ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2016 р.

Справа № 920/1441/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Євтушенкові Є.В.

за участю представників:

позивач ОСОБА_1;

відповідач ОСОБА_2;

третя особа не зявилась

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №437С/1-35) на рішення господарського суду Сумської області від 26 січня 2016 року по справі №920/1441/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Сумиобленерго, м. Суми

до Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Суми

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Бавар- SL, м. Суми

про визнання недійсним рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 26 січня 2016 року по справі (колегія суддів у складі: головуючий суддя Левченко П.І., суддя Зражевський Ю.О., суддя Сопяненко О.Ю.) у задоволенні позову відмовлено.

Позивач з указаним рішенням не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позов.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Третя особа у судове засідання не зявилась, відзиву на апеляційну скаргу не надала.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, приймаючи до уваги те, що явка представників сторін та третіх осіб у судове засідання не була визнана обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника третьої особи.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.06.2015 року №25 Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу визнано дії позивача, які полягали у порушенні строку надання третій особі підписаного договору про постачання (користування) електричної енергії, визначеного пунктом 2.1.4 Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 17.01.2013 року №32 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.02.2013 року за №236/22768, що є порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України Про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку послуг, повязаних з приєднанням до місцевих (локальних) електричних мереж у територіальних (географічних) межах Сумської області, на якій розташовані діючі електричні мережі позивача, що призвели до ущемлення інтересів споживача, які неможливо було б вчинити за умов існування значної конкуренції.

Відповідно до статті 52 Закону України Про захист економічної конкуренції, за вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті 2 резолютивної частини рішення № 26 від 25.06.2015 року, на позивача накладено штраф у розмірі 68000,00 грн. (пункт 3 резолютивної частини рішення №26 від 25.06.2015).

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України Про захист економічної конкуренції, позивач має право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Як свідчить штамп реєстрації вхідної кореспонденції на супровідному листі відповідача № 01-26/1890 від 30.06.2015 року, оспорюване позивачем вищезазначене рішення він отримав 13.07.2015 року.

Позивач 03.09.2015 року звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 26 від 25.06.2015 року.

Позивач не погоджується з висновками відповідача щодо порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки на думку позивача, в його діях відсутнє порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а оспорюване рішення ґрунтується на недоведених, неповно встановлених обставинах та не відповідає вимогам діючого законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд виходив з наступного.

Адміністративною колегією відповідача під час розгляду справи № 02-06/11-2015 встановлено обставини, які свідчать про те, що у діях позивача виявлено ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до пунктів 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.1.4 та 2.1.5 Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 17.01.2013 року за №32, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.02.2013 року за № 236/22768, (далі Правила приєднання), при стандартному приєднанні електроустановок першого ступеня потужності (до 15 кВт включно) передбачено пять етапів (процедур) при здійсненні приєднання:

1) подання замовником до електропередавальної організації заяви про приєднання електроустановки певної потужності відповідно до додатка 2 до цих Правил, необхідних документів;

2) безоплатне надання електропередавальною організацію протягом 5 робочих днів від дня подання зазначеної заяви замовнику підписаного договору про приєднання;

3) 15 робочих днів від дня оплати замовником електропередавальній організації вартості приєднання відповідно до договору про приєднання передбачено на викот послуги з приєднання для електроустановок першого ступеня потужності;

4) протягом 5 днів після введення в експлуатацію електроустановок зовнішнього електрозабезпечення електропередавальна організація надає замовнику підписаний договір про користування електричною енергією або договір про постачання електричної енергії.

5) на підставі заяви протягом 5 днів, якщо підключення не потребує припинення електропостачання інших споживачів, або 10 днів, якщо підключення потребує припинення електропостачання інших споживачів відбувається надання послуги з підключення електроустановки замовника до електричних мереж електропередавальної організації, після введення обєкта в експлуатацію.

Тобто, електропередавальна організація протягом 25 днів (друга, третя та четверта процедури) з моменту подачі заяви та своєчасної оплати замовником вартості приєднання зобовязана надати послугу з приєднання та надіслати відповідний договір.

Перша та пята стадії (процедури) можуть мати розрив у часі відносно інших процедур, оскільки формування звернення, введення в експлуатацію (процес будівництва) обєкта залежить виключно від замовника (забудовника).

Судом у рішенні встановлено, що третя особа ТОВ Бавар-SL є споживачем електричної енергії з 2003 року на підставі договору про постачання електричної енергії від 11.08.2003 № 935, згідно якого дозволена потужність струмоприймачів на обєкті заявника (третьої особи), розташованому за адресою: м. Суми, вул. Шевченка, 18 становила 4 кВт.

З метою збільшення дозволеної потужності струмоприймачів на вказаному обєкті до 15 кВт, споживач (третя особа) звернувся до позивача із заявою від 20.11.2013 року.

