КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2016 р. справа№ 910/22611/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників:

позивача за первісним позовом - Мельник М.В.

відповідача за первісним позовом - не з'явились

третьої особи - Заверуха І.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод»

на рішення Господарського суду м. Києва від 05.11.2015 р.

у справі № 910/22611/15 (суддя - Ковтун С.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мустанг-8»

третя особа Публічне акціонерне товариство «Івано-Франківський арматурний завод»

про звернення стягнення на предмет застави

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мустанг-8»

до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі - позивач) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мустанг-8» (далі - відповідач) про звернення стягнення на предмет застави, що належить на праві власності ТОВ «Мустанг-8» за договором застави від 30.04.2013 р., зареєстрованим в реєстрі за № 527, а саме: трансформатори току типу ТПЛ-10 у кількості 17 одиниць, інвентарний № 6395, з визначенням способу реалізації - продажу предмета застави шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за ціною, визначеною в рішенні суду на підставі оцінки, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, на стадії судового розгляду.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.09.2015 р. було залучено до участі у справі Публічне акціонерне товариство «Івано-Франківський арматурний завод» у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мустанг-8» подало зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про визнання недійсним договору застави від 30.04.2013 р.

Рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/22611/15 від 05.11.2015 р. первісний позов задоволено повністю; у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 05.11.2015 р., Публічне акціонерне товариство «Івано-Франківський арматурний завод» подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та прийняти нове рішення в цій частині про повне задоволення зустрічного позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, третя особа посилається на те, що при укладанні договору застави від 30.04.2013 р. була відсутня згода загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Мустанг-8» на укладення даного договору, а тому такий договір підлягає визнанню недійсним, оскільки укладений з боку ТОВ «Мустанг-8» з перевищенням повноважень.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2016 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/22611/15, а розгляд справи призначено на 16.02.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2016 р. розгляд справи було відкладено до 17.03.2016 р.

17.03.2016 р. через відділ документального забезпечення від Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» надійшло клопотання про призначення судово-економічної експертизи для втановлення дійсної ринкової вартості майна, а саме: трансформаторів току типу ТПЛ-10 у кількості 17 одиниць, станом на час проведення експертизи.

Відповідно до ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Розглянувши вказане клопотання третьої особи, дослідивши питання, які були поставлені судовому експерту для роз'яснення, колегія суддів дійшла висновку про те, що з'ясувати ці питання можливо під час розгляду справи по суті, оскільки вони мають лише правовий характер та не потребують спеціальних знань, оскільки в матеріалах справи міститься звіт від 27.10.2015 р. з оцінки майна, проведеної ТОВ «Ако експерт», яким встановлено ринкову вартість предмету застави (17 трансформаторів току типу ТПЛ-10).

В засідання суду, призначене на 17.03.2016 р., представник відповідача за первісним позовом вдруге не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду скарги, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначеного представника суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначених представників не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача за первісним позовом та третьої особи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

12.05.2006 р. між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та Публічним акціонерним товариством «Івано-Франківський арматурний завод» (далі - позичальник) було укладено генеральний договір кредитної лінії № 2298 (далі - кредитний договір).

30.04.2013 р. у зв'язку із реструктуризацією заборгованості, Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» та Публічне акціонерне товариство «Івано-Франківський арматурний завод» (далі - позичальник) уклали додаткову угоду № 31 до кредитного договору.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, в редакції додаткової угоди, кредит надається банком позичальнику у вигляді невідновлювальної кредитної лінії. Загальний ліміт кредитної лінії на дату здійснення реструктуризації дорівнює:

- у гривневому еквіваленті, за курсом, що складається на міжбанківському валютному ринку України (далі - МВРУ) на дату виконання зобов'язань ПАТ «ІФАЗ», як поручителя на підставі договору поруки, по зобов'язаннях ПрАТ «Інтеко», які виникли на підставі генерального кредитного договору № 4107 від 20.03.2008 р., а саме: гривневий еквівалент 7 586 688,71 дол США (заборгованість за кредитом та процентами);

- плюс гривневому еквіваленту, за курсом, що складається на МВРУ на дату погашення суми заборгованості по генеральному кредитному договору № 3516 від 05.06.2007 р., а саме: гривневий еквівалент 8 648 943,10 дол США (заборгованість за кредитом та процентам);

- плюс гривнева заборгованість за договором № 2298 від 12.05.2006 р. на дату здійснення реструктуризації, яка складає 445 954,06 грн (заборгованість за кредитом);

