номер провадження справи 3/1/16-7/28/161
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2016 Справа № 908/290/16

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Литво, м. Мелітополь, Запорізької області, в особі ліквідатора - арбітражного керуючого ОСОБА_2, м.Запоріжжя

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Торговий дім Автокольорлит, м.Мелітополь, Запорізької області

В порядку ст. 30 ГПК України: Відділ державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та легалізації обєднань громадян ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції, (72312, м.Мелітополь, Запорізька область, вул. Карла Маркса, 5).

Суддя Кутіщева Арнет Н.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_4, дов. б/н від 05.02.2016р.

ліквідатор - арбітражний керуючий: ОСОБА_5, дов. № 303 від 20.02.2013р.

від відповідача: не зявився.

від Відділу державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та легалізації обєднань громадян ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції: не зявився.

До господарського суду Запорізької області ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Литво, в особі ліквідатора - арбітражного керуючого ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Торговий дім Автокольорлит про стягнення вартості частки у статутному капіталі в розмірі 1850 грн. 00 коп.

Розпорядженням від 17.02.2016р., у звязку із звільненням судді Соловйова В.М., відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 908/290/16, передано на розгляд судді Кутіщевій-Арнет Н.С.

Ухвалою суду від 18.02.2016р. порушено провадження по справі, судове засідання призначено на 21.03.2016р.

Ухвала суду була направлена на адреси сторін в установленому законом порядку та в строк.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГС від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування ГПК України", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК (1798-12 ).

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні, протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК) (1798-12), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їх процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 4-5 ГПК України, невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим кодексом та іншими законами України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст.ст. 116, 144, 18 ЦК України, ст.ст. 86, 167 ГК України, ст.ст. 10,54 Закону України «Про господарські товариства» та вказує на те, що внаслідок неповернення відповідачем грошових коштів в сумі 1850 грн. 00 коп., що складає частку позивача в статутному капіталі підприємства відповідача, позивач змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

На підставі викладеного, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обємі.

Представник відповідача в судове засідання, не зявився. Про причини неявки свого представника відповідач суд не повідомив.

Розгляд справи, по ініціативі суду, здійснювався із застосування засобів фіксації судового процесу.

Судовий процес закінчено 21.03.2016р. оголошенням вступної та резолютивної частин рішення в присутності представників позивача.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2008 року N 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», Законом України від 15 грудня 2006 р. N 483-V "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів" (далі - закон N 483-V), до підвідомчості господарських судів віднесено справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії судам необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним частиною першою статті 167 ГК (436-15), згідно з якою корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно постанови Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2008 року N 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», судам необхідно враховувати, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Постановою господарського суду Запорізької області від 24.09.2013 року у справі №908/340/13-г ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Литво», (72311, Запорізька обл., м. Мелітополь, Каховське шосе, 27) визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2.

У відповідності до ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута.

Згідно з абзацом 12 частини 1 статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ліквідатор, з дня свого призначення, вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, що належать юридичній особі - банкруту, які передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Приписами ч. 6 ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що ліквідатор, виявивши частку, яка належить банкруту в спільному майні, з метою задоволення вимог кредиторів, у встановленому порядку, порушує питання про виділення цієї частки.

Згідно даних бухгалтерського обліку банкрута та витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України від 16.10.2013 року за № 23-07/2649, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Литво», (далі - позивач) було засновником ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Автокольорлит», (далі - Відповідач), статутний фонд якого складає 18 500,00 грн., який був сформований за рахунок внесків його засновників, в тому числі внеску ТОВ «Литво» у розмірі 1 850,00 грн.

Факт внесення позивачем до статутного фонду відповідача частки у розмірі 1850,00 грн. підтверджується платіжним дорученням від 06.06.2003 року.

З метою виходу позивача зі складу засновників ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Автокольорлит» та виплати вартості частки майна товариства, пропорційної його частці у статутному капіталі відповідача, ліквідатор банкрута 05.12.2013 року звернувся до відповідача із заявою за вих. № 02-01/38 про вихід зі складу засновників ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Автокольорлит» та з клопотання про скликання та проведення загальних зборів засновників на яких розглянути питання:

- про внесення змін до статуту відповідача;

- про зменшення статутного капіталу відповідача;

- про державну реєстрацію цих змін;

- про виплату позивачу вартості частки статного фонду (капіталу) відповідача.