У звязку з зазначеним між позивачем та третьою особою 26.11.2013 року укладено договір про приєднання електричних мереж ПАТ Сумиобленерго №57/234 (далі договір про приєднання), терміном дії до 31.01.2014 року.

Додатковою угодою № 1 від 16.12.2013 року до договору про приєднання внесено зміни в частині подовження строку дії цього договору до 31.06.2014 року.

Пунктом 4 договору про приєднання, окрім можливості внесення плати за послуги з приєднання у розмірі 100 %, передбачена можливість замовника вносити плату частинами 70 % та 30 %.

Відповідно до листа позивача від 02.04.2015 року за № 17/3959, оплату послуг із стандартного приєднання ТОВ Бавар-SL здійснило двома частинами, а саме: 70 % (15246,00 грн.) 22.01.2014 року, та 30 % (6534,00 грн.) - 07.05.2014 року. Акт виконаних робіт складений та підписаний сторонами 21.05.2014 року.

Таким чином, внаслідок запровадження позивачем альтернативної системи оплати послуг з приєднання двома частинами (70 % та 30 %) період виконання договору про приєднання становив з 26.11.2013 по 21.05.2014, тобто більше пяти календарних місяців або 119 робочих днів.

На наступній стадії стандартного приєднання позивач замість додержання вимог пункту 2.1.4 Правил приєднання в частині надсилання підписаного договору про постачання електричної енергії у 5 денний термін надало підписаний договір споживачеві (третій особі) через 94 дні.

Враховуючи зазначене адміністративною колегією відповідача прийнято рішення від 25.06.2015 року № 25 Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, згідно якого:

- визнано, що, відповідно до частини першої статті 12 Закону України Про захист економічної конкуренції, позивач є субєктом господарювання, що займав монопольне (домінуюче) становище на ринку передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами на території Сумської області, де розташовані належні йому місцеві (локальні) електричні мережі, та ринку послуг, повязаних з приєднанням до місцевих (локальних) електричних мереж, що належать позивачу, протягом 2014 року та поточного періоду 2015 року;

- визнано, що дії позивача, що полягали у порушенні строку надання споживачам підписаного договору про постачання (користування) електричної енергії, визначеного пунктом 2.1.4 Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 17 січня 2013 року № 32 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.02.2013 за № 236/22768, є порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України Про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку послуг, повязаних з приєднанням до місцевих (локальних) електричних мереж у територіальних (географічних) межах Сумської області, на якій розташовані діючі електричні мережі позивача, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції;

- відповідно до статті 52 Закону України Про захист економічної конкуренції за вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті 2 резолютивної частини цього рішення, вирішено накласти на позивача штраф у розмірі 68000,00 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем не конкретизовано, з яких саме послуг складається ринок послуг, повязаних з приєднанням до місцевих (локальних) електричних мереж, що належать позивачеві.

Згідно статті 1 Закону України Про електроенергетику, приєднання електроустановки - надання електропередавальною організацією послуги замовнику із створення технічної можливості для передачі (прийняття) в місце приєднання електроустановки замовника відповідної потужності до електричних мереж електропередавальної організації (у тому числі новозбудованих) електричної енергії необхідного обсягу з дотриманням показників її якості та надійності.

Відповідно до пункту 2.1.3 Правил приєднання, електропередавальна організація готує технічні вимоги до проекту зовнішнього електрозабезпечення, забезпечує виконання проектної документації, будівельно-монтажних, пусконалагоджувальних робіт та введення в експлуатацію новозбудованих чи реконструйованих електроустановок до точки приєднання замовника.

Твердження позивача про те, що він повинен надавати дві різні послуги: приєднання та підключення, оскільки підключення електроустановки замовника не є окремою послугою, а організаційно-технічним заходом колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки згідно з визначенням у пункті 1.2 Правил приєднання термін підключення означає виконання комплексу організаційно-технічних заходів з первинної подачі напруги на електроустановку (електроустановки) замовника, а відповідно до пункту 2.1.5 Правил приєднання, підключення є одним із етапів процедури реалізації договору приєднання.

Відповідно до пункту 15.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №15 Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства норми чинного законодавства України не містять якогось вичерпного переліку можливих ринків товарів.

Тому, не можуть братись до уваги посилання сторін на те, що той чи інший ринок товарів, вивчення якого проводиться органом Антимонопольного комітету України, не передбачений законом.

Остаточною метою замовника за результатами послуги з приєднання є споживання електричної енергії, тому підключення також входить до переліку послуг, повязаних з приєднанням до місцевих (локальних) електричних мереж.

