ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"24" березня 2016 р. Справа № 918/117/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М., розглянувши матеріали справи за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

до відповідача: Березнівської міської ради

про скасування рішення в частині та визнання додаткової угоди укладеною

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 23 грудня 2015 року);

Від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність від 08 лютого 2016 року);

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулось до господарського суду Рівненської області з позовом до Березнівської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту 2 Рішення Березнівської міської ради № 682 від 20 серпня 2015 року в частині встановлення для ПАТ "Укрнафта" орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,3966 га. в м.Березне, вул. Андріївська 75, в розмірі 12 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та визнання укладеним додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 18.08.2010 року.

Позовні вимоги аргументовані наступним.

18 серпня 2010 року між Березнівською міською радою (далі відповідач, орендодавець) та Публічним акціонернимтовариством "Укрнафта" (далі позивач, орендар) укладено договір оренди земльної ділянки, яка розташована за адресою: м.Березне, вул. Андріївська 75, загальною площею 0,3966 га., строком дії на 5 років.

Умовами договору передбачено, що орендар має переважне право на поновлення договору на новий строк.

У з'вязку з закінченням строку дії договору, позивач керуючись статтею 33 Закону України "Про оренду землі" (далі - Закон) та умовами договору, звернувся до відповідача з листом про наміри подальшого користування земельною ділянкою та продовження строку дії договору та з проектом додаткового договору, підписаного позивачем.

Проте, на думку позивача відповідач з порушенням строку встановленого статтею 33 Закону не повідомив позивача про наявність будь-яких заперечень, а лише 31 серпня 2015 року направив на адресу позивача витяг з рішення ради № 682 від 20 серпня 2015 року.

Разом з тим позивач зазначає, що пунктом 2 оскаржуваного рішення відповідач безпідставно в односторонньому порядку змінив розмір орендної плати за користування зазначеною ділянкою та встановив розмір орендної плати на рівні 12 % від нормативної грошової оцінки без дотримання регуляторної процедури затвердження ставок плати за землю, як місцевого податку за збору. Відтак, вказане рішення в цій частині, на думку позивача, підлягає скасуванню.

02 березня 2016 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якої відповідач позовні вимоги не визнає, а в задоволенні позову просить суд відмовити з огляду на наступне.

Відповідач зазначає, що відповідно до статті 33 Закону відповідач розглянув лист позивача з пропозицією пролонгації дії договору оренди на сесії міської ради в силу вимог статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

На думку відповідача, такими діями останній вказав на необхідність здійснення обговорення щодо істотних умов договору оренди з метою прийняття рішення про поновлення строку даного договору з позивачем на нових умовах.

Відповідач зазначає, що позивач повідомлявся про розгляд його звернення щодо продовження строку дії договору оренди землі.

Разом з тим, відповідач зазначає, що орендну плату в розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та строк дії договору у 5 років було встановлено позивачу ще рішенням Березнівської міської ради № 545 від 27 лютого 2010 року.

Також відповідач зазначає, що у поданій позовній заяві позивач просить суд визнати додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки укладеною на тих же умовах, але при цьому пунктом 2 додаткової угоди позивачем вказано термін оренди строком в 10 років, що суперечить пункту 9 цього ж договору.

24 березня 2016 року позивачем подано до суду додаткові пояснення, згідно яких зокрема позивач зазначає, що пункт 2 додаткової угоди щодо встановлення дії договору оренди на 10 років є виключно технічною опискою, оскільки договір оренди підлягає поновленню на 5 років, а загальний строк відповідно буде складати 10 років.

Також, позивач зазначає, що не був обізнаний з рішенням Березнівської міської ради № 545 від 27 лютого 2010 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність копій документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Рішенням Березнівської міської ради № 545 від 27 лютого 2010 року "Про поновлення договорів оренди" міська рада вирішила поновити договори оренди земельних ділянок зокрема ВАТ "Укрнафта" по вул. Андріївській 75, площею 0,3966 га для функціонування та обслуговування автозаправочної станції строком на 5 років.

Пунктом 2 вказаного рішення міська рада встановила орендну плату дял ВАТ "Укрнафта" в розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки ВАТ "Укрнафта".

В подальшому 18 серпня 2010 року між Березнівською міською радою та ВАТ "Укрнафта" було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до предмету якого орендодавець передає а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,3966 гектара (3 966 м.кв.), що розташована в м.Березне, вул. Андріївська 75, для функціонування та обслуговування автозаправної станції.

Пунктом 8 договору передбачено, що договір укладено терміном на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

З пункту 9 договору слідує, що за оренду земельної ділянки орендар сплачує орендодавцеві орендну плату виключно у грошовій формі. Розмір орендної плати в рік складає 54 545,59 грн., що становить 11 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Річна орендна плата не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлений чинним законодавством України.

Пунктом 35 договору передбачено, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з пунктом 40 договору, він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Вказаний договір зареєстровано в Березнійвському районному відділі Рівненської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" 18 серпня 2010 року.

Таким чином, враховуючи положення пункту 8 договору, він укладений на 5 років до 19 серпня 2015 року.

За актом приймання передачі земельної ділянки від 18 серпня 2010 року міська рада, як орендодавець, передала а ВАТ "Укрнафта", як орендар, прийняв земельну ділянку згідно договору .

09 липня 2015 року ПАТ "Укрнафта" звернулось до відповідача з листом № 8.01.23/361 про поновлення договору оренди земельної ділянки, відповідно до змісту якого позивач зазначає про сплив строку на який було укладено договір оренди земельної ділянки, у зв'язку з чим, керуючись пунктом 8 договору оренди позивач повідомив відповідача про намір продовжити дію вказаного договору, та направив відповідачу підписаний зі своєї сторони проект додаткового договору про поновлення договору оренди.

У відповідь на вказаний лист Березнівська міська рада направила позивачу лист № 1232/02-19 від 06 серпня 2015 року, яким міська рада повідомила, що клопотання про поновлення договору оренди землі буде розглянуто на черговій сесії міської ради.

В подальшому Березнівська міська рада у відповідь направила позивачу лист № 1393/02-19 від 27 серпня 2015 року та витяг з рішення Березнівської міської ради від 20 серпня 2015 року № 682 "Про поновлення договорів оренди земельних ділянок".

З вказаного витягу слідує, що розглянувши заяву ПАТ "Укрнафта" міська рада вирішила поновити договір оренди земельної ділянки укладений з ПАТ "Укрнафта" для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (автозаправка) строком на 5 років площею 0,3966 га. в м. Березне, вул. Андріївська, 75 зі встановленням орендної плати в розмірі 12,0 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Так, відповідно до статті 33 Закону, визначено наступні варіанти поновлення договору оренди землі.

1 варіант: По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

2 варіант: У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Наведеною статтею також визначено, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Обгрунтовуючи свій позов ПАТ "Укрнафта" зазначає, що в силу вимог статті 33 Закону позивач направив пропозицію у встановлений строк щодо продовження дії договору та проект додаткової угоди.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-219цс14, частина 6 статті 33 Закону є самостійною підставою саме пролонгації договору оренди і ніяким чином не пов'язана з переважним правом на укладення договору оренди на новий строк.