Зазначена заява ліквідатора ТОВ «Литво» була залишена відповідачем поза увагою.

Повторно, ліквідатор банкрута звернувся до відповідача із заявою 26.08.2014 року про скликання та проведення загальних зборів засновників, на яких просив розглянути аналогічні питання, як і в попередній заяві, та надати ліквідатору позивача копії статутних документів товариства, фінансової звітності за останні 3 роки та перелік активів товариства. Зазначена заява була також відповідачем залишена без задоволення.

Для захисту своїх прав позивач звернуся до господарського суду Запорізької області з позовом про зобов'язання вчинити певні дії на підставі статті 7 Закону України «Про господарські товариства».

Відповідно до рішення господарського суду Запорізької області від 21.12.2015 року по справі № 908/3395/14 позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Литво» в особі ліквідатора - арбітражного керуючого ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Автокольорлит» задоволено у повному обсязі: зобов'язано ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Автокольорлит» до державної реєстрації змін в установчих документах, пов'язаних із зміною складу засновників

(учасників) товариства, зокрема, з виходом зі складу його учасників ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Литво»; стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Автокольорлит» на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Литво» 1218 грн. 00 коп. судового збору.

На день подання позову рішення господарського суду Запорізької області від 21.12.2015 року не виконано.

Згідно зі ст. 144 ЦК України, статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається з вартості вкладів його учасників.

Сума вкладів учасників господарського товариства становить статутний фонд товариства (ч. 1 ст. 87 ГК України).

Частиною 2 ст. 86 ГК України встановлено, що вклад, оцінений у гривнях, становить частку учасника у статутному фонді товариства.

Відповідно до ст. 116 ЦК України, ст. 10 Закону України "Про господарські товариства", учасники товариства мають право: брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених законом; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; вийти в установленому порядку з товариства; одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; здійснити відчуження часток у статутному капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог ст. 148 ЦК України, учасники товариств з обмеженою відповідальністю мають право вийти з цих товариств. Учасники товариств з обмеженою та додатковою відповідальністю повинні повідомити товариство про свій вихід не пізніше, ніж за . три місяці або у інший передбачений статутом строк. Учасник., який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі

Згідно зі ст. 167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частики прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до ст. 54 Закону України "Про господарські товариства", при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю, йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному (складеному) капітали. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Станом на момент вирішення спору, відповідачем не здійснена виплата позивачу вартість частини майна товариства пропорційно його частці у статутному капіталі у розмірі 1850,00грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач, як вибувший учасник ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Автокольорлит», розмір частки якої становить 1 850,00 грн. від статутного капіталу товариства, скориставшись своїм право на вихід зі складу учасників

товариства, набув право на отримання частки майна товариства пропорційно розміру його частки у статутному капіталі.

З урахуванням частки позивача у статутному капіталі відповідача, позивач має право на одержання грошових коштів у розмірі 1 850,00 грн.

Згідно з ст. 167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Розмір частки учасника напряму пов'язаний з обсягом його правомочностей щодо участі в управлінні, щодо отримання певної частки прибутку або активів у разі ліквідації.

Згідно ч. 4 ст. 58 Закону України «Про господарські товариства», учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі.

Враховуючи, вищевикладені обставини, позов підлягає задоволенню в повному обємі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судові витрати слід покласти на відповідача, в порядку ст. 49 ГПК України, поскільки спір з його вини доведено до судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 22, 28, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 87 ГПК України, суд:

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Литво, в особі ліквідатора - арбітражного керуючого ОСОБА_2, до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Торговий дім Автокольорлит задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Автокольорлит», (72311, Запорізька обл., м. Мелітополь, Каховське шосе, 27, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Литво», (,72311, Запорізька область, м. Мелітополь, Каховське шосе, 27) вартість частини майна, пропорційну частці у статутному капіталі ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Автокольорлит», в розмірі 1850,00грн.(тисяча вісімсот п'ятдесят гривень 00 коп.).

Видати наказ.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Автокольорлит», (, 72311, Запорізька обл., м. Мелітополь, Каховське шосе, 27) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю«Литво», (72311, Запорізька обл., м. Мелітополь, Каховське шосе, 27) 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його підписання.

Дата підписання 28» березня 2016р.

Присутнім представникам позивача, в судовому засіданні 21.03.2016р. судом розяснені ст. 87 ГПК України.

Суддя Н.С. Кутіщева-Арнет