- плюс подвійний ліміт гривневого еквіваленту суми заборгованості за договором № 2298 від 12.05.2006 р. (заборгованість за кредитом) за курсом, що складається на МВРУ на дату здійснення реструктуризації, а саме: гривений еквівалент 3 930 897,32 дол США;

- плюс гривневий еквівалент суми заборгованості за договором № 2298 від 12.05.2006 р. (проценти по кредиту), за курсом, що складається на МВРУ на дату здійснення реструктуризації, а саме: гривневий еквівалент 890 482,89 дол США;

- плюс заборгованості за комісіями за генеральними кредитними договорами № 4107 від 20.03.2008 р., № 3516 від 05.06.2007 р. і договором № 2298 від 12.05.2006 р., а саме: 11 181 881,03 грн.

Таким чином, враховуючи вказаний порядок розрахунку, загальна сума ліміту кредиту становить 183 242 483,05 грн.

На кінець дня проведення реструктуризації встановлено ліміт кредитної лінії по генеральному договору кредитної лінії № 2298 від 12.05.2006 р. у розмірі, що складається із:

- суми у гривнях, еквівалентної сумі заборгованості в дол США (заборгованість за кредитом і процентами) по генеральному договору кредитної лінії № 2298 від 12.05.2006 р., генеральному кредитному договору № 3516 від 05.06.2007 р. та генеральному кредитному договору № 4107 від 20.03.2008 р. за валютним курсом, що складається на МВРУ на дату здійснення реструктуризації;

- заборгованості в гривнях (заборгованість за кредитом та комісіями) по генеральному договору кредитної лінії № 2298 від 12.05.2006 р., генеральному кредитному договору № 3516 від 05.06.2007 та генеральному кредитному договору № 4107 від 20.03.2008 р.

Таким чином, враховуючи вказаний порядок розрахунку, загальна сума ліміту кредиту на кінець дня проведення реструктуризації становитиме 167 224 076,47 грн.

Згідно з п. 1.3 строк користування (термін повернення) кредитом до 29.04.2019 р. позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі у строки, порядку та на умовах, визначених цим договором, не пізніше строку, зазначеного у п. 1.3 цього договору, у відповідності до графіку, який є невід'ємною частиною цього договору.

Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить на строк з 30.04.2013 р. по 29.04.2015 р. включно - 0,1% річних у гривнях, з 30.04.2015 р. по 29.04.2017 р. включно - 6% річних у гривнях, з 30.04.2017 р. по 29.04.2019 р. включно 12% річних у гривнях (1.4 кредитного договору).

Як передбачено п. 1.5 кредитного договору, кредит надається позичальнику на такі цілі: реструктуризація заборгованості по генеральному договору кредитної лінії № 2298 від 12.05.2006 р., генеральному кредитному договору № 3516 від 05.06.2007 р., укладеному з позичальником, та генеральному кредитному договору № 4107 від 20.03.2008 р., укладеному з ПрАТ «Інтеко».

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що позивач за первісним позовом, на його думку, виконав умови укладеного кредитного договору у повному обсязі та надав відповідачу за первісним позовом кредитні кошти у загальному розмірі 171 934 122,41 грн, однак ТОВ «Мустанг-8» в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання щодо своєчасного погошання суми кредиту не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 333 474 414,17 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як було встановлено вище, позивач за первісним позовом свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, однак третя особа в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання щодо своєчасного погошання суми кредиту не виконала, оскільки у матеріалах справи відсутні докази сплати заборгованості по кредиту та процентам.

30.04.2013 р. з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (далі - заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мустанг-8» (далі - заставодавець) було укладено договір застави (далі - договір застави).

Відповідно до п. 1.1 договору застави заставодавець передає в заставу заставодержателю предмет застави, що належить заставодавцю на праві власності, а саме: трансформатори току типу ТПЛ-10 у кількості 17 одиниць, інвентарний № 6395.

Згідно з п. 1.2.3 договору застави місцезнаходження (місце зберігання) предмету застави: м. Івано-Франківськ, вул. Коновальця, 229. Документом, який підтверджує правомірне знаходження предмету застави, є договір оренди майна № 02/07/07А від 20.07.2007 р., укладений між ТОВ «Мустанг-8» та ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод».

Як передбачено п. 1.2.2 договору застави, ринкова вартість предмета застави відповідно до звіту незалежної експертної оцінки від 01.03.2013 р., складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Глобал Аппрейзел», становить 40 900,00 грн.