З встановлених судом дій позивача, його позовних вимог викладених у позовній заяві, а також з пояснень представника в судовому засіданні суд приходить до висновку, що позивачем обрано саме перший варіант поновлення договору оренди землі, врегульований частинами 1-5 статті 33 Закону, та який передбачає можливість орендаря скористатись переважним правом на укладення договору оренди на новий строк шляхом дотримання певної процедури: повідомлення про намір скористатись переважним правом у визначений строк (частина 2 статті 33 Закону), направлення орендарем проекту додаткової угоди (частина 3 статті 33 Закону), можливість внесення змін до умов договору за згодою сторін (частина 4 статті 33 Закону), можливість припинення переважного права орендаря у разі недосягнення згоди щодо орендної плати та інших істотних умов (частина 4 статті 33 Закону), розгляд орендодавцем повідомлення та проекту додаткової угоди направлених орендарем, перевірка проекту додаткової угоди на відповідність вимогам закону (частина 5 статті 33 Закону), узгодження з орендарем, у випадку необхідності, істотних умов договору (частина 5 статті 33 Закону), прийняття орендодавцем, за відсутності заперечень, рішення про поновлення договору оренди (частина 5 статті 33 Закону).

Як видно з матеріалів справи, позивач направив відповідачу повідомлення про намір скористатись переважним правом у визначений строк та долучив до повідомлення проект додаткової угоди, що містила істотні умови відмінні від умов попереднього договору, а саме новий строк дії договору за пропозицією позивача мав становити 10 років, замість 5 років. Такий проект додаткової угоди не був погоджений відповідачем.

Натомість, відповідач, як орендодавець, визначив свій намір внести зміни до умов договору, а саме щодо розміру орендної плати, що відповідно відобразилося у його рішенні № 682 від 20 серпня 2015 року.

Таким чином, у зв'язку з прийняттям міською радою рішення № 682 від 20 серпня 2015 року, яким міська рада вирішила встановити розмір орендної плати в 12 % нормативної грошової оцінки (яка договором передбачена в розмірі 11 %) та з урахуванням пропозиції позивача про зміну строку дії договору яка не була схвалена відповідачем, суд приходить до висновку, що між сторонами не було досягнуто домовленості щодо істотних умов договору, в тому числі щодо орендної плати, відтак, в силу вимог статті 33 Закону переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припинилось.

Разом з тим, з обгрунтування позову слідує, що позивач вважає, що договір оренди продовжив свою дію в силу вимог частини 6 статті 33 Закону, якою передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до частини 6 статті 33 Закону (в редакції на час закінчення строку дії досліджуваного договору оренди землі) законодавцем передбачено можливість автоматичного поновлення договору оренди по закінченню строку його дії. Для такого автоматичного поновлення необхідною є наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користуватись виділеною йому земельною ділянкою після закінчення строку дії договору; орендар продовжує належним чином виконувати свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору.

Досліджуючи вказані обставини суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Березнівська міська рада 27 серпня 2015 року (в межах місячного терміну встановленого частною 6 статті 33 Закону) у відповідь на повідомлення направила позивачу лист № 1393/02-19 від 27 серпня 2015 року та витяг з рішення Березнівської міської ради від 20 серпня 2015 року № 682 "Про поновлення договорів оренди земельних ділянок".

З вказаного витягу судом встановлено, що розглянувши заяву ПАТ "Укрнафта" міська рада вирішила поновити договір оренди земельної ділянки укладений з ПАТ "Укрнафта" для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (автозаправка) строком на 5 років площею 0,3966 га. а .м Березне, вул. Андріївська 75 зі встановленням орендної плати в розмірі 12,0 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Таким чином, з наявних в матеріалах справи доказів слідує, що між сторонами існує спір щодо розміру орендної плати, а також стосовно внесення додатковою угодою до пункту 8 договору змін до строку дії договору (запропонованою позивачем додатковою угодою передбачено 10 років).

Суд констатує недосягнення сторонами згоди щодо орендної плати та інших істотних умов, як передбачено частиною 4 статті 33 Закону та необхідність їх узгодження, як це визначено частиною 5 статті 33 Закону. Такі, визначені Законом дії щодо узгодження істотних умов, є необхідною складовою процедури реалізації орендарем переважного права на поновлення договору.

