ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24 березня 2016 р. Справа № 918/103/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М. розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Влад+"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фірма "Надія 94"

про стягнення заборгованості в сумі 672 671,27 грн.

В засіданні приймали участь:

Від позивача : ОСОБА_2 (довіреність б/н від 16.11.2015р.)..

Від відповідача : ОСОБА_3 (довіреність №2/16 від 04.02.2016р.).

Суть спору: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Влад+" звернувся до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фірми "Надія 94", в якій просить суд стягнути заборгованість в сумі 672 671 грн. 27 коп., з яких: 346 774 грн. 78 коп. основної заборгованості, 24 224 грн. 14 коп. пені, 29 752 грн. 24 коп. 3 % річних та 271 920 грн. 11 коп. інфляційних втрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що на підставі Договору купівлі-продаж №2905-2012 від 29.05.2012р. поставив відповідачу товар вартість якого станом на день звернення до суду не оплачена, а тому заборгованість, нараховану пеню, 3 % річних та інфляційних, просить суд стягнути у примусовому порядку.

Ухвалою суду від 16.02.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження, справу призначено до слухання на 01.03.2016р.

29.02.2016р. відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності щодо стягнення з відповідача 24 224 грн. 14 коп. пені. (а.с.40).

Ухвалою суду від 01.03.2016р. розгляд справи відкладено на 24.03.2016р.

24.03.2016р. відповідач, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог, посилаючись на наявність позадоговірних відносин між сторонами.

Крім того, 24.03.2016р. відповідач, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, подав клопотання про зупинення провадження у справі до винесення Рівненським апеляційним господарським судом постанов у справах №918/1172/15 та №918/34/16. Судом вказане клопотання відхилено як необґрунтоване.

В судовому засіданні 24.03.2016р. представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов, представник відповідача проти позовних вимог заперечив за підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

За таких обставин, керуючись ст. 75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу та вирішити спір за наявними у справі матеріалами.

В результаті розгляду матеріалів справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

29.05.2012р. року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 +" (надалі - Продавець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю фірмою "Надія - 94" (надалі - Покупець) був укладений договір купівлі - продажу № 2905-2012 (надалі - договір, а.с. 8-9), за умовами п. 1.1. якого в строки, визначені договором, продавець зобов'язується передати у власність покупця товар, згідно рахунку - фактури, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його вартість.

Асортимент та кількість товару, строки та базис поставки фіксується в рахунках - фактурах, які виставляються за заявками покупця (пункт 2.2. договору).

Пунктом 3.1 спірного договору передбачено, що Покупець зобов'язаний протягом 180 днів проводити оплату виставлених рахунків - фактур.

Згідно з пунктом 4.2 даної угоди оплата за товар здійснюється в гривнях у відповідності з рахунком - фактурою на розрахунковий рахунок продавця, вказаний в кінці тексту даного договору.

Рахунок - фактура дійсний протягом 180 банківських днів. У випадку несплати в даний термін без погодження з продавцем рахунок - фактура втрачає силу та підлягає перегляду (пункт 4.3 договору).

Згідно з пунктом 6.2 договору, право власності на товар переходить покупцю в момент отримання ним Товару з видатковою та податковою накладною.

Термін дії договору встановлюється з моменту підписання і до повного розрахунку за товар (пункт 8.1. договору).

Відповідно до п. 10.1 Договору, Договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками Сторін.

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток сторін.

На виконання умов Договору купівлі-продажу №2905-2012 від 29.05.2012р. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Влад+" було передано відповідачу товар на загальну суму 346 774 грн. 78 коп., що підтверджується видатковими накладними від 31.08.2012р. № РН-0000152 на суму 106 147 грн. 10 коп., від 28.09.2012р. № РН-0000175 на суму 12 360 грн. 00 коп., від 28.09.2012р. на суму 21 120 грн. 00 коп., від 28.09.2012р. на суму 10 684 грн. 08 коп., від 28.09.2012р. на суму 83 947 грн. 32 коп., від 31.10.2012р. на суму 112 516 грн. 28 коп. (а.с. 10-24). Зазначені товаророзпорядчі документи були підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками даних юридичних осіб.

