КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа№ 925/1356/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Стаховська А.І.

за участю представників сторін:

від позивача : представник - Лановий С.П. ( за довіреністю від 11.01.2016)

від відповідача: представник - Березюк Л.В. ( за довіреністю №7 від 24.11.2015)

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Плодово-ягідна компанія "Квітучий сад"

на рішення господарського суду Черкаської області від 02.11.2015

у справі № 925/1356/15 (суддя: Пащенко А.Д.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ЕТАЛОН"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Плодово-ягідна компанія "Квітучий сад"

про стягнення 83 572,12 грн. та вилучення предмету лізингу

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року позивач звернувся до господарського суду Черкаської області з позовною заявою до відповідача про стягнення з відповідача 83 572,12 грн., зокрема 15 293,16 грн. заборгованості по сплаті щомісячних лізингових платежів відповідно до договору фінансового лізингу № 000118 від 24.10.2013, 57 855,60 грн. - штрафу, 2 747,44 грн.- пені, 237,05 грн. - проценти за користування чужими коштами, 7 201,80 грн. - інфляційних втрат, 237,07 грн. - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Та про вилучення у відповідача предмету лізингу - автомобіль ВАЗ 212140 (номер кузова: НОМЕР_3, номер двигуна: НОМЕР_5,державний реєстраційний номер: НОМЕР_4, 2013 року випуску, білого кольору), та документи і приналежності: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (у кількості 2-х штук), комплект ключів, сервісну книжку, інструкцію по експлуатації транспортного засобу, передавши їх позивачу.

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач збільшив суму заявлених до стягнення коштів до 93 605,77 грн. та просить стягнути з відповідача 17 842,02 грн. заборгованості по сплаті щомісячних лізингових платежів по жовтень 2015 року включно, 64 284 грн. штрафу за 20 порушень відповідно до умови пункту 12.2. договору фінансового лізингу № 000118 від 24.10.2013, 2 911,40 грн. пені, 316,87 грн. процентів за користування чужими коштами, 7 934,59 грн. інфляційних втрат, 316,89 грн. три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання по 10.10.2015.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 02.11.2015 по справі № 925/1356/15 позов задоволено частково: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Плодово-ягідна компанія "Квітучий сад" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" - 17 842 грн. 02 коп. основного боргу, 3 214 грн. 20 коп. штрафу, 2 911 грн. 40 коп. пені, 316 грн. 89 коп. три проценти річних, 3 943 грн. 07 коп. інфляційних втрат та вилучено у товариства з обмеженою відповідальністю "Плодово-ягідна компанія "Квітучий сад" предмет лізингу - автомобіль ВАЗ 212140 (номер кузова: НОМЕР_3, номер двигуна: НОМЕР_5, державний реєстраційний номер: НОМЕР_2, 2013 року випуску, білого кольору), та документи і приналежності: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (у кількості 2-ох штук), комплект ключів, сервісну книжку, інструкцію по експлуатації транспортного засобу, та передати товариству з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" .

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи належним чином доведено, що відповідач протягом жовтня - грудня 2013 року сплатив перший платіж та обов'язкові платежі для передачі автомобіля в лізинг в сумі 67484,20 грн., як це передбачено додатком № 2/1 у зміненій редакції, і сплатив кошти на відшкодування вартості страховки, після чого автомобіль був переданий та складений і підписаний акт приймання-передачі спірного автомобіля від 13.12.2013; отже другий платіж повинен був сплачуватися з січня 2014 року і дата сплати першої суми другого платежу відповідно до графіка - 01.10.2014 і так щомісяця. Відповідачем сплачено лише 8 платежів в сумах, вказаних у додатку № 2/1 від 13.12.2013, однак уже 14 платежів не сплачено, в зв'язку із чим у останнього виникла заборгованість.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ТОВ "Плодово-ягідна компанія "Квітучий сад" звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Черкаської області від 02.11.2015 по справі № 925/1356/15 скасувати. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що заявлена вимога позивача про стягнення суми заборгованості по сплаті щомісячних платежів за користування предметом лізингу суперечить чинному законодавству, оскільки предмет лізингу - автомобіль ВАЗ 212140 йому не переданий, а наявна в матеріалах справи копія акту приймання-передачі предмета лізингу від 13.12.2013 року не може бути доказом такої передачі, оскільки печатка проставлена на ньому компанією ТОВ «Торговий дім «Екотехнології».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 року апеляційну скаргу ТОВ "Плодово-ягідна компанія "Квітучий сад" прийнято до провадження та призначено справу до розгляду.