Таким чином, обґрунтування змісту товарних меж ринку послуг, повязаних з приєднанням до місцевих (локальних) електричних мереж, що належать позивачеві здійснено відповідачем через посилання на положення Правил приєднання, що є керівним нормативно-правовим актом у сфері правовідносин між електропередавальною організацією та його замовниками.

Відповідно до статті 5 Закону України Про природні монополії ринок передачі електричної енергії віднесено до сфери діяльності субєктів природних монополій.

Статтею 1 зазначеного Закону передбачено, що природна монополія - це стан товарного ринку, при якому задоволення попиту на цьому ринку є більш ефективним за умови відсутності конкуренції внаслідок технологічних особливостей виробництва (у звязку з істотним зменшенням витрат виробництва на одиницю товару в міру збільшення обсягів виробництва), а товари (послуги), що виробляються субєктами природних монополій, не можуть бути замінені у споживанні іншими товарами (послугами), у звязку з чим попит на цьому товарному ринку менше залежить від зміни цін на ці товари (послуги), ніж попит на інші товари (послуги).

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України Про природні монополії зведений перелік природних монополій ведеться національними комісіями регулювання природних монополій у відповідній сфері. На офіційному веб-сайті НКРЕКП (http://www.nerc.gov.ua/?id=11993) розміщений перелік субєктів господарювання, які отримали ліцензію з передачі місцевими (локальними) електромережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом, зокрема на території Сумської області діють три субєкти господарювання: ПАТ Сумиобленерго (позивач), ДТГО Південно-Західна залізниця та ДП Південна залізниця.

Згідно з пунктом 2.2 Умов та правил здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України 13.06.1996 року за №15, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26 липня 1996 року за № 408/1433 (надалі - Умови та Правила), ліцензіат має право здійснювати ліцензовану діяльність лише на території здійснення ліцензованої діяльності.

Пунктом 1.4 Умов та Правил встановлено, що під територією здійснення ліцензованої діяльності розуміється територія адміністративно-територіальної одиниці, де розташовані місцеві (локальні) електричні мережі, що перебувають у власності ліцензіата, яку ліцензіат погоджує з центральним органом виконавчої влади, що здійснює управління в електроенергетиці, указується ліцензіатом в описі за формою, наведеною в додатку до Умов та Правил, і затверджується НКРЕ в установленому порядку. Якщо на території адміністративно-територіальної одиниці розташовані електричні мережі інших ліцензіатів, то територія здійснення ліцензованої діяльності кожного з цих ліцензіатів визначається відповідно до території розташування обєктів електроенергетики, що перебувають у власності ліцензіата.

Згідно з додатком до Умов та Правил опис території здійснення ліцензованої діяльності має містити:

а) назву адміністративно-територіальної одиниці, на території якої розташовані (локальні) електричні мережі, що перебувають у власності ліцензіата;

б) географічні карти з нанесеними на них кордонами територій, де розташовані місцеві (локальні) електричні мережі ліцензіата (із зазначенням точок розмежування балансової належності з іншими ліцензіатами);

в) перелік обєктів електроенергетики, що перебувають у власності ліцензіата, з зазначенням назв адміністративно-територіальних одиниць, де вони розташовані, акти розмежування балансової належності, узгоджені з іншими ліцензіатами, перелік місць встановлення та характеристики вузлів обліку в точках розмежування балансової належності.

Враховуючи положення статей 1, 5 Закону України Про природні монополії, а також вищенаведені пункти Умов та Правил, кожен із трьох субєктів господарювання (ПАТ Сумиобленерго, ДТГО Південно-Західна залізниця Південна залізниця) діє на ринку передачі електричної енергії на території Сумської області виключно в межах належних йому електричних мереж, які не можуть мати паралельних мереж в межах території, де розташовані мережі інших ліцензіатів.

Таким чином, ДТГО Південно-Західна залізниця та ДП Південна залізниця не можуть вважатися потенційними конкурентами позивача на ринку передачі електричної енергії на території Сумської області в межах належних йому електричних мереж. Не потребує також встановлення кількість учасників ринку, оскільки виключно позивач в межах належних йому електричних мереж діє на ринку передачі електричної енергії на території Сумської області.

Ринок послуг, повязаних з приєднанням до місцевих (локальних) електричних мереж, що належать позивачеві є суміжним (нерозривно повязаним як у технічному, так і юридичному розумінні) з ринком передачі електричної енергії.

Судом попередньої інстанції встановлено, що послуги з приєднання не можуть надаватися жодним іншим субєктом господарювання, окрім як електропередавальною організацією, яка діє виключно на території, де розташовані її електричні мережі.

Виключні функції випливають з визначення, що міститься у статті 1 Закону України Про електроенергетику, згідно якої під приєднанням електроустановки розуміється надання електропередавальною організацією послуги замовнику із створення технічної можливості для передачі (прийняття) в місце приєднання електроустановки замовника відповідної потужності до електричних мереж електропередавальної організації (у тому числі новозбудованих) електричної енергії необхідного обсягу з дотриманням показників її якості та надійності.