Факт передачі позивачем спірного товару відповідачу також підтверджується відповідними рахунками-фактурами, які виставлялися відповідачу на оплату поставленого за вищенаведеними видатковими накладними товару, а саме: рахунок - фактура від 31.08.2012р. № СФ-0000198 на суму 106 147 грн. 10 коп., рахунок - фактура від 28.09.2012р. № СФ-0000226 на суму 128 111 грн. 40 коп. та рахунок - фактура від 31.10.2012р. № СФ-0000273 на суму 112 516 грн. 28 коп., а також наявними у матеріалах даної справи копіями податкових накладних позивача.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що поставка товару, здійснена за видатковими накладними від 31.08.2012р. № РН-0000152 на суму 106 147 грн. 10 коп., від 28.09.2012р. № РН-0000175 на суму 12 360 грн. 00 коп., від 28.09.2012р. на суму 21 120 грн. 00 коп., від 28.09.2012р. на суму 10 684 грн. 08 коп., від 28.09.2012р. на суму 83 947 грн. 32 коп., від 31.10.2012р. на суму 112 516 грн. 28 коп., була проведена в рамках укладеного між сторонами договору купівлі-продажу від 29 травня 2012 року № 2905-2012.

Про належне виконання позивачем своїх зобовязань за договором купівлі-продажу від 29.05.2012р. № 2905-2012 також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення продавцем умов даної угоди.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановивши обставини справи і давши їм правову оцінку, господарський суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Стаття 526 ЦК України, що кореспондується із ст. 193 ГК України встановлюють, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що сума основного боргу відповідача за договором купівлі-продажу від 29.05.2012р. № 2905-2012 у розмірі 346 774 грн. 78 коп. підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і останній на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Влад+" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фірми "Надія 94" в частині стягнення з відповідача вищезазначеної суми основного боргу, у звязку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Також, у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого йому товару, позивач просив суд стягнути з відповідача 24 224 грн. 14 коп. пені

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно положень ст. 549 ЦК України, пеня є одним із видів неустойки, яка визначається як грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 547 ЦК України).

Як вбачається з умов Договору, сторони не обумовили положення про застосування до покупця такого виду неустойки як пеня та не визначили її розміру. Відповідно у позивача відсутні правові підстави для її нарахування, тому у задоволенні позову в частині стягнення 24 224 грн. 14 коп. пені слід відмовити.

Крім того, на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, позивач нарахував 3% річних нараховані окремо по кожній накладній в розмірі 29 752 грн. 24 коп. та інфляційні втрати за період з 27.02.2013р. по 05.02.2016р. в розмірі 271 920 грн. 11 коп.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене та перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку 3% річних, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 29 752 грн. 24 коп. 3% річних є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При прийнятті рішення в частині стягнення 271 920 грн. 11 коп. інфляційних втрат, судом враховано наступне.

Пунктом 3.1 спірного договору передбачено, що Покупець зобов'язаний протягом 180 днів проводити оплату виставлених рахунків - фактур.

Таким чином, платіж по рахуноку-фактурі від 31.08.2012р. № СФ-0000198 на суму 106 147 грн. 10 коп. мав бути здійснений до 27.02.2013р., по рахуноку-фактурі від 28.09.2012р. № СФ-0000226 на суму 128 111 грн. 40 коп. мав бути здійснений до 27.03.2013р., по рахуноку-фактурі від 31.10.2012р. № СФ-0000273 на суму 112 516 грн. 28 коп. мав бути здійснений до 29.04.2013р.

При цьому, позивач здійснив нарахування інфляційних втрат за період з 27.03.2013р. по 05.02.2016р., виходячи із загальної суми заборгованості в розмірі 346 774 грн. 78 коп.

Суд здійснив розрахунок інфляційних втрат самостійно.

Судом встановлено, що розмір інфляційних втрат становить 281 927 грн.90 коп. , однак враховуючи, що суд не може вийти за межі позовних вимог, суд задовольняє заявлену позивачем вимогу про стягнення 271 920 грн. 11 коп. інфляційних втрат

Статтями 33 та 34 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 346 774 грн. 78 коп. заборгованості за отриманий згідно Договору купівлі-продажу №2905-2012 від 29.05.2012р. товар, 29 752 грн. 24 коп. - 3 % річних та 271 920 грн. 11 коп. інфляційних

Судові витрати у даній справі покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам згідно з ч.1 ст.49 ГПК України в сумі 9 726 грн. 71 коп.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фірми "Надія 94" (34111, Рівненська область, Дубровицький район, село Висоцьк, ідентифікаційний код: 20110200) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Влад+" (03134, місто Київ, вулиця Булгакова, будинок 18, офіс 2, ідентифікаційний код: 25408883) 346 774 (триста сорок шість тисяч сімсот сімдесят чотири) грн.78 коп. основного боргу, три проценти річних у розмірі 29 752 (двадцять девять тисяч сімсот пятдесят дві) грн. 24 коп., 271 920 (двісті сімдесят одна тисяча девятсот двадцять) грн. 11 коп. інфляційних втрат, а також 9 726 (девять тисяч сімсот двадцять шість) грн. 71 коп. судового збору.

3. В частині стягнення 24 224 грн. 14 коп. пені відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено "29" березня 2016 року

Суддя Горплюк А.М.