ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р. Справа № 921/1110/15-г/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1

при секретарі Карнидал Л.Ю.,

розглянувши апеляційну Приватного підприємства Макгри, б/н від 05.01.2016 (вх.№01-05/599/16 від 03.02.2016)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.12.2015

у справі № 921/1110/15-г/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Агробізнес, с. Токи Підволочинського району Тернопільської області

до відповідача: Приватного підприємства Макгри , с. Малий Ходачків Тернопільського району Тернопільської області

про стягнення 108 939 грн заборгованості

за участю представників:

позивача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 31.12.2015);

відповідача: не зявився (належно повідомлений)

Автоматизованим розподілом справу розподілено для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді М.І. Хабіб, суддів О.В. Зварич та Я.О. Юрченка.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 05.02.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 01.03.2016.

Ухвалою суду від 01.03.2016 розгляд даної справи відкладено на 22.03.2016.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ТОВ «Агробізнес» звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ПП «Макгри» стягнення 108 939 грн заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на виконання умов договору купівлі-продажу № 21/02-14 від 20.02.2014 позивач поставив відповідачу товар (вугілля) на загальну суму 167 709, 00 грн, яке підлягало оплаті на умовах 100% попередньої оплати або упродовж 3х днів з моменту отримання. Позивач вказує, що за іншим договором купівлі-продажу № 20/02-14 від 20.02.2014 він мав зобовязання перед відповідачем щодо сплати 58770,00грн за товар ( цеглу). В порядку ст. 601 ЦК України відповідачу була надіслана заява про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 58 770, 00 грн. Посилаючись на ст.ст. 526, 629, 655 ЦК України та ст. 193 ГК України, ТОВ «Агробізнес» просив задоволити позов і стягнути з відповідача 108 939, 00 грн заборгованості, яка визначена ним з урахуванням зарахування зустрічних однорідних вимог.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 08.12.2015 (суддя Андрусик Н.О.) позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з ПП Макгри на користь ТОВ Агробізнес 108 939 грн заборгованості та 1 634,09 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване ст. ст. 11, 525, 526, 530, 599, 601, 629, 655, 692 ЦК України, ст. ст. 65, 193, 203 ГК України, ст. ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. При задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що позивач поставив відповідачу вугілля на суму 167 709,00грн. Про прийняття відповідачем поставленого позивачем товару свідчать видаткові накладні, підписані директором ПП «Макгри» та скріплені печаткою підприємства, що у відповідності до норм чинного законодавства, зумовлює його обовязок оплатити поставлений позивачем товар. Відповідач поставив позивачу цеглу на суму 58 770,00грн, що підтверджено видатковими накладними. Зобовязання позивача перед відповідачем на суму 58 770,00грн припинилися шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Доказів оплати решти вартості поставленого вугілля на суму 108939,00грн відповідач суду не подав.

Відповідач не погодився із прийнятим рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.12.2015 у даній справі, прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. Відповідач посилається на те, що у видаткових накладних № 33 від 31.03.2014 та № 36 від 07.04.2014 не вказано посади чи інших даних про особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, у позивача відсутні довіреності, видані цій особі. Апелянт також вказує, що у видатковій накладній №36 ціна товару не відповідає ціні, визначеній договором умовам договору. Відтак вважає, що сторонами не досягнуто згоди щодо зміни ціни товару та спростовує доводи позивача про порушення відповідачем зобовязань щодо оплати товару.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів відповідача та зазначає, що про прийняття товару скаржником свідчить підпис керівника скаржника на накладних № 33 від 31.03.2014 та № 36 від 07.04.2014, який скріплений печаткою ПП «Макгри», чим пояснюється відсутність довіреності на отримання цінностей. При отриманні товару та підписанні накладних керівник відповідача мав вказати свою посаду, тому це не є помилкою позивача. Позивач вважає, що ціна товару погоджена сторонами, оскільки, п. 2.1 договору визначає ціну партії товару в розмірі не менше ніж 650 грн 00 коп за 1 тонну з ПДВ 20 %. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Скаржник не забезпечив участі свого представника в судове засідання 22.03.2016, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. 22.03.2016 від скаржника на адресу суду надійшла довідка територіального органу Державного казначейства України про зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України судового збору, сплаченого згідно з квитанцією № 0.0.485755003.1 від 05.01.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 22.03.2015 заперечив доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив оскаржуване судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджено матеріалами справи, 20.02.2014 ТОВ «Агробізнес» та ПП «Макгри» укладено договір купівлі-продажу 21/02-14, за умовами п. 1.1. якого продавець (позивач) зобов'язується передати у власність покупцю (відповідачу) вугілля (товар) в кількості згідно замовлень, рахунків та накладних, а відповідач зобовязувався прийняти та оплатити даний товар.

Згідно з пунктом 2.1 договору ціна партії товару становить не менше ніж 650,00 грн за 1 тонну з ПДВ 20 %, однак, остаточна вартість визначається при погодженні замовлення на підставі виставленого рахунку.

Партія товару вважається переданою продавцем, і прийнято покупцем, з моменту підписання видаткової накладної (п. 3.4. договору).

Відповідно до п.4.1 договору розрахунок за партію товару здійснюється у національній валюті України гривні, шляхом перерахування покупцем грошової суми в такому порядку: на умовах 100% передоплати, або протягом трьох календарних днів з моменту отримання партії товару.

Строк дії даного договору визначено з моменту його підписання і до 31.12.2014 (п. 6.2. договору).

Згідно з видатковими накладними № 33 від 31.03.2014 та № 36 від 07.04.2014 позивач поставив відповідачу 237, 100 тонн вугілля на загальну суму 167 709, 00 грн. Накладні підписані двома сторонами та скріплені їх печатками. Оригінали цих накладних оглянуті в судовому засіданні 22.03.2016, їх копії в матеріалах справи.

Крім того, суду подані товарно-транспортні накладні від 31.03.2015 та від 07.04.2015 на перевезення 237,100тонн ( всього 7 т.т. накладних), які також підписані двома сторонами та скріплені їх печатками.

Доказів оплати товару відповідачем суду не подано.

З матеріалів справи вбачається, що ПП «Макгри» та ТОВ «Агробізнес» 20.02.2014 був укладений договір купівлі-продажу № 20/02-14, відповідно до п. 1.1. якого продавець (відповідач ) зобовязався передати у власність покупцю (позивачу) партіями цеглу в кількості згідно замовлень, рахунків та накладних, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його на умовах установлених цим договором.

Відповідно до п.4.1 договору розрахунок за партію товару здійснюється у національній валюті України гривні, шляхом перерахування покупцем грошової суми в такому порядку: на умовах 100% передоплати, або протягом 14 календарних днів з моменту отримання партії товару.

Згідно з видатковими накладними № РН-0000052 від 07.11.2014, № РН-0000053 від 10.11.2014, № РН-0000054 від 11.11.2014, № РН-0000055 від 12.11.2014, № РН-0000056 від 13.11.2014, № РН-0000057 від 14.11.2014, № РН-0000058 від 17.11.2014, № РН-0000059 від 18.11.2014, № РН-0000060 від 19.11.2014, № РН-0000061 від 20.11.2014, № РН-0000062 від 21.11.2014 відповідач поставив позивачу цеглу на загальну суму 58 770 грн.

Позивач надіслав відповідачу заяву № 2483 від 29.10.2015 про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 58 770 грн та припинення на цю суму забовязань відповідно до ст. 601 ЦК України.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору купівлі-продажу № 21/02-14 позивач поставив відповідачу у березні-квітні 2014року вугілля на суму 167 709, 00 грн, яке мало бути оплачене відповідачем упродовж 3-х днів з моменту його отримання.

Поряд з тим, матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору купівлі-продажу № 20/02-14 відповідач поставив позивачу в листопаді 2014 року цеглу на загальну суму 58 770,00грн, яку позивач мав оплатити упродовж 14-ти днів з моменту отримання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач та позивач не оплатили товару, проте позивач надіслав відповідачу заяву № 2483 від 29.10.2015 про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 58 770 грн та припинення на цю суму забовязань відповідно до ст. 601 ЦК України.

Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ГК України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування; для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення викладені у статті 601 ЦК України.

Таким чином, з урахуванням заяви позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 58 770,00грн, заборгованість відповідача становить 108 939,00грн.

Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у позивача довіреностей на отримання товару та незазначення у видаткових накладних посади чи інших даних про особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, оскільки як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, видаткові накладні підписані керівником відповідача, яким підписаний договір купівлі-продажу, та скріплені печаткою відповідача. Як вірно вказав суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 ГК України керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами.

Слід також зазначити, що поставка вугілля позивачем відповідачу підтверджується не лише видатковими накладними, підтверджується також товарно транспортними накладними, які підписані двома сторонами та скріплені їх печатками, проти яких відповідач не подав жодних заперечень.

Відповідач не подав буд-яких доказів на спростування факту підписання накладних його керівником та не заперечив і не спростував самого факту отримання вугілля від позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Частиною 2 цієї статті визначено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Договором купівлі-продажу 21/02-14 передбачено, що ціна партії товару становить не менше ніж 650,00 грн за 1 тонну з ПДВ 20 %, тобто, договором визначена мінімальна ціна за 1 тонну. Тому поставка товару за ціною 658,33 грн за 1 тонну без ПДВ (накладна №36 від 07.04.2014) не суперечить умовам договору. Крім того, у разі незгоди з ціною товару, вказаній у видатковій накладній №36, відповідач вправі був відмовитися від прийняття товару. Відтак суд відхиляє доводи скаржника про невідповідність ціни товару, вказаній у видатковій накладній №36, ціні, визначеній договором, та про недосягнення сторонами згоди щодо зміни ціни товару.

Таким чином, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає правомірним рішення суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 108 939,00 грн заборгованості .

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не доведено, доказів не подано наявності підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для скасування чи зміни рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 91, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.12.2015 у справі № 921/1110/15-г/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 25.03.2016.

ОСОБА_3 Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Я.О. Юрченко