Твердження позивача про те, що відповідачем не були досліджені територіальні межі ринку послуг з приєднання на території Сумської області суперечать сутності поняття територіальних меж ринку, зазначеному у пункті 6.1 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища субєктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 року № 49-р, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 року за № 317/6605 (далі - Методика), відповідно до якого територіальні (географічні) межі ринку певного товару (товарної групи) визначаються шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів (товарної групи), що належать до групи взаємозамінних товарів (товарної групи), є неможливим або недоцільним.

Методика не зобовязує органи Антимонопольного комітету України при визначенні територіальних (географічних) меж ринку використовувати межі адміністративно-територіальних одиниць (областей, районів, населених пунктів), а рекомендує акцентувати увагу на економічних характеристиках товару, зручності його придбання для споживачів саме на певній території.

Аналогічно у листі НКРЕ від 17.05.2006 року за № 05-39-11/2427, на який посилається позивач, звертається увага, що в окремих випадках територія здійснення ліцензованої діяльності енергопостачальної компанії може не збігатися з географічною територією відповідно до адміністративно-територіального поділу, що пояснюється існуючими схемами місцевих (локальних) електромереж, що функціонували до структурної перебудови в електроенергетиці.

Зважаючи на приписи пункту 6.1 Методики визначення монопольного становища встановлено, що переміщення попиту є неможливим тому, що на відміну від інших релевантних товарних ринків, де переміщення споживача по певній території є визначальним при переміщенні його попиту (наприклад, ринки промислових товарів), територіальне переміщення споживача на ринку послуг, повязаних з приєднанням до місцевих (локальних) електричних мереж, що належать електропередавальній організації, не впливає на переміщення попиту, оскільки попит споживача обмежується місцем знаходження земельної ділянки або нерухомого майна (обєкта будівництва).

Отже, відповідачем правильно зроблено висновки, що територіальні межі ринку існують виключно в межах території, де розміщені електричні мережі тієї чи іншої електропередавальної організації.

Як правомірно зазначає позивач, умови надання послуг з приєднання, в тому числі строки, вартість, технічні характеристики, умови договорів приєднання тощо, у всіх електропередавальних організацій є однаковими, оскільки, визначені одними Правилами приєднання та Методикою розрахунку плати за приєднання електроустановок до електричних мереж, затвердженою постановою НКРЕ України від 12.02.2013 року № 115, що є обовязковими.

Тобто, замовнику, земельна ділянка чи обєкт нерухомості якого знаходиться в межах території, на якій розташовані електричні мережі електропередавальної організації, з економічної точки зору недоцільно звертатися до іншого ліцензіата, оскільки він не має жодних конкурент переваг, в тому числі у площині цінової конкуренції.

Правильність застосування у такий спосіб норм Методики визначення монопольного становища у подібних ситуаціях неодноразово підтверджувалася постановами Вищого господарського суду України, зокрема:

- постановою Вищого господарського суду України від 27.01.2009 року у справі № 14/593-07 зазначено, що з огляду на положення пунктів 1.3, 6.1 Методики, орган Антимонопольного комітету правомірно визначив територіальні межі ринку як територію поширення технологічної мережі субєкта господарювання, за допомогою якої надається послуга споживачам;

- постановою Вищого господарського суду України від 23.07.2013 року у справі № 5015/5397/12 визнано правомірним рішення Львівського обласного територіального відділення АМКУ, згідно якого територіальними (географічними) межами ринку послуг з видачі технічних умов на приєднання електроустановок споживачів до електричних мереж є територія міста Львова та Львівської області, на якій розташовані власні та орендовані місцеві (локальні) мережі, що знаходяться у користуванні товариства;

- постановою Вищого господарського суду України від 21.04.2015 року у справі № 917/760/13 підтверджено правомірність визнання за підсумками діяльності у 2011, 2012 роках та на даний час ПАТ Полтаваобленерго таким, що займає монопольне становище на ринку видачі технічних умов на приєднання електроустановок споживачів до електричних мереж, що експлуатуються підприємством, реконструкції діючих електроустановок або зміни категорії надійності електропостачання споживачів, як таке, що не має жодного конкурента на цьому ринку в територіальних межах Полтавської області;

- постановою Вищого господарського суду України від 07.04.2015 року у справі № 910/17753/14 підтверджено правильність висновків судів попередніх інстанцій про визнання ПАТ Київенерго таким, що займало період з 01.01.2012 по 30.06.2013 рік займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж, які знаходяться на його балансі (у володінні, користуванні, оперативному управлінні).