Застава за договором застави забезпечує вимоги заставодержателя щодо виконання позичальником виконання позичальником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього, а також щодо виконання заставодавцем зобов'язань за цим договором (п. 2.1 договору застави).

Відповідно до п. 3.1.4 договору застави заставодавець протягом десяти календарних днів з моменту укладення цього договору повинен застрахувати предмет застави на його повну вартість, але не на меншу за узгоджену сторонами і зафіксовану в п. 1.2.2 цього договору, на весь строк дії цього договору, від вогневих та майнових ризиків в страховій компанії, яка рекомендована заставодержателем або акредитована у заставодержателя на умовах, що є прийнятними для заставодержателя. Заставодержатель за таким договором є вигодонабувачем. За невиконання або неналежне виконання даного пункту договору заставодержатель має право вимагати від заставодавця сплати штрафу у розмірі 0,5% від суми одержаного кредиту, але не менше 500,00 грн.

Згідно з п. 4.1 договору застави заставодержатель набуває права звернути стягнення на предмет застави, його реалізацію та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмета застави у разі невиконання або неналежного виконання будь-якого із зобов'язань, умов, що випливають з кредитного договору (в тому числі, але не виключно, щодо повернення кредиту або його частини в строк, передбачений кредитним договором, та/або сплати процентів за користування кредитом, та/або комісійної винагороди та/або виконання будь-яких інших грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором).

Як передбачено п. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду.

Так, 20.08.2015 р. позивач за первісним позовом здійснив державну реєстрацію обтяження рухомого майна в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються:

1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження;

2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача;

3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону;

5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження;

6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом.

Відповідно до звіту від 27.10.2015 р. з оцінки майна, проведеної Товариством з обмеженою відповідальністю «Ако експерт», ринкова вартість предмету застави (17 трансформаторів току типу ТПЛ-10) складає 8 415,00 грн (еквівалентно 383,67 доларів США, 337,32 Євро).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мустанг-8» не заперечувало проти вказаного звіту.

У зв'язку з невиконанням третьою особою зобов'язань за кредитним договором, станом на 30.07.2015 р. виникла заборгованість перед позивачем за первісним позовом у розмірі 333 474 414,17 грн.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача за первісним позовом про звернення стягнення на предмет застави, що належить на праві власності ТОВ «Мустанг-8» за договором застави від 30.04.2013 р., зареєстрованим в реєстрі за № 527, а саме: трансформатори току типу ТПЛ-10 у кількості 17 одиниць, інвентарний № 6395, з визначенням способу реалізації - продажу предмета застави шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за ціною 8 415,00 грн в рахунок часткового погашення заборгованості ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» за генеральний договором кредитної лінії № 2298 від 12.05.2006 р. у загальному розмірі 333 474 414,17 грн, є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мустанг-8» звенулось з позовом до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про визнання недійсним договору застави від 30.04.2013 р.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач за зустрічним позовом посилається на те, що при укладанні договору застави від 30.04.2013 р. була відсутня згода загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Мустанг-8» на укладення даного договору.

Відповідно до п. 9.2 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Мустанг-8» до виключної компетенції загальних зборів належить затвердження договорів (угод) укладених на суму, що перевищує 500 000 грн.

Встановлено, що договір застави від 30.04.2013 р. від імені ТОВ «Мустанг-8» підписала ОСОБА_4 за довіреністю виданою директором підприємства ОСОБА_5

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Як передбачено ч. 2 ст. 97 ЦК України, органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу (ст. 98 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 п. 3 ст. 92 ЦК України у відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, якщо від імені юридичної особи діяла посадова особа - орган юридичної особи, діє презумпція наявності повноважень у такої особи, за виключенням випадків, коли особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. При цьому, третя особа визнається такою, що знала про такі обмеження, якщо вони встановлені безпосередньо законом або якщо відомості про такі обмеження внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, у встановленому законом порядку.

У матеріалах справи відсутні докази того, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на дату підписання договору застави містилися дані про наявність обмежень у директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Мустанг-8» ОСОБА_5

Враховуючи те, що позивач за зустрічним позовом не довів, що відповідачу за зустрічним позовом було відомо про обмеження повноважень директора ТОВ «Мустанг-8», судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що договір застави не суперечить закону і є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків за ним, а тому позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання недійсним договору застави від 30.04.2013 р. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 05.11.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 05.11.2015 р. у справі № 910/22611/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/22611/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам та третій особі.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран