КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. Справа№ 910/24760/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Лисенко М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Поліщук Л.П. (довіреність від 26.12.2014 № 74-Д);

від відповідача: Драчова М.С. (довіреність від 31.12.2015 № 735);

розглянувши матеріали апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення господарського суду міста Києва від 04.11.2015

у справі № 910/24760/15 (суддя Любченко М.О.)

за позовом комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

до публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про розірвання договору, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.11.2015 у справі № 910/24760/15 позов задоволено повністю. Розірвано з моменту набрання рішенням законної сили договір №05618/2-10 від 20.04.2005 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, укладений між комунальним підприємством «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» та публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал». Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1218 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 04.11.2015 скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, оскільки нормами чинного законодавства України передбачена обов'язковість укладення договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення з підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням. На думку скаржника, комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» не довело, що виконання спірного договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору. Також апелянт зазначає, що позивач вже звертався з аналогічним позовом до господарського суду міста Києва. Крім того, в апеляційній скарзі йдеться про те, що висновки суду першої інстанції щодо неможливості надання позивачем послуг з водопостачання та водовідведення мешканцям багатоквартирних будинків за відсутності ліцензії є безпідставними.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2015 колегією суддів у складі: головуючий суддя Федорчук Р.В., судді Лобань О.І., Майданевич А.Г. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 23.12.2015.

23.12.2015 від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, які обґрунтовані тим, що позивач вже не є виконавцем послуг з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі і не може здійснювати постачання таких послуг споживачам, а також не є балансоутримувачем приміщень, до яких надаються послуги з водопостачання та водовідведення за договором від 20.04.2005 № 05618/2-10, з підстав чого договірні відносини сторін підлягають розірванню. Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" зазначає, що позбавлене можливості надавати послуги з водопостачання за відсутності відповідної ліцензії, отримання якої є правом, а не обов'язком позивача. Крім того, метою укладення договору було не безпосереднє споживання позивачем послуг водопостачання та водовідведення, а надання ним житлово-комунальних послуг, як виконавцем, кінцевим споживачам, тому подальше виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2015 продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів та оголошено перерву до 15.02.2016.

У судових засіданнях представник скаржника доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримав повністю, оскаржуване рішення просив скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як підтверджується матеріалами справи, 20.04.2005 між Комунальним підприємством - управління житлового господарства Шевченківського району, правонаступником якого є комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (в тексті договору - абонент) та відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (в тексті договору - постачальник) було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення № 05618/2-10 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов'язується розраховуватися за вищезазначені послуги згідно умов договору та Правил користування системами комунального постачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 №65 (пункт 1.1. договору).

Згідно пункту 7.1. договору, останній укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за двадцять днів до припинення його дії жодна зі сторін письмово не повідомить про це іншу сторону.

П. 7.2. договору передбачено, що його може бути розірвано у випадках, передбачених чинним законодавством, за згодою сторін або у судовому порядку.

Правовідносини, що склались між сторонами за своєю правовою природою є договором надання послуг, за умовами якого, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Таким чином, укладення між ПАТ «АК «Київводоканал» та КП «ЦОС Шевченківського району» спірного договору було спрямоване на отримання останнім послуг з водопостачання та водовідведення, які належать до житлово-комунальних послуг та надання яких регулюються спеціальним Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (частина 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно частини 1 статті 1 вищезазначеного Закону балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Судом першої інстанції встановлено, що спірний договір був укладений між сторонами у зв'язку з тим, що підприємство позивача на момент підписання договору було балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду Шевченківського району міста Києва та мало обов'язок забезпечити належне водопостачання та водовідведення для кінцевих споживачів (фізичних та юридичних осіб).

Одночасно, як свідчать матеріали справи, рішенням №187 від 19.02.2007р. Шевченківської районної в місті Києві ради "Про вдосконалення системи управління житлово - комунальним господарством Шевченківського району м.Києва" комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у місті Києві ради (яке перейменоване на комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району") зобов'язано повернути Шевченківській районній у місті Києві раді жилий та нежилий фонд, який закріплений за комунальним підприємством по утриманню житлово-комунального господарства Шевченківської районної у місті Києві ради на праві господарського відання, згідно з додатком.

На підставі п.1.8 рішення №187 від 19.02.2007р. Шевченківської районної в місті Києві ради "Про вдосконалення системи управління житлово - комунальним господарством Шевченківського району м. Києва" майно територіальної громади Шевченківського району міста Києва передано на баланс та закріплено за комунальним підприємством "Керуюча дирекція Шевченківської районної в місті Києві ради" на праві господарського відання.

Разом з тим, 01.01.2009 між комунальним підприємством "Керуюча дирекція Шевченківської районної в місті Києві ради" (балансоутримувач) та комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м.Києві ради (виконавець) було укладено договір №5 про забезпечення надання комунальних послуг, відповідно до умов якого балансоутримувач передав, а виконавець прийняв на себе функції по вчасному та якісному наданню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та газопостачання для потреб споживачів до об'єктів в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 № 1198-VII було внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до цих змін, виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення (частина 5 статті 19 вказаного Закону.

