РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016Справа №910/3067/16
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр"

до комунального підприємства "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві Державної адміністрації

про стягнення 2 170,32 грн.

Представники:

від позивача: Коваль К.М.- представник за довіреністю № 02-204 від 18.01.2016 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" до комунального підприємства "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві Державної адміністрації про стягнення 2 170,32 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між комунальним підприємством "Головний інформаційно-обчислювальний центр" та комунальним підприємством "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві Державної адміністрації укладено договір № 1854 на виконання робіт по наданню та супроводженню програмного забезпечення від 1 квітня 2008 року.

Позивач надав послуги по наданню та інформаційно-технологічному супроводженню програмного забезпечення виконавця на ПК замовника, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг.

Проте, відповідач не в повному обсязі виконав умови договору щодо своєчасної оплати за надані послуги.

У зв'язку з чим позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 1 704,00 грн, індексу інфляції в розмірі 200,09 грн., три відсотки річних в розмірі 42,10 грн, неустойки в розмірі 224,13 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.02.2016 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 22.03.2016 р.

В судове засіданні 22.03.2016 представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 19.01.2016 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 010.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

1 квітня 2008 року між комунальним підприємством "Головний інформаційно-обчислювальний центр" та комунальним підприємством "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві Державної адміністрації укладено договір № 1854 на виконання робіт по наданню та супроводженню програмного забезпечення.

Згідно з ч.1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п.1.1 договору, замовник доручає та оплачує, а виконавець приймає на себе виконання робіт по наданню та інформаційно-технологічному супроводженню програмного забезпечення виконавця на ПК замовника відповідно до додатку № 1 до договору.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що місячна вартість робіт, які виконуються згідно п. 1.1. договору, визначається відповідно до додатку № 1 до договору.

Додатком № 1 до договору № 1854 від 01.04.2008 р. встановлено, що вартість послуг за календарний місяць з січня 2015 р. із ПДВ становить 552,00 грн.

У вартість робіт, обумовлених додатком № 1, не входить і оплачуються замовником додатково: фактичні витрати на виконання робіт по системному супроводу задач, фактичні витрати по впровадженню на ПК замовника програмного забезпечення, навчання персоналу замовника роботі на ПК, витрати по матеріальному забезпеченню ПК, а також вартість замінних вузлів і блоків при ремонті ПК (п. 3.2.).

Відповідно до п. 3.3. вартість робіт розраховується на основі діючих прейскурантів та калькуляцій КП ГІОЦ.

Згідно з п. 3.4. розрахунки замовника з виконавцем за виконані роботи, передбачені п. 1.1. договору, здійснюються шляхом безготівкового розрахунку на підставі акта виконаних робіт, погодженого обома сторонами.

Пунктом 3.5. договору передбачено, що вартість робіт, що зазначені у акті виконаних робіт, оплачується замовником на протязі п'яти днів з дня підписання акта.

Відповідно до статті 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 5.1., 5.2. договору, термін дії договору встановлюється з 1 квітня 2008 року до 31 грудня 2008 року. Даний договір вважається пролонгованим на тих же умовах на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін письмово не заявила про необхідність внесення змін або припинення дії договору.

Відповідач звернувся до позивача із листом вих.. № 229/45 від 04.02.2015 р., відповідно до якого просив протягом 2015 року надавати додаткові послуги в рамках укладеного договору, а саме системний супровід задач із розщепленням сум по складових тарифу з ПУБСПТ та надання форм зведених відомостей з розщеплення по складових тарифу з ПУБСПТ.

На виконання умов договору між сторонами були підписані уповноваженими особами сторін та скріплені їхніми печатками акти здачі-приймання наданих послуг, а саме:

- акт № 333-4586 від 30 квітня 2015 року на суму 552,00 грн.;

- акт № 333-2125від 27 лютого 2015 року на суму 768,00 грн.;

- акт № 333-4769 від 30 квітня 2015 року на суму 768,00 грн.

Таким чином, всього було підписано актів виконаних робіт на загальну суму 2 088,00 грн.

Відповідач частково здійснив оплату наданих послуг в розмірі 384,00 грн.

Згідно з ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідач направив позивачу гарантійний лист за вих. № 1575/45 від 26.11.2015, з якого видно, що комунальне підприємство "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві Державної адміністрації зобов'язується та гарантує сплату заборгованості в сумі 1 704,00 грн. Погашення заборгованості може здійснюватись відповідно до наведеного графіку.

Проте, заборгованість не сплачена.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором у відповідача перед позивачем в сумі 1 704,00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем визнаний у гарантійному листі вих.. 3 1575/45 від 26.11.2015, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, позивач просив також стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у сумі 200,09 грн. та 42,10 грн. - 3 % річних.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та положень статті 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат пов'язані з інфляційними процесами в розмірі 200,09 грн. та три проценти річних в розмірі 42,10 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 224,13 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 4.4. договору, при порушенні п. 3.4 договору замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення заборгованості до дати сплати боргу.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами Цивільного кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

З огляду на вищенаведене, суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 224, 13 грн.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з комунального підприємства "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві Державної адміністрації (03087, м. Київ, вул. Волинська, будинок 4А, ) на користь комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" (02192, м. Київ, вул. Космічна, 12-А, ) суму основного боргу в розмірі 1704 (одна тисяча сімсот чотири) грн. 00 коп., індекс інфляції в розмірі 200 (двісті) грн. 09 коп., три відсотки річних в розмірі 42 (сорок дві) грн. 10 коп., неустойку в розмірі 224 (двісті двадцять чотири) грн. 13 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 31.03.2016 року.

Суддя С.М.Мудрий