У даному випадку позивач є субєктом природної монополії на ринку передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами, оскільки виробляє (реалізує) послуги на ринку, який відповідно до статей 1, 5 Закону України Про природні монополії, перебуває у стані природної монополії. Отже, у оспорюваному рішенні відповідачем обґрунтовано визнано позивача субєктом господарювання, що займав монопольне (домінуюче) становище на ринку передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами на території Сумської області, де розташовані належні йому місцеві (локальні) електричні мережі, та на ринку послуг, повязаних з приєднанням до місцевих (локальних) електричних мереж, що належать позивачу, протягом 2014 року та поточного періоду 2015 року.

Відповідно до додатку № 7 до договору постачання електричної енергії від 11.08.2003 року № 935 (Схема електропостачання обєкта споживача), укладеного між позивачем та третьою особою точкою продажу електричної енергії, точкою межі балансової належності, точкою забезпечення узгодженого рівня надійності електропостачання є електрична опора від ТП-13.

Правила приєднання регулюють відносини, які виникають під час приєднання новозбудованих, реконструйованих чи технічно переоснащених електроустановок замовників (крім когенераційних установок) до електричних мереж.

Згідно з договором про приєднання № 57/234, місце (точка) забезпечення потужності встановлена на опорі № 4 ПЛІ-0,4 кВ по вул. Шевченка від ТП-13, а обєктом замовника є магазин-офіс, розташований за адресою: м. Суми, вул. Шевченка, 18.

Відповідно до пункту 2.1 договору про приєднання № 57/234, позивач забезпечує приєднання електроустановок обєкта третьої особи (будівництво, реконструкція, технічне переоснащення та введення в експлуатацію електричних мереж зовнішнього електропостачання обєкта замовника (третьої особи) від місця забезпечення потужності до точки приєднання) відповідно до схеми зовнішнього електропостачання і проектної документації та здійснює підключення обєкта третьої особи до електричних мереж на умовах цього договору.

Таким чином, між позивачем та третьою особою існували відносини щодо приєднання технічно переоснащених електроустановок замовника до електричних мереж, які регулюються нормами правил приєднання.

Згідно з пунктом 2.1.4 Правил приєднання, електропередавальна організація надає замовнику підписаний договір про користування електричною енергією або договір про постачання електричної енергії не пізніше 5 днів після введення в експлуатацію електроустановок зовнішнього електрозабезпечення.

Змін щодо збільшення потужності до 15 кВт до договору про постачання електричної енергії від 11.08.2003 року № 935 сторонами внесено не було. Новий договір про постачання електричної енергії № 161935 позивачем та третьою особою було укладено 18.08.2014 року.

Виходячи із матеріалів справи, у звязку з тим, що після виконання робіт, повязаних зі збільшенням дозволеної потужності струмоприймачів на належному третій особі обєкті, позивачем не було вжито заходів щодо внесення змін до договору про постачання електричної енергії від 11.08.2003 року № 935.

У даному випадку споживач (третя особа) на вимогу позивача звернувся до нього із заявою від 02.07.2014 року про укладення нового договору на постачання електричної енергії з дозволеною потужністю електроустановок 15 кВт.

Відповідно до статті 26 Закону України Про електроенергетику, споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Взаємовідносини, які виникають процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії) регулюють Правила користування електричною енергією, затверджені постановою НКРЕ від 31.07.1996 року за № 28 (далі - ПКЕЕ). Дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Відповідно до пункту 5.1 ПКЕЕ, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем і визначає зміст правових відносин, прав та обовязків сторін.

Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Без укладення чи внесення змін до укладеного раніше договору про постачання електричної енергії споживач не має права користуватися електричною енергією в необхідних йому (замовлених) обсягах, навіть якщо всі необхідні технічні передумови для цього були реалізовані в результаті виконання договору приєднання.

Внаслідок відсутності вказаних договорів, споживачі, які фактично отримали послуги з приєднання, не мають права користуватися електричною енергією у замовлених обсягах дозволеної та приєднаної потужності та замовлених величин споживання електричної енергії, що призводить до ущемлення їх інтересів.

Згідно з оспорюваним рішенням дії позивача, що полягали у порушенні строку надання третій особі підписаного договору про постачання (користування) електричної енергії, визначеного пунктом 2.1.4 Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, було правомірно визнано відповідачем порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України Про захист економічної конкуренції.

Процедура введення в роботу (експлуатацію) технічно переоснащених обєктів діючих місцевих (локальних) та технологічних електричних мереж, які були тимчасово виведені з роботи для модернізації, регламентується Правилами введення в роботу технічно переоснащених або замінених складових частин обєктів діючих електричних мереж напругою від 0,38 кВ до 110 (150) кВ, затвердженими наказом Міністерства палива та енергетики України від 08.11.2011 року № 691, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 29.11.2011 року за № 1370/20108 (далі - Правила введення в роботу).