Також статтю 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» було доповнено частиною 7, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, є договором приєднання.

Враховуючи вищенаведені зміни, позивач на даний час не є, а ні балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду, а ні виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення, а тому не може виступати стороною в договорі про надання відповідних послуг.

Місцевим господарським судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з вимогою розірвати договір, що підтверджується копією листа № №02/2483 від 28.05.2014.

Однак, з листа №08/3958 від 23.06.2014 публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" вбачається, що сторонами так і не було досягнуто згоди стосовно розірвання договору №05618/2-10 від 20.04.2005 та припинення спірних правовідносин.

З огляду на те, що контрагенти не дійшли згоди стосовно припинення договору №05618/2-10 від 20.04.2005 шляхом його розірвання, комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" звернулось до суду з позовом.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання спірного договору з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», питне водопостачання - діяльність, пов'язана з виробництвом, транспортуванням та постачанням питної води споживачам питної води, охороною джерел та систем питного водопостачання; споживач питної води - юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» забезпечення споживачів питної води централізованим питним водопостачанням, а також за допомогою пунктів розливу питної води (в тому числі пересувних) або фасованою питною водою здійснюють підприємства питного водопостачання. Підприємство питного водопостачання провадить свою діяльність на підставі, зокрема, ліцензії на господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» господарська діяльність із централізованого водопостачання та водовідведення підлягає ліцензуванню у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 17 частини 3 статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» централізоване водопостачання та водовідведення є видами господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з позицією місцевого господарського суду, про те, що неможливість виконання зобов'язання з боку позивача в даному випадку полягає у законодавчій забороні укладати із споживачами послуг договорів на надання послуг з водопостачання та водовідведення без наявності відповідної ліцензії, яка у позивача відсутня, що є підставою для його розірвання у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Вищевикладеним спростовується твердження апелянта щодо необґрунтованості висновків суду першої інстанції стосовно неможливості надання позивачем послуг з водопостачання та водовідведення мешканцям багатоквартирних будинків за відсутності ліцензії.

В апеляційній скарзі, ПАТ «АК «Київводоканал» зазначав, що підприємство позивача безпосередньо користується централізованим питним водопостачанням, відтак воно зобов'язано отримувати ці послуги на підставі договору.

Проте, умовами договору від 20.04.2005 № 05618/2-10 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, укладеного між комунальним підприємством - управління житлового господарства Шевченківського району, правонаступником якого є комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (в тексті договору - абонент) та відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», передбачено забезпечення належного водопостачання та водовідведення для кінцевих споживачів (фізичних та юридичних осіб).

Надання відповідачем послуг з водопостачання та водовідведення здійснюється на підставі договору №13075/1-5-10СА від 24.02.2015, укладеного між публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" та комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району". У дислокації до даного договору зазначені об'єкти водоспоживання, що обслуговуються за цим договором і знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Кирпоноса, 10/8.

Крім того, розпорядженням №65 від 14.02.2013р. Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації "Про закріплення приміщень за Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" за позивачем на праві господарського відання закріплено лише приміщення, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Кирпоноса, 10/8.

Також судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач не здійснює діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення, не має необхідних дозвільних документів на провадження такої діяльності та, відповідно, не може бути виконавцем цих послуг з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії».

Згідно частини 1 статті 607 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

За приписами частин 2-4 статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частиною першою статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (частина 2 статті 651 ЦК України).

Відповідно до частин 1-2 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

В апеляційній скарзі відповідачем зазначено, що комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» не довело, що виконання спірного договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору.

Проте, дане твердження є неогрунтованим, оскільки метою укладення договору було не безпосереднє споживання позивачем послуг водопостачання та водовідведення, а надання ним житлово-комунальних послуг, як виконавцем, кінцевим споживачам, тому подальше виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку має місце істотна зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, що відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України є достатньою підставою для розірвання договору за рішенням суду.

Така правова позиція висловлена в постанові Вищого господарського суду України від 09.12.2015 у справі № 910/1098/15-г.

Також скаржник стверджує, що позивач вже звертався з аналогічним позовом до господарського суду міста Києва та просив суд визнати той самий договір від 20.04.2005 № 05618/2-10 про постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі розірваним з 01.07.2014, у зв'язку з істотною зміною обставин, проте зазначені доводи є необґрунтованими з огляду на наступне.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду зазначає, що позивач дійсно звертався з позовом до господарського суду міста Києва, проте справа № 910/24760/15 відрізняється від справи № 910/26579/14 предметом спору та підставами, на які посилається позивач.

Згідно частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов висновку за наявності підстав, що відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами неможливість розірвання договору від 20.04.2005 № 05618/2-10, а тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У той же час, доводи скаржника не підтверджені належними та допустимими доказами та зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

За вказаних обставин суд вважає, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2015 у справі № 910/24760/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2015 у справі № 910/24760/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/24760/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич