ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2016 р.Справа № 922/182/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Терновій М.П.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київпроект", м. Київ
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
простягнення коштів
за участю предтаників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Київпроект" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення коштів у розмірі 20 603, 45 грн. (із урахуванням заяви про зменшення) з яких: 18 545, 00 грн. - сума основного боргу; 255,92 грн. - збитки від інфляції; 1 634, 86 грн. - пеня; 167, 67 грн. - 3 відсотка річних та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 394-О/15 від 7.08.2015 року оренди нежитлових приміщень в частині повного та своєчасного розрахунку.

Ухвалою господарського суду від 27.01.2016 року порушено провадження у справі № 922/182/16 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 22.02.2016 року.

У межах строків визначених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою господарського суду від 02.03.2016 року задоволено заяву вх. № 474 та зазначено вірне найменування відповідача - фізична особа-підприємець ОСОБА_1. Розгляд справи відкладено на 15.03.2016 року.

Ухвалою господарського суду від 15.03.2016 року відкладено розгляд справи на 23.03.2016 року.

Позивач у призначене судове засідання 23.03.2016 року не з'явився, але через канцелярію суду надав письмові пояснення вх. № 617 (електронною поштою) у яких зазначає, що відповідно до пункту 8.3. договору оренди та у зв'язку із не здійснення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 платежів за договором оренди нежитлових приміщень № 391-О/15 від 7.08.2015 року, починаючи з 1.09.2015 року, сплачений нею авансовий платіж за останній місяць оренди у сумі 6 541, 68 грн. був зарахований бухгалтерією позивача як оплата компенсації спожитих комунальних послуг та простроченої орендної плати у порядку пункту 4.5. та пункту 8.3. договору, що підтверджується бухгалтерською довідкою № 06-86/дов. від 15.03.2016 року. Також зазначає що сума заборгованості за спірним договором станом на 18.01.2016 року становить - 18 545,00 грн. та прострочення відповідача по сплаті оренди та орендних послуг виникло з 16.10.2015 рок. Штрафні санкції (інфляційні втрати, 3 відсотки річних та пеня) розраховуються позивачем починаючи з дати прострочки та надав документи для долучення до матеріалів справи вх. № 616 (електронною поштою). Також надав розрахунок суми пені, у якому зазначає пеня за жовтень 2015 року складає 779,64 грн., листопад 2015 року складає 717,61 грн., грудень 2015 року складає 137, 61 грн. Загальні позовні вимоги із урахуванням індексу інфляції, 3 відсотків річних та пені становить 20 603, 45 грн. з яких 18 545,00 грн. борг, 255,92 грн. інфляційні втрати, 167,67 грн. 3 відсотки річних, 1464,86 грн. пеня.

Розглянувши письмові пояснення позивача вх. № 617 суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до пункту 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18, передбачені частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Дослідивши надану позивачем заяву суд прийшов до висновку, що надана заява містить зменшення розміру пені, тому приймає її до розгляду та продовжує розгляд справи із її урахуванням.

Відповідач у призначене судове засідання 23.03.2016 року не з'явився, витребувані судом документи не надав, про причину неявки на час розгляду справи суд не повідомив, про час та місце розгляду справи відповідно до пункту 3.9.1. Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 4-3 Господарського процесуального кодексу та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункт 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 Господарського процесуального кодексу України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 27.01.2016 року, 22.02.2016 року; 2.03.2016 року та 15.03.2016 сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, а також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статей 4-3 та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи відповідно до вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 23.03.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, 7.08.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Київпроект" (далі-позивач, орендодавець) та Адвокатом ОСОБА_1 (фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі-відповідач, орендар)) було укладено договір оренди нежитлових приміщень № 391-О/15 (т. 1, а.с. 12-19).

Орендодавець здійснює користування предметом оренди з моменту передачі його за актом прийому-передачі та до дня закінчення користування предметом оренди - 31.07.2016 року.

Відповідно до пункту 9.4. договору, даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до дня закінчення користування предметом оренди визначеного в пункті 5.1. даного договору, але в будь-якому випадку повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним договором.

Пунктом 1.1. договору, сторони узгодили, що орендодавець надає в оренду, а орендар приймає 33,69 кв. м розташоване на 10-му поверсі корпусу А, нежитлового будинку орендодавця, що знаходиться у АДРЕСА_2 згідно з плану (додаток № 1 до цього договору), надалі - предмет оренди, а саме:

- тип приміщення - 1: кімнат № 1008/1, - 29,50 кв. м за ціною оренди за 1 кв. м 150,00 грн. (без ПДВ); 30,00 грн. (ПДВ); 180,00 грн. (з ПДВ)

- тип приміщення - 5: 1008-коридор1, - 4,19 кв. м за ціною оренди за 1 кв. м 60,00 грн. (без ПДВ); 12,00 грн. (ПДВ); 72,00 грн. (з ПДВ) (т. 1, а.с. 12).

Відповідно до пункту 3.2 договору, орендодавець протягом 5 робочих днів з дня набирання чинності цим договором передав, а орендар приймає у користування предмет оренди відповідно до акту приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється їх печатками.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що орендар сплачує орендодавцю орендну плату (пункт 4.1.1) та відшкодування витрат за спожиті орендарем комунальні послуги (пункт 4.1.2).

В пунктах 4.2 та 4.2.1. договору визначено розмір орендної плати за календарний місяць користування предметом оренди, що становить:

- тип приміщення - 1: 4 425,00 грн. за місяць, крім того - податок на додану вартість 885,00 грн. за місяць. Разом 5 310,00грн. за місяць;

- тип приміщення - 5: 251,40 грн. за місяць, крім того - податок на додану вартість 50,28 грн. за місяць. Разом 301,68 грн. за місяць;

Відповідно до пункту 4.3. договору, сторони визначили, що до комунальних послуг спожитих орендарем, які підлягають відшкодуванню згідно пункту 4.1. даного договору, входять витрати за спожитий газ, використаний для опалення приміщення предмету оренди, водопостачання, водовідведення, електронергію.

Згідно пункту 4.5. договору, платежі, вказані в пункті 4.1 сплачуються орендарем в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок орендодавця не пізніше 15 (п'ятнадцятого) числа кожного місяця за поточний місяць, окрім оплати рахунків за січень місяць, які здійснюються до 20 (двадцятого) числа січня місяця (п. 4.5).

Відповідно до пункту 4.8. договору, протягом 3-х робочих днів з моменту підписання цього договору, але в будь-якому випадку до підписання акта приймання-передачі предмету оренди, орендар сплачує платежі передбачені пунктом 4.1. даного договору за останній місяць користування предметом оренди згідно рахунку орендодавця. При цьому розрахунок відшкодування комунальних витрат за останній місяць дії договору здійснюється згідно середньомісячного розміру споживання на 1 кв.м. площі в адміністративному будинку орендодавця у якому знаходиться предмет оренди.

Пунктом 5.3. договору сторони узгодили, зокрема даний договір припиняється внаслідок його розірвання у зв'язку із односторонньою відмовою орендодавця від даного договору, згідно пункту 5.5. договору.

Відповідно до пункту 5.5. договору, даний договір може бути розірвано у зв'язку із односторонньою відмовою від нього орендодавця, зокрема: якщо орендар одноразово не сплатить у повному обсязі платежі, зазначені у пункті 4.1. цього договору.

На виконання умову договору позивач передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується актом №1 приймання-передачі нежитлових приміщень від 10.08.2015 року (т. 1, а.с. 21).

Як зазначає позивач, орендарем протягом дії договору було двічі здійснено платежі, а саме 7.08.2015 року на суму 4 406,74 грн. як оплату орендної плати першого місяця оренди та 6 451, 68 грн. як авансовий платіж за останній місяць оренди, згідно пункту 4.8. договору. Також на виконання пункту 7.3.6. договору, позивачем щомісячно відповідачеві були передані акти надання послуг разом з виставленими рахунками, а саме:

- Акт № 1723/9 від 30.09.2015 року на суму 6 345,90 грн.:

- Акт № 1931/10 від 31.10.2015 року на суму 7 135, 67 грн.;

- Акт № 2189/11 від 30.11.2015 року на суму 7 832, 72 грн.;

- Акт № 2208/12 від 15.12.2015 року на суму 3 682, 39 грн.