Пунктом 2.5 Правил введення в роботу встановлено, що складові частини обєктів електричних мереж групи І вводять у роботу після їх технічного переоснащення або заміни в такій послідовності:

1) перевірка комплектності виконавчої документації та її відповідності вимогам договорів, технічних умов, чинних стандартів, норм і правил;

2) перевірка відповідності технічно переоснащених або замінених складових частин обєктів електричних мереж вимогам чинних стандартів, норм і правил;

3) проведення індивідуальних випробувань устаткування і функціональних випробувань окремих систем;

4) комплексне випробування обєкта електричних мереж і складання акта комплексного випробування технічно переоснащених або замінених складових частин обєктів електричних мереж згідно з додатком 1;

5) складання акта приймання-здавання технічно переоснащених або замінених складових частин обєктів електричних мереж згідно з додатком 2.

При цьому, дата затвердження керівником акта приймання-здавання є датою введення переоснащених або замінених складових частин обєкта в постійну роботу (пункт 2.7 Правил введення в роботу).

Акти приймання-здавання обєктів електричних мереж на вимогу відповідача було надано позивачем (лист від 25.06.2015 року № 17/8069).

Зокрема, у пункті 8 акту приймання-здавання обєктів електричних мереж № 25/17 від 16.05.2014 року, затвердженого директором філії Сумський міський РЕМ ПАТ Сумиобленерго 16.05.2014 року, складеного та підписаного Комісією, створеною розпорядженням філії Сумський міський РЕМ ПАТ Сумиобленерго від 27.09.2013 року за № 8/152, зазначено, що обєкт електричних мереж відгалуження до споживача ТОВ Бавар-SL м. Суми, вул. Шевченка, 18 відповідає вимогам чинних стандартів, норм, правил улаштування електроустановок, правил охорони праці і промислової санітарії, правил вибухо- і пожежобезпеки, вказівок заводів - виробників, інструкцій з монтажу устаткування і введений в дію.

Реконструкція була здійснена філією Сумський міський РЕМ ПАТ Сумиобленерго, яка виконала наступні роботи згідно договору про приєднання № 57/234: будівельні та монтажні роботи; монтаж ящика БМГ з авт. вимикачем на опорі; монтаж КЛ-0,4 кВ, виконання розриву на ПЛІ-0,4кВ; монтаж на опорі 2-х БМГ з рубильниками; встановлення лічильника без окремого інвентарного номера до споживача (третьої особи) за адресою: м. Суми, вул. Шевченка, 18.

Даний акт підтверджує, що філією позивача були виконані усі необхідні технічні дії, спрямовані на створення технічної можливості для передачі (прийняття) у місце приєднання електроустановки замовника відповідної потужності до електричних мереж електропередавальної організації електричної енергії необхідного обсягу з дотриманням показників її якості та надійності.

Форма акта приймання-здавання обєктів електричних мереж від 16.05.2014 року відповідає формі, встановленій додатком 2 до Правил введення в роботу технічно переоснащених або замінених складових частин обєктів діючих електричних мереж напругою від 0,38 кВ до 110 (150) кВ, причому в акті від 16.05.2014 року засвідчено введення обєкта в дію, хоча за встановленою формою можливе засвідчення готовності до введення в дію.

Згідно акту надання послуги з приєднання від 21.05.2014 року, який був підписаний уповноваженими представниками позивача та третьої особи, останнім було прийнято послугу з приєднання його обєкта.

Відповідно до Схеми електропостачання обєкта споживача (додаток № 7 до договору постачання електричної енергії від 11.08.2003 року № 935) точкою продажу електричної енергії, точкою межі балансової належності, точкою забезпечення узгодженого рівня надійності електропостачання є електрична опора від ТП-13. Разом з цим, актом приймання-здавання обєктів електричних мереж № 25/17 від 16.05.2014 року підтверджується виконання всіх необхідних робіт від точки забезпечення потужності (електроопори) до обєкта замовника (зокрема, встановлення лічильника до споживача ТОВ Бавар-SL).

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, який підтримує колегія суддів, що твердження позивача про те, що вказаний акт свідчить лише про введення в експлуатацію ділянки мережі від точки забезпечення до точки приєднання спростовується, оскільки введена в експлуатацію ділянка від точки забезпечення потужності обєкта замовника (електроустановка зовнішнього забезпечення).

Введення в експлуатацію електроустановок зовнішнього електрозабезпечення обєкту третьої особи відбулося 16.05.2014 року (акт приймання-здавання обєктів електричних мереж від 16.05.2014), а тому договір постачання електричної енергії, з дозволеною потужністю струмоприймачів 15 кВт на обєкті третьої особи, розташованому за адресою: м. Суми, вул. Шевченка, 18, позивачем повинен бути наданий замовнику (третій особі) не пізніше 23.05.2014 року.

Складання актів приймання-здавання обєктів електричних мереж передує підписанню актів виконаних робіт з послуг приєднання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем порушував пятиденний строк, встановлений пунктом 2.1.4 Правил приєднання для надання замовнику підписаного договору про постачання (користування) електричною енергією. Фактично строк надання позивачем замовникам підписаних договорів про постачання (користування) електричною енергією становить від 21 до 321 днів (або понад 10 місяців).

Згідно з пунктом 2.1.4 Правил приєднання, електропередавальна організація надає замовнику підписаний договір про користування електричною енергією або договір про постачання електричної енергії не пізніше 5 днів після введення в експлуатацію електроустановок зовнішнього електрозабезпечення. Така дія є одним із етапів процедури укладення договорів між сторонами чи внесення змін до них, тобто встановлення належних договірних відносинах між позивачем та споживачами.

Висновок позивача про те, що в пункті 2.1.4 Правил приєднання зазначається про направлення замовнику підписаного договору, але не йдеться про внесення змін до існуючих договорів, суперечить змісту нормативно-правових актів.

Згідно пункту 1.1. Правил приєднання, цей підзаконний нормативно-правовий акт регулює відносини, які виникають під час приєднання новозбудованих, реконструйованих чи технічно переоснащених електроустановок замовників (крім когенераційних установок) до електричних мереж.

Отже, Правила приєднання є спеціальним нормативно правовим актом, який регулює процедуру надання послуг з приєднання електроустановок, а саме створення технічної можливості для передачі (прийняття) у місце приєднання електроустановки замовника відповідної потужності до електричних мереж електропередавальної організації (у тому числі новозбудованих) електричної енергії необхідного обсягу з дотриманням показників її якості та надійності, та встановлює обовязок електропередавальної організації надати замовнику підписаний договір про користування електричною енергією або договір про постачання електричної енергії.

Реконструкція чи технічне переоснащення електроустановок замовників обовязково призводить до внесення змін у договір, оскільки фактично змінюються одна чи кілька істотних умов договору про постачання електричної енергії

Відповідно до пункту 1.1 ПКЕЕ, вказаний нормативно-правовий акт регулює взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії.

Відтак, ПКЕЕ є загальним нормативно-правовим актом, який встановлює загальні засади виникнення та зміни договірних відносин між споживачами та постачальником електричної енергії, проведення розрахунків за користування електричною енергією. Зокрема, нормами ПКЕЕ визначено необхідність подання певних документів для укладення нового договору, а також врегульовано права та обовязки сторін договору в разі зміни споживача, форми власності чи власника електроустановки.

У випадку, якщо загальним нормативно-правовим актом питання не врегульовано, перевага надається спеціальному нормативно-правовому акту, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Також, у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності (листи Міністерства юстиції України від 29.07.2008 № 337-0-2-08-19 та від 26.12.2008 № 758-0-2-08-19). Отже, спірні відносини між позивачем та третьою особою щодо надання підписаного договору про постачання електричної енергії регулюються нормами Правил приєднання.

Тому, в даному випадку позивач не повинен в односторонньому порядку відмовлятися від договору або вносити зміни до нього, а керуючись п. 2.1.4 повинен був направити або надати третій особі підписаний договір про постачання електричної енергії не пізніше 5 днів після введення в експлуатацію електроустановок зовнішнього електрозабезпечення, у тому числі і у звязку із змінами, які стосуються реконструкції чи технічного переоснащення електроустановок.

При цьому, подання третьою особою позивачеві заяви про приєднання електроустановки певної потужності (стосовно збільшення потужності з 4 кВт до 15 кВт), яке відбулося ще в листопаді 2013 року, та подальша оплата цих послуг, є фактами волевиявлення споживача щодо отримання від позивача електроенергії на нових умовах.

Оскільки на момент подання третьою особою позивачеві заяви про приєднання електроустановки певної потужності третя особа мала діючий договір про постачання електричної енергії, то очікування позивача на надання третьою особою нової заяви та нового пакету документів, передбаченого вимогами пункту 5.4 ПКЕЕ для укладення договору постачання з новими істотними умовами, є необґрунтованим.

Позивач, фактично виконавши роботи по збільшенню потужності електроустановок третьої особи з 4 кВт до 15 кВт (акт приймання-здавання обєктів електричних мереж від 16.05.2014), вже станом на 17.05.2015 року створив умови для того, щоб електроустановки третьої особи споживали 15 кВт/год.

У разі, якщо б позивач надав договір про постачання електричної енергії з новими істотними умовами, в тому числі щодо дозволеної потужності електроустановок третьої особи 15 кВт у строк, визначений пунктом 2.1.4 Правил приєднання, останній вже з 23.05.2014 року мав би змогу споживати щомісячно 10800 кВт (15*24*30). Саме таку величину потужності на 2014 рік і вказав у своїй заяві від 11.06.2014 замовник (третя особа).

Наведеними обставинами спростовуються твердження позивача про відсутність у нього можливості направити споживачу (третій особі) проект нового договору у звязку з ненаданням третьою особою та іншими споживачами інформації щодо договірних величин споживання електричної енергії, без яких договір про постачання електроенергії не може вважатися укладеним.

А відтак, позивач мав можливість направити підписаний проект договору про постачання електричної енергії до 23.05.2014 року, тобто не пізніше 5 днів після введення в експлуатацію електроустановок зовнішнього електрозабезпечення, як це передбачено пунктом 2.1.4 Правил приєднання.

Усі документи, необхідні для підписання договору про постачання електричної енергії з третьою особою були наявні у позивача і не було потреби у поданні додаткової заяви про укладення договору з боку споживача (третьої особи).

У застосуванні статті 13 Закону України Про захист економічної конкуренції господарським судам необхідно мати на увазі, що частина перша її містить кваліфікуючі ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем стосовно необмеженого кола випадків такого зловживання, а частина друга - перелік деяких з числа відповідних випадків, причому цей перелік не є вичерпним. Отже, сама лише відсутність у згаданому переліку вказівки про ті чи інші дії (бездіяльність) субєкта господарювання не є перешкодою для кваліфікації таких дій (бездіяльності) за ознаками частини першої даної статті (п. 16 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства).

У частині першій статті 13 Закону України Про захист економічної конкуренції наголошується на неможливості вчинення дій субєктом господарювання за умов значної конкуренції на ринку, зокрема, й ущемлення інтересів споживачів.

Наявність ущемлення інтересів споживача підтверджується рішенням Господарського суду Сумської області від 03.03.2015 року у справі № 920/247/15.

Згідно з цим рішенням з ТОВ Бавар-SL на користь позивача було стягнуто 25109,16 грн. за перевищення договірної величини споживання електроенергії.

При цьому, судом було встановлено, що при визначених сторонами обсягах постачання (договірних величинах споживання) електричної енергії ТОВ Бавар-SL на грудень 2014 року 10,800 тис. кВт/год, згідно з актом про обсяги переданої (спожитої) третьою особою електричної енергії протягом розрахункового періоду від 15.11.2014 року до 14.12.2014 року, останнім за грудень 2014 року спожито 30968 кВт/год.

Виникнення таких розбіжностей було наслідком несвоєчасного надсилання позивачем третій особі підписаного договору про постачання електричної енергії у звязку із зміною істотних обставин (збільшення величин дозволеної та приєднаної потужності), адже на нових умовах договір було підписано лише 18.08.2014 року, проте таке підписання могло відбутися ще у травні 2014 року. Як наслідок, наприкінці 2014 року виникла ситуація, за якої третьою особою було перевищено договірні величини споживання, хоча усі технічні передумови для користування електричною енергією на умовах збільшеної потужності були наявні за результатами акту про надання послуги приєднання від 21.05.2014 року. Проте, вимоги позивача у даній справі були визнані правомірними, тому що споживач (третя особа) не мав права споживати фактично використану ним електричну енергію до підписання договору про постачання електричної енергії, незалежно від того, що договір про приєднання і збільшення дозволеної потужності щодо третьої особи було виконано.

Статтею 59 Закону України Про захист економічної конкуренції, визначено підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, а саме:

- неповне зясування обставин, які мають значення для справи;

- недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Наявність таких підстав для визнання недійсним оспорюваного рішення позивачем у даному випадку не доведено.

Відповідачем доведено, що дії позивача, які полягали у порушенні строку надання споживачам підписаного договору про постачання (користування) електричної енергії, визначеного пунктом 2.1.4 Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 17 січня 2013 року №32 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.02.2013 за № 236/22768, є порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України Про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку послуг, повязаних з приєднанням до місцевих (локальних) електричних мереж у територіальних (географічних) межах Сумської області, на якій розташовані діючі електричні мережі позивача, що призвела до ущемлення інтересів споживачів, які неможливо було б вчинити за умов існування значної конкуренції;

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що зазначення у рішенні про те, що такі дії позивача обґрунтовано визнано відповідачем порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Тому, місцевий суд відмовив у задоволенні позову у звязку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а у відповідності до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, докази підлягають оцінці у їх сукупності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду має бути залишене без змін.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 26 січня 2016 року по справі №920/1441/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 25 березня 2016 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Хачатрян В.С.