розрахунку по кожному з періодів прострочення при часткових оплатах по розрахунках є дата остаточної оплати боргу, а оскільки дата оплати не входить до періоду прострочення, то всі періоди нарахування з урахуванням часткових оплат корегуються на цей день

Тому, перевіривши розрахунок, суд дійшов до висновку про задоволення пені в сумі 282704 грн. 35 коп. за заявлені позивачем періоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимога про стягнення 3% річних відповідає чинному законодавству і підлягає задоволенню в сумі 112831 грн. 91 коп. за загальний період з 15.02.2014 по 28.12.2015 включно, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних. У задоволенні решти вимог про стягнення 3% річних слід відмовити.

Що стосується вимог про стягнення інфляційних втрат за період з лютого 2014 року по листопад 2015 року, то суд з заявленою сумою погоджується частково, з урахуванням власного розрахунку.

Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, інфляційні втрати обраховувались ним виходячи із суми боргу, яка існувала на перший день прострочення, тобто 14 числа кожного місяця, незалежно від фактів оплати у цьому місяці. Ніякого обґрунтування щодо обрання такої методики визначення інфляційних втрат не надано.

В п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" вказано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В згаданій постанові не міститься вказівок про алгоритм визначення інфляційних втрат у разі погашення боргу частинами, проте є посилання, що у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації про порядок застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Верховний Суд України наголошує, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. За змістом вищевказаного листа, умовно слід рахувати якщо борг утворився з 1 до 15 числа місяця, то слід нараховувати індекс інфляції за цей поточний місяць, а якщо борг виник з 16 по 31 число, то розрахунок інфляційних втрат починається з наступного місяця.

Враховуючи вищевикладену позицію вищих судових інстанцій, суд вважає, що інфляційні втрати повинні визначатись виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а в разі погашення боргу частинами, на суму боргу на кожний останній день місяця, в якому така сума зменшувалась, враховуючи календарну дату такого погашення.

Так, загальна сума інфляційних втрат, що підлягає задоволенню складає 1540541 грн. 52 коп. за період з березня 2014 року по листопад 2015 року (включно). У задоволенні решти вимог про стягнення інфляційних втрат слід відмовити.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. З відповідача підлягають стягненню борг в сумі 2214638 грн. 61 коп., пеня в сумі 282704 грн. 35 коп., інфляційні втрати у сумі 1540541 грн. 52 коп. та 3% річних у сумі 112831 грн. 91 коп. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір слід покласти на відповідача в сумі 62260 грн. 75 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до ОСОБА_1 теплопостачаючого підприємства Алчевськтеплокомуненерго про стягнення 4202021 грн. 79 коп. задовольни частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 теплопостачаючого підприємства Алчевськтеплокомуненерго, м. Алчевськ Луганської області, вул.. Леніна, б. 126, ідентифікаційний код 02132266, на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720, заборгованість в сумі 2214638 грн. 61 коп., пеню в сумі 282704 грн. 35 коп., 3% річних в сумі 112831 грн. 91 коп., інфляційні втрати в сумі 1540541 грн. 52 коп., судовий збір в сумі 62260 грн. 75 коп., видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено і підписано 23.03.2016.

Суддя С.В.Вінніков

Надр. прим.

1 до справи

2 позивачу за адресою 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6

3 відповідачу рекомендованим листом з повідомленням за адресою 94214, м. Алчевськ Луганської області, вул. Леніна, б. 126, (не направляється у звязку з тим, відповідно до листа УДППЗ Укрпошта від 16.03.2015 №511-30-100 пересилання пошти до вказаного населеного пункту тимчасово не здійснюється).