Вищезазначені акти залишені відповідачем без задоволення.

7.12.2015 року позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу № 06-412/адм у якій повідомлено відповідача, що відповідно до пункту 5.5.3. договір може бути розірвано у односторонньому порядку через одноразову несплату орендарем у повному обсязі платежі, що належать до сплати за умовами договору. У зв'язку із порушенням відповідачем умов договору щодо оплати, це призвело до розірвання договору в односторонньому порядку. Станом на 1.12.2015 рік заборгованість відповідача за надані послуги складає 14 862, 61 грн. Також позивач вимагав негайно сплатити суму боргу (т. 1, а.с. 22).

Вищезазначене вимога залишена відповідачем без відповіді та без задоволення, у зв'язку із чим, як зазначає позивач 22.12.2015 року на адресу відповідача направлено повідомлення, у якому останній повідомляє, що з 15.12.2015 року спірний договір оренди було розірвано у односторонньому порядку.

Враховуючи порушення відповідачем грошового зобов'язання за договором оренди нежитлових приміщень № 391-О/15 від 7.08.2015 року, позивач звернувся до суду про стягнення із відповідача 18 545, 00 грн. - суми основного боргу; 255,92 грн. - збитки від інфляції; 1 634, 86 грн. - пеня; 167, 67 грн. - 3 відсотки річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

У відповідності із статтею 173 Господарського кодексу України та статтею 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу статті 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статей 759, 762, 776, 797 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Згідно положень статті 180 Господарського процесуального кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як зазначає позивач, у зв'язку із порушенням умов договору нараховано відповідачеві орендну плату (із урахування оплати першого та останнього місяців) у розмірі 18 545, 00 грн. відповідно до актів приймання - передачі наданих орендних послуг (т. 1. а.с. 24-27)

- Акт № 1723/9 від 30.09.2015 року на суму 6 345,90 грн.:

- Акт № 1931/10 від 31.10.2015 року на суму 7 135, 67 грн.;

- Акт № 2189/11 від 30.11.2015 року на суму 7 832, 72 грн.;

- Акт № 2208/12 від 15.12.2015 року на суму 3 682, 39 грн. та рахунків на оплату (т. 1. а.с. 101-106):

- № 1818/0 від 7.08.2015 року на суму 4 406, 74 грн.;

- № 1880/0 від 7.08.2015 року на суму 6 451, 68 грн.;

- № 2170/0 від 4.09.2015 року на суму 6 345, 90 грн.;

- № 2306/0 від 6.10.2015 року на суму 7 135, 67 грн.;

- № 2579/0 від 4.11.2015 року на суму 7 832, 72 грн.;

- № 3773/0 від 4.12.2015 року на суму 3 682, 39 грн.

Оскільки, як зазначає позивач, спірний договір було розірвано в односторонньому порядку у відповідності до пункту 5.3.3 договору з 15.12.2015 року, судом встановлено, що при здійсненні нарахувань відповідачу було допущено помилку. А саме не враховано, що у відповідності до виписки банку від 7.08.2015 року контрагентом ФОП ОСОБА_1 було здійснено оплату за оренду за останній місяць, тобто у відповідності до відносин, що склалися між сторонами, відповідний платіж має бути врахований за зобов'язаннями грудня 2015 року.

Судом здійснено перевірку розрахованої позивачем суми заборгованості з орендної плати, та встановлено що розрахунок позивача є помилковим, в частині зарахування платежу за останній місяць оренди.

При цьому, сума боргу у розмірі 18 545, 00 грн. підтверджується матеріалами справи та є такою, що підлягає до задоволення.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, позивачем заявлено до стягнення із відповідача 255,92 грн. - збитки від інфляції; 1 634, 86 грн. - пеня; 167, 67 грн. - 3 відсотки річних.