Законодавець надає можливість сторонам переглянути істотні умови договору оренди, в тому числі розмір орендної плати і строк дії договору перед його поновленням. Обидві сторони договору фактично скористалися такою можливістю та висловили свої бажання щодо нових умов договору позивач щодо нового строку дії договору, відповідач стосовно розміру орендної плати.

Водночас, передбачена частинами 1-5 статті 33 Закону процедура реалізації орендарем переважного права на поновлення договору є окремою процедурою, а не тотожною автоматичному поновленню договору, передбаченому частиною 6 статті 33 Закону. Закон не визначає можливості одночасної реалізації поновлення договору за процедурою на підставі переважного права орендаря та за процедурою автоматичного поновлення договору.

З наведеного суд приходить до висновку про те, що позивач мав намір реалізувати своє право саме на переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, що врегульовано частинами 1-5 статті 33 Закону, а не шляхом автоматичного поновлення договору, що передбачено частиною 6 статті 33 Закону.

У своїх додаткових поясненнях позивач зазначив, що викладення пункту 2 додаткової угоди в такій редакції (строк дії договору 10 років) є технічною опискою, а правильним строком дії, який мав намір вказати позивач є 5 років.

Такі пояснення судом відхиляються як необгрунтовані з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 759 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статті 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Статтею 1 Закону встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону, встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

З наведених норм вбачається, що строк договору є істотною умовою договору оренди земельної ділянки.

У направленому відповідачу проекті додаткової угоди, так і в додатковій угоді яка є частиною тексту позовної заяви, позивач зазначив: "Пункт 8 договору оренди земельної ділянки викласти в наступній редакції: "Договір укладено на 10 (десять) років…"".

Також, у проекті додаткової угоди та в додатковій угоді яка є складовою прохальної частини позовної заяви позивач навів пункт 2 додаткової угоди у такій редакції: "Поновити договір оренди земельної ділянки від 18.10.2010 р., що зареєстрований у Березнівському районному відділі Рівненської регіональної філії Центру ДЗК від 18.08.2010 року за № 17 терміном на 10 (десять) років".

Помилка в даному випадку не може мати місце, оскільки запропонований позивачем строк договору було відображено не лише цифрами (10) але й літерами (десять). Про відсутність помилки/описки додатково свідчить та обставина, що позивач вказав такий строк не лише у проекті додаткової угоди, який було адресовано відповідачу, а також у позовній заяві, навівши текст додаткової угоди, яку він просить визнати укладеною.

А отже, позивач, під час процедури поновлення договору оренди, запропонував відповідачу зміни до істотної умови договору оренди земельної ділянки строку договору.

Наполягаючи, що в даному випадку мала місце помилка або технічна описка, позивач залишив поза увагою, що строк договору відноситься до істотних умов договору оренди, а також те, що ним було направлено відповідачу проект додаткової угоди саме з таким строком договору (10 років). Доказів направлення відповідачу пропозиції про поновлення договору оренди, яка б передбачала п'ятирічний або інший строк договору, позивач суду не надав.

Такі обставини, серед іншого, ставлять під сумнів обґрунтованість вимог позивача про визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною.

Крім того, судом встановлено, що в даному випадку має місце спір про поновлення договору оренди земельної ділянки, строк якого закінчився. З огляду на положення статті 33 Закону, а також на судову практику, що склалася під час розгляду такої категорії спорів, в даному випадку можуть мати місце способи захисту прав позивача, які передбачають оскарження відмови в укладенні додаткової угоди або оскарження наявного зволікання в укладенні додаткової угоди, а також визнання договору поновленим у випадку оспорювання факту автоматичного поновлення договору оренди землі.

Обрання такого способу захисту, як визнання додаткової угоди укладеною або оскарження наявного зволікання в укладенні додаткової угоди передбачає наявність зволікання, ухилення або інших обставин, що не дозволяють стверджувати про укладення договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 ЦК України.

Частиною першою статті 682 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статей 6, 627 ЦК України, свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Законодавцем закріплено принцип свободи договору, водночас цивільним законодавством визначено, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до частини третьої статті 6 та статті 627 ЦК України, при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

А отже, визначаючи спосіб захисту позивачу слід було звернути увагу на законодавство, що регулює порядок поновлення договору оренди землі (стаття 33 Закону), проаналізувати чи дотримано ним передбачену процедуру поновлення договору оренди землі, та у випадку наявності порушення його прав з боку орендодавця, обрати відповідний спосіб захисту, який би був спрямований на захист його порушених прав.

Водночас, звернувшись до суду з вимогою про визнання додаткової угоди укладеною, позивач не наводить аргументованого обґрунтування щодо підстав для задоволення такої вимоги.

Відповідно до роз'яснень наведених у пункті 2.17 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17 травня 2011 року № 6, у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, судам слід враховувати положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", який набрав чинності з 12.03.2011). Частиною шостою зазначеної статті передбачено, що договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і за відсутності протягом місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі. Відтак господарським судам у вирішенні відповідних спорів необхідно з'ясовувати, зокрема, чи повідомляв орендар орендодавця у встановленому порядку про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та чи заперечував орендодавець у строк, визначений законом, проти поновлення договору. Разом з тим судам слід враховувати, що до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція закону, яка була чинною на дату, з якої виникло переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки. При цьому, якщо відповідні правовідносини виникли між сторонами до внесення змін Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" (набрав чинності з 12.03.2011) до статті 33 Закону, судам слід брати до уваги, що попередня редакція зазначеної статті Закону не передбачала автоматичного поновлення договорів оренди землі. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності пов'язувалася з наявністю відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України наведеної у справі № 6-219цс14, частина 6 статті 33 Закону є самостійною підставою саме пролонгації договору оренди і ніяким чином не пов'язана з переважним правом на укладення договору оренди на новий строк. Частина 6 статті 33 Закону чітко встановлює юридичні факти необхідні для такого поновлення договору оренди та не містить вимоги щодо обов'язку орендаря (позивача) повідомляти орендодавця (відповідача) про намір пролонгувати договір оренди. Така пролонгація залежить лише від волі орендодавця, який зобов'язаний протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди направити лист-повідомлення, у разі за наявності заперечення щодо поновлення договору оренди землі.

Також, згідно з висновками Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 355 Цивільного процесуального кодексу України, за I півріччя 2015 року, слідує, що частиною 6 статті 33 Закону передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Рішенням Березнівської міської ради № 682 від 20 серпня 2015 року міська рада вирішила поновити договір оренди земельної ділянки від 18 серпня 2010 року, відтак суд приходить до висновку, що відповідач не заперечує проти пролонгації дії договору, а навіть навпаки визнав продовження його дії, проте позивач не вчинив жодних дій в подальшому після прийняття відповідачем спірного рішення для подальшого оформлення пролонгації договору. Позивач не надав суду доказів звернення до відповідача з пропозицією на укладення договору після прийняття відповідачем рішення та на підставі вказаного рішення, більш того позивач заявив позов про визнання вказаного рішення незаконним та скасування його в частині, що суперечить положенням статті 33 Закону.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач (орендар) продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, в свою чергу позивач не надав суду будь-яких доказів відмови чи зволікання зі сторони відповідача в укладенні додаткової угоди.

При встановленні вказаних обставин судом взято до уваги факт наявності між сторонами спору стосовно розміру орендної плати, та наявного зв'язку між пролонгацією договору та прийняттям міською радою рішення про таку пролонгацію.

Як зазначено вище, 20 серпня 2015 року розглянувши заяву ПАТ "Укрнафта" Березнівська міська рада вирішила поновити договір оренди землі та встановити орендну плану в розмірі 12,0 % від НГО земельної ділянки.

Відповідно до статті 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт або правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У разі прийняття органом державної влади або органом місцевого самоврядування акта, що не відповідає законодавству, і порушує права чи законні інтереси суб'єкта господарювання, останній відповідно до статті 20 цього Кодексу має право звернутися до суду із заявою про визнання такого акта недійсним (частина 2 статті 249 Господарського кодексу України, далі ГК України).

Відповідно до статті 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

Відповідно до пунктів 2, 10 частини 2 статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За замістом статті 93 Земельного кодексу України (далі ЗК України), право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним обєднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Згідно зі статтею 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Відповідно до статті 16 Закону, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування.

Судом взято до уваги ті обставини, що рішенням Березнівської міської ради № 545 від 27 лютого 2010 року (доказів скасування вказаного рішення сторонами суду не надано) міською радою було встановлено розмір орендної плати в сумі 12 % від НГО земельної ділянки. Таким чином, відповідачем підтверджено попереднє рішення про визначення розміру орендної плати.

Як зазначає відповідач, спірне рішення міської ради були прийнято саме з врахуванням попереднього рішення міської ради.

Згідно зі статтею 21 Закону, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Суд наголошує, що розмір орендної плати за землю встановлюється саме за згодою сторін, а тому твердження позивача про те, що відповідач, прийнявши рішення про визначення розміру орендної плати для позивача у розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки в односторонньому порядку змінив договірний розмір орендної плати є безпідставними. Односторонньої зміни договірних умов, що визначають розмір орендної плати, внаслідок прийняття відповідачем спірного рішення, на думку суду, не відбулося.

Відповідно до роз'яснень наведених у пункті 2.18 - 2.19 постанови пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17 травня 2011 року № 6, вирішення спорів про внесення змін до договору пов'язане із застосуванням положення частини першої статті 626 ЦК України, відповідно до якої договір є узгодженим волевиявленням двох або більше сторін, і тому суд не може зобов'язати іншу сторону договору внести зміни до нього. Отже, зацікавлена сторона у випадках, передбачених законом, може просити суд про внесення зміни до договору згідно з рішенням суду, а не про зобов'язання відповідача внести такі зміни до договору. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку. Згідно зі статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У визначених законом випадках застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Судам слід враховувати, що розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам частини першої статті 15, статті 21 Закону .

Статтею 30 Закону передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. При цьому надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання останнім вимог частини другої статті 188 ГК України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору. Якщо зі зміною граничного розміру орендної плати таку ж зміну до договору оренди в установленому законом порядку не внесено, то застосуванню підлягає відповідна умова договору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення (зокрема пункт 2) Березнівської міської ради № 682 від 20.08.2015 року в частині встановлення для ПАТ "Укрнафта" орендної плати в розмірі 12 % від НГО земельної ділянки не порушує прав та законних інтересів позивача. Слід зазначити, що зі змісту вказаного рішення слідує, що даним рішенням відповідачем не здійснювалась одностороння зміна умов договору, а навпаки вказане рішення прийняте з метою подальшого укладення між сторонами додаткової угоди про продовження дії договору оренди землі з врахуванням положень рішення ради № 545 від 27 лютого 2010 року. Позивачем не наведено обставин, з якими законодавство пов'язує підстави для скасування рішення органу місцевого самоврядування. Суду не подано доказів в підтвердження того, що спірне рішення суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси позивача.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про скасування рішення Березнівської міської ради від 20 серпня 2015 року № 682 в частині пункту 2 та вимоги про визнання укладеною додаткової угоди, в межах даної справи.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статті 32 ГПК України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

В силу вимог статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, положення норм статей 32, 33, 34, 43 ГПК України, та оцінюючи усі докази, які містяться у матеріалах справи у сукупності, господарський суд дійшов висновку що в задоволенні позову слід відмовити.

Судовий збір на підставі статті 49 ГПК України слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 43, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

1. В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" відмовити.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

повне рішення складено 29 березня 2016 року

Суддя Качур А.М.