ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року Справа № 916/187/15-г
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Фролової Г.М. (доповідача)
суддівХодаківської І.П., Яценко О.В.
за участю представників:
позивачів1) Барда С.Ю., дов. від 30.12.15 2) не з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)
відповідачівне з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)
третіх осіб на стороні позивача1) Харчук Р.І., дов. від 22.02.16 2) не з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)
третьої особи на стороні відповідачане з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)
Генеральної прокуратури УкраїниЯговдік С.М., посв. від 23.10.14
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуМіністерства оборони України
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 13.10.15
у справі№916/187/15-г господарського суду Одеської області
за позовомЗаступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району
до1. Тарутинської районної державної адміністрації, 2. Веселодолинської сільської ради
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1. Кабінету Міністрів України, 2. Південного оперативного командування
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:Відділу Держземагенства у Тарутинському районі Одеської області
провизнання незаконним та скасування розпорядження
ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 09.03.2016, у зв'язку з відпусткою судді Сибіги О.М., для розгляду касаційної скарги у справі №916/187/15-г господарського суду Одеської області, призначено колегію суддів у складі: Фролова Г.М. - головуючий, Ходаківська І.П., Яценко О.В.

Військовий прокурор Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, в особі Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області про визнання незаконним та скасування розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 11.10.2006 №384/А-2006 „Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Веселодолинської сільської ради". Позов мотивовано, зокрема, тим, що Тарутинська районна державна адміністрація, у перевищення своїх повноважень, здійснила розпорядження земельними ділянками, що віднесені до земель оборони, чим порушила право постійного користування цією ділянкою Міністерства оборони України.

Рішенням господарського суду Одеської області від 10.08.2015 у справі №916/187/15-г (суддя Погребна К.Ф.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.10.2015 (судді: Мирошниченко М.А. - головуючий, Богатир К.В., Лашина В.В.) у задоволенні позову відмовлено повністю. Судові рішення мотивовані, зокрема, тим, що спірне розпорядження вичерпало свою дію внаслідок його виконання, скасування такого акта не впливає на законність правовстановлюючих документів щодо права власності чи користування земельною ділянкою до розгляду спору про їх оскарження (не породжує юридичних наслідків), а відтак підстави для задоволення позову про визнання цього розпорядження незаконним та його скасування відсутні.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, Міністерство оборони України звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права. Заявником подані також пояснення до касаційної скарги. Заявник, зокрема, зазначає, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом державної влади, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Генеральна прокуратура України надала пояснення до касаційної скарги та просить скаргу Міністерства оборони України задовольнити у повному обсязі.

Тарутинська районна державна адміністрація надала пояснення на касаційну скаргу та просить скаргу задовольнити частково, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому адміністрація зазначає, що позивачі не є особами, яким належить право оперативного управління або користування спірною земельною ділянкою.

Від Кабінету Міністрів України надійшли пояснення, відповідно до яких касаційна скарга підлягає задоволенню, а судові рішенні у даній справі - скасуванню.

Заслухавши доповідь судді Фролової Г.М., пояснення представників сторін, третьої особи та Генеральної прокуратури України, присутніх у судових засіданнях, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм чинного законодавства та доводи касаційної скарги, колегія суддів відзначає наступне.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, розпорядженням від 11.10.2006 №384/А-2006 „Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Веселодолинської сільської ради" Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області було затверджено технічну документацію щодо передачі в натурі земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства і передано у приватну власність із земель запасу Веселодолинської сільської ради земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 578,00 га ріллі громадянам згідно зі списку у додатку до розпорядження (всього 290 громадян).

Установлено судами і те, що право на передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства було реалізовано усіма громадянами, відповідно до додатку вищевказаного розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації.

Судами також установлено, що згідно з постановою Ради народних комісарів Української РСР від 18.12.1945 №2002/063 „Об отводе 20000 гектаров земли на территории Бородинского, Тарутинского и Саратского районов, Измаильской области для организации окружного артполигона ОДВО" постановлено відвести на території Бородинського, Тарутинського та Саратського районів Ізмаїльської області під окружний артилерійський полігон Одеського військового округу 20000 га землі (в межах визначених у схемі, що додавалась).

Прийнятою Ізмаїльським обласним виконавчим комітетом та Бюро обкому КП(б)У постановою від 12.02.1946 №53/9-ОП "О порядке передачи в натуре земель Одесскому Военному Округу, для учебного артиллерийского лагеря под полигон, согласно постановлению СНК УССР от 18.12.1945 года за №2002/063" регулювався порядок виконання постанови Ради народних комісарів Української РСР від 18.12.1945р. №2002/063, яке полягало у відселенні селянських господарств, які до цього розміщувались на території відведення.

Також судами установлено, що, у Акті від 10 червня 1946 р. обласною комісією по передачі земель ОДВО, яка діяла на виконання постанови Ради народних комісарів Української РСР від 18.12.1945р. №2002/063 та постанови Ізмаїльського обласного виконавчого комітету від 12.02.1946р. №53/9-ОП констатувалось відведення земельної ділянки на площі 23600 га в натурі за рахунок земель Саратського, Тарутинського, Бородинського, Староказачанського та Арцизького районів. При цьому, у Акті від 10 червня 1946 р. зазначено, що при відводі земель в натурі, у зв'язку з рельєфом місцевості (з метою включення деяких висотних пунктів) виникла необхідність у збільшенні площі артполігону, у зв'язку з чим фактично відведено під полігон на 3600 га більше, ніж було передбачено проектом, що було узгоджено районними організаціями.

Рішенням звуженого засідання Ізмаїльського обласного виконавчого комітету від 10.06.1946 №7 затверджено акт обласної комісії від 10.06.1946р. про передачу земельної ділянки площею 23600 га під учбовий артилерійський полігон Одеського військового округу.

Також судами зазначено, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду у справі №2-а-3436/08/1570, встановлено, що право постійного землекористування землями Тарутинського загальновійськового полігону у Одеського військового округу виникло згідно з постановою Ради народних комісарів УРСР від 1945 р. та на підставі рішення Ізмаїльського облвиконкому від 1946 р. та право постійного користування землями Тарутинського загальновійськового полігону залишається за Міністерством оборони України, а тому вказані земельні ділянки відносяться до земель оборони, належать державі на праві власності та за відповідним військовим формуванням на праві постійного користування.

За приписами частини 1 статті 116 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час прийняття спірного розпорядження) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 65 Земельного кодексу України (у відповідній редакції) встановлено, що землями промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності.

Порядок використання земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом.

Відповідно до положень статті 77 Земельного кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 1 Закону України "Про використання земель оборони" та статті 14 Закону України "Про Збройні Сили України" (в редакції чинній на час прийняття спірного розпорядження) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності.

Навколо військових та інших оборонних об'єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування.

Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

За приписами Законів України "Про оборону України" та "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном.

Звертаючись із позовом у даній справі прокурор обґрунтовував його тим, що приймаючи оскаржуване розпорядження, відповідач діяв з перевищенням наданих йому повноважень, що призвело до порушення права власності держави та права користування Міністерством оборони України вказаною земельною ділянкою.

Відповідно до положень частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно приписів статті 15 цього кодексу, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1). Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2).

Положення статті 16 наведеного кодексу передбачають захист цивільних прав та інтересів судом та визначають способи такого захисту, і встановлюють, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому вбачається, що ефективним засобом захисту є такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Отже, скасування такого акта не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку або укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі в оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Отже, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 11.11.2014 року у справі № 21-405а14.

Судова колегія зазначає, що судами попередніх інстанцій встановлено, а заявником не спростовано, що спірне розпорядження було виконано шляхом передачі у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства громадянам, що підтверджується, зокрема, листом Відділу Держземагенства у Тарутинському районі Одеської області від 06.07.2015 №32-1525-0.11-2220/2-15.

Приймаючи до уваги те, що розгляд даного позову не впливає на законність правовстановлюючих документів щодо права власності чи користування спірною земельною ділянкою до розгляду спору про їх оскарження (не породжує юридичних наслідків), колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Також, враховуючи доводи скаржника та пояснення сторін, наданих на касаційну скаргу, слід зазначити, що положення частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України передбачають застосування такого способу захисту цивільних прав та інтересів як визнання незаконним та скасування правового акта індивідуальної дії, у рівній мірі як стосовно актів, виданих органом державної влади, так і виданих органом Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, отже доводи учасників судового процесу про можливість застосування цієї норми як норми прямої дії без врахування правових позицій Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах, Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України є безпідставними.

Враховуючи викладене, господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Доводи, викладені заявником в касаційній скарзі, вказаних висновків не спростовують.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та прийнято рішення та постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1115, 1117 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.10.15 у справі №916/187/15-г господарського суду Одеської області залишити без змін.

Головуючий Г.Фролова

Судді І.Ходаківська

О.Яценко