ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 березня 2016 р. Справа № 903/105/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Петрол-Гарант

до відповідача ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 68 127,35грн.

Суддя Філатова С.Т.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3, дов. від 14.03.2016р.

від відповідача: н/в

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

В судовому засіданні 22.03.2016р. оголошено вступну та резолютивні частини рішення.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрол-Гарант" звернулось з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 74 163,14грн., в тому числі 44 355,87грн. заборгованості по орендній платі згідно договору суборенди нерухомого майна №01-06-14 від 01.06.2014р., 19 309,30грн. пені за період з 01.04.2015р. по 21.12.2016р. згідно п. 8.1 договору, 1 071,00грн. річних та 9 426,97грн. інфляційних втрат за період з 01.04.2015р. по 21.12.2016р. згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовані таким:

01 червня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрол-Гарант» (орендар) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (суборендар) було укладено договір суборенди нерухомого майна №01-06-14, відповідно до умов якого орендар передав, а суборендар прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме майно - частину адміністративно-побутового корпусу з вбудованим кафе-баром, яке розташоване за адресою Волинська обл., м. Ковель, вул. Володимирська, 133, а також обладнання (майно), яке знаходиться в приміщенні, перелік якого вказується в акті прийому-передачі до договору.

Обєкт суборенди був переданий суборендарю 01 червня 2014 року за актами прийому-передачі.

Згідно п. 4.1. договору суборенди орендна плата за користування обєктом суборенди вказується в протоколі погодження орендної плати до договору.

Протоколом №1 погодження договірної вартості орендної плати до договору суборенди від 01 червня 2014 року сторони погодили розмір орендної плати за користування обєктом суборенди в розмірі: за перший місяць користування - 5 000,00грн.; за другий місяць користування - 6 000,00 грн.; за третій місяць користування - 7 000,00 грн.; за четвертий місяць користування - 8 000,00 грн.; за пятий місяць користування - 9 000,00 грн.; за шостий місяць користування та всі наступні - 10 000,00 грн.

Відповідно до п.4.7. договору суборенди суборендар зобовязався компенсовувати орендареві витрати за спожиті комунальні послуги.

Орендна плата сплачується суборендарем щомісячно на протязі пяти банківських днів з моменту отримання рахунку, але в будь-якому випадку не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому орендувався обєкт суборенди.

Згідно акту звірки взаєморозрахунків від 01.04.2015р. заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.04.2015р. становила 49 355,87 грн.

21.12.2015р. відповідачем було частково погашено борг в розмірі 5 000грн.

Суборендар взяті на себе зобовязання щодо оплати орендної плати та компенсації за спожиті комунальні послуги виконав не в повному обсязі, станом на 24.02.2016р. заборгованість становить 44 355,87 грн.

Ухвалою суду від 15.03.2016р. розгляд справи відкладався згідно зі ст.77 ГПК України у звязку з неподанням витребуваних доказів та необхідністю витребування додаткових доказів.

22.03.2016р. представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача 68 127,35грн., в т.ч. 44 355,87грн. основного боргу, 13 273,51грн. пені за період з 11.01.2015р. по 09.09.2015р., 1 071,00грн. річних, 9 426,97грн. інфляційних.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Вищий господарський суд України у п. 3.10 постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вказав, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Оскільки зменшення розміру позовних вимог не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та інтересів відповідача, судом приймаються заяви представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, нова ціна позову - 68 127,35грн.

Відповідач всупереч вимогам ухвал суду не представив суду доводів та заперечень з приводу предявленого позову, письмових пояснень та інших витребуваних судом документів, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення від 09.03.2016р. №710, 22.03.2016р. №997.

Згідно з ч. 3 ст. 22 ГПК сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальним правами у господарському судочинстві").

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 75 Господарського процесуального кодексу України стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, враховуючи, що розгляд спору відкладався, явку відповідача не було визнано обовязковою, витребувані докази він міг надіслати поштою і правом не скористався, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України та заслухавши пояснення представника позивача і дослідивши долучені до справи докази, -

встановив:

01 червня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрол-Гарант» (орендар) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (суборендар) було укладено договір суборенди нерухомого майна №01-06-14, відповідно до умов якого орендар передав, а суборендар прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме майно - частину адміністративно-побутового корпусу з вбудованим кафе-баром, яке розташоване за адресою Волинська обл., м. Ковель, вул. Володимирська, 133, а також обладнання (майно), яке знаходиться в приміщенні, перелік якого вказується в акті прийому-передачі до договору (а.с. 6-9).

Відповідно до п. 1.3 договору орендар має право передавати обєкт оренди в суборенду на підставі договору оренди №04-05-14 від 01.05.2014р., укладеного між ТзОВ «Мавекс» та ТзОВ «Петрол-Гарант».

Передача майна в суборенду відповідно до п.3.1 договору стверджується актами здачі-приймання нежитлового приміщення від 01.06.2014р., підписаними сторонами, підписи скріплені печатками (а.с. 10-12).

Згідно п. 4.1. договору суборенди орендна плата за користування обєктом суборенди вказується в протоколі погодження орендної плати до договору.

Протоколом №1 погодження договірної вартості орендної плати до договору суборенди від 01 червня 2014 року сторони погодили розмір орендної плати за користування обєктом суборенди в розмірі: за перший місяць користування - 5 000,00грн.; за другий місяць користування - 6000,00грн.; за третій місяць користування - 7 000,00 грн.; за четвертий місяць користування - 8000,00 грн.; за пятий місяць користування - 9 000,00 грн.; за шостий місяць користування та всі наступні - 10 000,00 грн. (а.с. 13).

Відповідно до п.4.7. договору суборенди суборендар зобовязався компенсовувати орендареві витрати за спожиті комунальні послуги.

Орендна плата сплачується суборендарем щомісячно на протязі пяти банківських днів з моменту отримання рахунку, але в будь-якому випадку не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому орендувався обєкт суборенди.

28.02.2015р. договір суборенди нерухомого майна №01-06-14 від 01 червня 2014 року припинений.

Згідно акту звірки взаєморозрахунків від 01.04.2015р. №Б-00000246 заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.04.2015р. становила 49 355,87 грн. (а.с. 14).

21.12.2015р. відповідачем було частково погашено борг в розмірі 5 000грн., що стверджується платіжним дорученням №2PL196742 від 21.12.2015р. (а.с. 44).

Відповідно до ч. 3 ст. 774 Цивільного кодексу України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Згідно ст.ст.283, 286 ГК України та ст.ст.759, 762 ЦК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

В силу ст.193 ГК України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Заборгованість по орендній платі в сумі 44 355,87грн. за період з 30.06.2014р. по 28.02.2015р. стверджується договором суборенди нерухомого майна №01-06-14 від 01 червня 2014 року (а.с. 6-9), протоколом №1 погодження договірної вартості орендної плати до договору суборенди від 01.06. 2014 року (а.с. 14), актами здачі-приймання нежитлового приміщення від 01.06.2014р. (а.с. 10-12), рахунками за період з листопада 2014р. по лютий 2015р. (а.с. 45-53), платіжними дорученнями за період з липня 2014р. по грудень 2015р. з призначенням платежу «за оренду приміщення згідно рахунків» (а.с. 32-44), актом звірки взаєморозрахунків від 01.04.2015р. №Б-00000246 (а.с. 14), відповідачем не оспорена та підлягає до стягнення з ФОП ОСОБА_2 в силу ст.ст.193, 283, 286 ГК України, ст.ст. 759, 762, 774 ЦК України.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежів, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищий господарський суд України у п.п. 1.3, 4.1 постанови пленуму від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначив, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", і ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками, не оспореними відповідачем, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України було нараховано відповідачу 1 071,00грн. річних та 9 426,97грн. інфляційних втрат за період з 01.04.2015р. по 21.12.2015р. Розрахунок нарахування річних та інфляційних втрат перевірено судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3.

Розглянувши позовні вимоги щодо стягнення річних та інфляційних втрат, суд вважає, що останні підставні, нараховані у відповідності та з дотриманням вимог чинного законодавства України та підлягають до задоволення згідно зі ст. 625 ЦК України.

Договором (п.8.1) передбачено, що суборендар сплачує на користь орендаря пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення за несвоєчасну сплату орендних платежів.

З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 22.03.2016р., відповідачу було нараховано пеню у розмірі 13 273,51грн., виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, за період з 10.01.2014р. по 09.08.2015р. (а.с. 31).

Згідно ст.ст.230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Частиною ч.6 ст.232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки розмір пені по розрахунку, здійсненому у відповідності до вимог ч. 6 ст.232 ГК України, становить 14 589,57грн. і є більшим, ніж заявлено позивачем, тому, зважаючи на викладене, до стягнення підлягає пеня в сумі 13 273,51грн., зазначена позивачем у заяві про зменшення розміру позовних вимог від 22.03.2016р.

Вимоги про стягнення пені підставні згідно ст.ст.230-232 ГК України, ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", п. 8.1 договору.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378,00грн. слід віднести на нього згідно зі ст.49 ГПК України.

Від представника позивача не надходило клопотання про повернення судового збору у звязку з внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.193, 230-232, 283, 286 ГК України, ст.ст. 625, 759, 762, 774 ЦК України, ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути з ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2, Волинська область, м. Ковель, вул.. Міцкевича, 89, ідентифікаційний код НОМЕР_1

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрол-Гарант», м. Луцьк, вул.. Електропаратна, 3,

44 355,87грн. заборгованості, 13 273,51грн. пені, 1 071,00грн. річних, 9 426,97грн. інфляційних втрат, 1 378,00грн. судового збору. Всього: 69 505,35грн.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено

28.03.2016р.

Суддя С.Т.Філатова