Щодо стягнення із відповідача, нарахованих позивачем 167,67 грн. - 3% річних за період з 16.10.2015 року по 18.01.2015 року та 255,92 грн. - інфляційних втрат за період з 16.10.2015 року по 18.01.2016 року, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши розрахунок 3 відсотків річних у розмірі 167, 67 грн. за вищезазначений період судом встановлено що відповідні нарахування здійснено не вірно.

Судом здійснено перерахунок нарахованих позивачем 3 відсотків річних у системі законодавство та встановлено, що сума яка підлягає до стягнення становить 144, 80 грн. за період з 16.10.2015 року по 18.01.2016 року.

В решті нарахованих 22,87 грн. - 3 відсотків річних, розрахованих за грудень 2015 року(останній місяць оренди) слід відмовити як безпідставно нараховані.

Щодо нарахованих інфляційних втрат у розмірі 255,92 грн. за вищезазначений період, судом встановлено що вони заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають до стягнення.

Позивачем до стягнення заявлено пеню, що згідно розрахунку позивача становить суму у розмірі 1 634, 86 грн. за період з:

- 16.10.2015 року по 15.01.2016 року на суму боргу 7 029, 89 гнр. ( за зобов'язання жовтня 2015 року) нараховано 779,64 грн.;

- з 16.11.2015 року по 15.01.2016 року на суму боргу 7 832, 72 грн.(за зобов'язання листопада 2015 року) нараховано 717, 61 грн.;

- з 16.12.2015 року по 15.01.2016 року на суму боргу 3 682,39 грн. (за зобов'язання грудня 2015 року) нараховано 137,61 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно зі статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статей 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Проте, частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки, встановлений законом, може бути змінено у договорі.

Пунктом 8.2. договору, сторони визначили, що у разі несвоєчасної оплати орендної плати та інших платежів передбачених розділом 4, даного договору, орендодавець має право письмово вимагати, а орендар зобов'язаний у такому випадку сплатити, неустойку, а саме пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який стягується пеня, за кожен день прострочення від суми простроченого платежу.

Судом здійснено перерахунок суми пені у системі законодавство та встановлено, що позивачем невірно здійснено нарахування пені, сума яка підлягає до стягнення становить 1 355,61 грн. за період з:

- 16.10.2015 року по 15.01.2016 року на суму боргу 3576,61 грн. ( за зобов'язання жовтня 2015 року) нараховано 779,64 грн.;

- з 16.11.2015 року по 15.01.2016 року на суму боргу 7 832, 72 грн. (за зобов'язання листопада 2015 року) нараховано 575.97 грн.

Щодо стягнення суми нарахованої пені у розмірі 137,61 грн. за зобов'язання грудня 2015 року (сума боргу 3 682,39 грн.), то суд прийшов до висновку про відмову у її задоволенні враховуючи вищевикладине помилкове нарахування за останній місяць оренди.

В решті нарахованої пені у розмірі 279, 25 грн. слід відмовити як безпідставно нарахованої.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволенні позовних вимог, а саме про стягнення із відповідача заборгованості у розмірі 20 301, 33 грн. (з яких: 18 545, 00 грн. - сума боргу; 144,80 грн. - 3% річних; 1 355,61 грн. - пеня; 255,92 грн. - інфляційні втрати).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується частиною 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору, тому судові витрати у справі покладаються на відповідача у розмірі 1 378,00 грн.

Керуючись статтями 33, 34, 35, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61166, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства "Київпроект" (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 16-22, ) заборгованості у розмірі 20 301, 33 грн. (з яких: 18 545, 00 грн. - сума боргу; 144,80 грн. - 3% річних; 1 355,61 грн. - пеня; 255,92 грн. - інфляційні втрати) та судові витрати у розмірі 1 378,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову в частині нарахування пені у розмірі 279,25 грн. та 22,87 грн. 3 відсотків річних - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.03.2016 р.

Суддя О.О. Ємельянова