В подальшому у судовому засіданні оголошувалась перерва.

11.01.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення.

Також, 11.01.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення у справі, в яких останній просить рішення суду першої інстанції скасувати.

09.02.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання про проведення почеркознавчої експертизи.

15.02.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшли заперечення на клопотання про проведення експертизи, в якому просить клопотання залишити без задоволення.

12.03.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів документів, а саме перерахований розмір заборгованості, пені, інфляційних втрат та 3% річних без врахування вартості предмета лізингу.

У судовому засіданні 15.03.2016 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача, заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 24.10.2013 року між ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" (позивач) та ТОВ "Плодово-ягідна компанія "Квітучий сад" ( відповідач ) було укладено договір фінансового лізингу № 000118 (а.с.23) .

За умовами зазначеного договору, лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу) визначений у п. 3.1 договору (ВАЗ 2121 Нива), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Умовами договору визначено, що строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів (місяців) згідно з графіком сплати лізингових платежів (додаток № 2 до договору) та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмету лізингу за формою, встановленою Лізингодавцем (п. 1.2. договору).

Додатком №1 до договору визначена вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору та розмір авансового платежу (а.с.30).

Пунктами 4.2.3 та 4.2.8 договору визначено, що лізингоодержувач зобов'язаний у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов даного договору. Лізингоодержувач зобов'язаний негайно повернути предмет лізингу лізингодавцю у випадках, передбачених даним договором.

Відповідно до пунктів 5.1 та 5.2 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмету лізингу. Лізингоодержувач має право сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку № 1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2. даного договору.

За умовами пунктів 8.5, 8.7 та 8.12 договору усі поточні авансові та лізингові платежі по даному договору сплачуються лізингоодержувачем рівними частинами з 1-го по 10-е число поточного місяця, що вказується в додатках № 1 та № 2 (а.с.83). Лізингові платежі сплачуються лізингоодержувачем незалежно від результатів його господарської діяльності і незалежно від будь-яких обставин, пов'язаних з роботою або простоєм предмета лізингу та економічною ефективністю його роботи в період лізингу, крім випадків, прямо передбачених цим договором. Лізингові та/бо інші платежі відповідно до даного договору не зменшуються й не припиняються під час технічного обслуговування, ремонту, модифікації предмета лізингу, або в іншому випадку, коли лізингоодержувач не може використовувати предмет лізингу за призначенням з будь-якої причини. Датою виконання будь-якого платежу за даним договором вважається дата фактичного надходження грошових коштів на банківський рахунок лізингодавця. Лізинговий платіж, перерахований несвоєчасно або не в повному обсязі, тягне за собою накладання штрафних санкцій, передбачених договором фінансового лізингу та чинним законодавством України.

Пунктами 12.1 та 12.2 договору визначено, що за несвоєчасне внесення лізингових платежів лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення, починаючи від дня, наступного за днем оплати поточного платежу, зазначеного в додатку № 2 (а.с.83) до даного договору, до дня фактичної оплати цього платежу включно. За несвоєчасне внесення лізингових платежів лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати лізингодавцю проценти за користування чужими коштами в розмірі 3 (три) % річних від суми заборгованості за кожний день прострочення сплати лізингових платежів, починаючи від дня, наступного за днем оплати поточного платежу, зазначеного в додатку № 2 (а.с.83) до договору фінансового лізингу, по день фактичної оплати цього платежу включно. За використання предмета лізингу не за призначенням, невиконання обов'язку з утримання його у відповідності до технічних умов, правил технічної експлуатації, інструкції виробника предмета лізингу, неподання інформації про стан та місцезнаходження предмета лізингу, порушення умов п.п. 4.2 даного договору, лізингоодержувач зобов'язаний сплатити лізингодавцю штраф у розмірі 3 (три) % від загальної вартості предмета лізингу на момент укладення договору за кожен окремий випадок такого порушення.

Лізингодавець має право достроково припинити дію договору фінансового лізингу та вимагати повернення предмета лізингу у випадку якщо лізингоодержувач не сплатив або сплатив не в повному обсязі лізинговий платіж у строк, встановлений додатком № 2 (а.с.83) до даного договору, і прострочення оплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів, а також всі належні до оплати платежі (штрафні санкції, пеню та інші відшкодування відповідно до умов даного договору) - п. 12.4 договору;

У випадку, якщо лізингоодержувач не виконав свої зобов'язання згідно розділу 12 договору фінансового лізингу, лізингодавець вправі стягнути заборгованість, що утворилася на день стягнення, і вимагати повернення предмета лізингу в судовому порядку згідно з положеннями чинного законодавства України (п. 12.6 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, протягом жовтня-грудня 2013 року відповідач перерахував на рахунок позивача передбачені договором авансовий платіж, комісію за організацію, комісію за передачу предмета лізингу в загальній сумі 67 484,20 грн.

13.12.2013 року між ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" та ТОВ "Плодово-ягідна компанія "Квітучий сад" було складено та підписано акт приймання-передачі предмета лізингу (а.с.32). З якого вбачається, що на підставі договору фінансового лізингу № 000118 від 24.10.2013 лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв згідно специфікації предмет лізингу: ВАЗ 212140-120-40, номер кузова - НОМЕР_3, номер двигуна - НОМЕР_5, а також було передано приналежності до цього автомобіля. В пункті 4 цього Акту вказано, що з моменту його підписання зобов'язання лізингодавця з передачі предмета лізингу в лізинг вважаються виконаними.

Оскільки відповідач зобов'язання за договором лізингу №00018 від 24 жовтня 2013 року в повному обсязі не виконав лізингові платежі не сплатив, позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 17 842,02 грн. заборгованості по сплаті щомісячних лізингових платежів по жовтень 2015 року включно, 64 284 грн. штрафу за 20 порушень відповідно до умови пункту 12.2. договору фінансового лізингу № 000118 від 24.10.2013, 2 911,40 грн. пені, 316,87 грн. процентів за користування чужими коштами, 7 934,59 грн. інфляційних втрат, 316,89 грн. три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання по 10.10.2015.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач в порушення умов договору лізингу від 24 жовтня 2013 року за № 000118 допустив прострочення сплати лізингових платежів в сумі 17 842,02 грн. за період з січня 2014 року по серпень 2015 року . Також, у зв'язку з невиконання умов вищевказаного договору частково задовольнив позовні вимоги про стягнення штраф в розмірі 3 214,20 грн, 2 911,40 грн пені, 316,89 грн -три відсотки річних та інфляційні втрати в розмірі 3 943,07 грн.

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань, які згідно зі статтями 193, 202 ГК України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 ГК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що підтвердженням передачі відповідачу предмета лізингу у користування є акт приймання-передачі предмета лізингу від 13.12.2013 року до договору фінансового лізингу № 000118 від 24 жовтня 2013 року. Наявність в акті печатки TOB «Торговий дім «Екотехнології» проставленої на підписі директора TOB Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» ОСОБА_4 спростовується тим, що дана особа одночасно є керівником TOB «Торговий дім «Екотехнології», що підтверджується Витягом з ЄДРЮОФОП від 24.10.2013 р. за № 17432709 (а.с.107)

Наявність в акті приймання-передачі предмета лізингу від 13.12.2013 печатки іншої юридичної особи не змінює змісту цього акту та не спростовує факту його підписання директором відповідача, при цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до змісту зазначеного акту прийома -передачі отримував предмет лізингу на підставі договору фінансового лізингу №00018 від 24 жовтня 2013 року саме директор ТОВ Плодово-ягідна компанія «Квітучій сад» - ОСОБА_5 ( відповідно до договору фінансового лізингу № 00018 від 24.10.2013 року стороною (лізингоодержувачем ) є також ТОВ Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад».

Доказом того, що відповідач отримав у користування предмет лізингу є здійснені ним сплати 15.04.2014 р. в сумі - 5 097,72 грн.(а.с.43) та 26.06.2014 р. в сумі - 5 097,72 грн. (а.с. 44) в призначенні платежу яких зазначено: вартість ПЛ (Предмету Лізингу), % (відсотки), комісія - розмір яких відповідає додатку № 2 до договору фінансового лізингу № 000118 від 24.10.2013 р. та сплата яких передбачена умовами договору лише після отримання автомобіля у користування.

Крім того, сплата відповідачем вищевказаних платежів саме за користування отриманим від позивача предметом лізингу свідчать також здійснені ним у період з жовтня 2013 р. по грудень 2013 р. обов'язкові платежі за договором (п. 5.1, п. 5.2) необхідні для отримання предмета лізингу у користування, а саме: комісія за організацію (10 % вартості предмета лізингу), перший лізинговий платіж (50 % вартості предмета лізингу), комісія за передачу предмета лізингу (3 % вартості предмета лізингу).

Також, як вірно зазначив суд першої інстанції доказом того, що предмет лізингу - автомобіль ВАЗ 212140 (номер кузова: НОМЕР_3, номер двигуна :НОМЕР_5, державний реєстраційний номер:НОМЕР_1,2013 року випуску) був переданий у користування відповідачу, є здійснений ним платіж 13.12.2013 року (платіжне доручення № 67) в розмірі 7 036,96 грн. на відшкодування вартості страховки КАСКО за договорами № 000118 та №000119 від 24.10.2013 року, у відповідності до п. 10.3 Договору лізингу, а саме витрати понесені лізингодавцем в результаті укладання договору страхування, компенсуються останьому лізингоодержувачем згідно з окремим виставленим рахунком.

Пунктом 10.5 Договору лізингу передбачено, що страховий поліс має бути переданий лізингоодержувачу на момент підписання акту приймання-передачі предмета лізингу. Як видно з матеріалів справи відшкодування вартості страховки сплачено відповідачем 13.12.2013 року (а.с.106), в день підписання акта-приймання передачі майна, що також свідчить про отримання предмета лізингу відповідачем.

Зважаючи на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що наявними в справі доказами підтверджено факт передачі позивачем предмета лізингу , відповідно до умов договору фінансового лізингу № 000118 від 24 жовтня 2013 року.

Проте відповідач ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» доказів сплати лізингових платежів в повному обсязі , на виконання умов договору лізингу № 000118 від 24 жовтня 2013 року, за період з 10 січня 2014 року по 10 серпня 2015 року суду не надав. Відповідачем , в рахунок сплати лізингових платежів за вищевказаним договором, за вказаний період було здійснено 2 платежі 15.04.2014 року в сумі 5 097,72 грн. (а.с.43) та 26.06.2014 року в сумі 5 097,72 грн.(а.с.44).

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 17 842,02 грн., суд першої інстанції не врахував, що сума щомісячного лізингового платежу складається, відповідно до додатку №2 до договору фінансового лізингу № 000118 від 24.10.2013 року з погашення суми вартості предмета лізингу, погашення відсотків та комісії.

Договір фінансового лізингу поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, у зв'язку з чим лізингові платежі включають в себе як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати на надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченні дії договору.

Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся з позовними вимогами про вилучення предмета лізингу на підставі п.12.6 договору фінансового лізингу від 24 жовтня 2013 за № 000118 він не має права вимагати оплати вартості предмета лізингу.

Під час розгляду справи, позивачем було здійснено перерахунок розміру заборгованості, пені, інфляційних втрат та 3% річних без врахування вартості предмета лізингу.

Перевіривши розрахунок суми заборгованості, здійснений позивачем вважає, його вірним, тому сума заборгованості без врахування вартості предмета лізингу ( додаток №2/1) складає - 7 690,92 грн. (відсотки та комісія).

Необґрунтованими є посилання представника відповідача на додаткову угоду № 1 до договору фінансового лізингу № 000118 від 24 жовтня 2013 року , укладену 04 грудня 2013 року,якою передбачено інший графік сплати лізингових платежів, оскільки зазначена угоди до суду першої інстанції не подавалась.

Як видно зі змісту ст..101 ГПК України , перегляд апеляційним судом рішення у справі здійснюється на підставі наявних у ній доказів чи додатково поданих доказів, які сторона з об'єктивних та поважних причин не змогла подати до суду першої інстанції. Як видно з матеріалів справи представник відповідача належним чином повідомлявся про проведення засідань судом першої інстанції (а.с.40,56,67) надавав суду заперечення на позовну заяву (а.с.85- 87) та не був позбавлений можливості подати письмові докази. Отже поважних та об'єктивних причин, які б перешкоджали відповідачу надати додаткову угоду № 1 до суду першої інстанції представником відповідача не надано. Відтак обставини, які виникли пізніше, ніж оскаржуване рішення у даній справі не можуть та які не могли бути відомі суду першої інстанції , та відповідні документи на підтвердження вказаних обставин, не можуть бути підставою для скасування рішення ггосподарського суду Черкаської області у даній справі. Аналогічне роз'яснення надано у п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу Х11 Господарського процесуального кодексу Україні» від 17.12.2011 року №7, де зазначено, що ст.. 104 ГПК України не передбачено можливості скасування або зміни рішення у зв'язку із зміною стану розрахунків між сторонами (наприклад зменшення або збільшення заборгованості) інших обставин, якщо така зміна сталася після прийняття рішення місцевого господарського суду .

Стосовно позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 2 911 грн. 40 коп. колегія суддів не погоджується в цій частині з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 12.1. договору пеня за несвоєчасне внесення лізингових платежів передбачена у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штраф , пеня).

Колегія суддів перевіривши розрахунок пені за договором фінансового лізингу №000118 від 24.10.2013 року без врахування вартості предмета лізингу, перерахований позивачем вважає його вірним, загальна сума пені за несвоєчасне внесення лізингових платежів складає 1 045,86 грн.:

- прострочення оплати за жовтень 2014 року виникла з 11.10.2014 року на суму 598,08 грн., сума заборгованості не сплачена, дата припинення нарахування пені 10.04.2015р. (через 6 місяців) - 101,09 грн.

- прострочення оплати за листопад 2014 року виникла з 11.11.2014 року на суму 589,62 грн., сума заборгованості не сплачена, дата припинення нарахування пені 10.05.2015р. (через 6 місяців) - 121,22 грн.

- прострочення оплати за грудень 2014 року виникла з 11.12.2014 року на суму 581,07 грн., сума заборгованості не сплачена, дата припинення нарахування пені 10.06.2015р. (через 6 місяців) -140,57 грн.

- прострочення оплати за січень 2015 року виникла з 11.01.2015 року на суму 572,40 грн., сума заборгованості не сплачена, дата припинення нарахування пені 10.07.2015р. (через 6 місяців) -148,70 грн.

- прострочення оплати за лютий 2015 року виникла з 11.02.2015 року на суму 563,63 грн., сума заборгованості не сплачена, дата припинення нарахування пені 10.08.2015р. (через 6 місяців) - 160,89 грн.

- прострочення оплати за березень 2015 року виникла з 11.03.2015 року на суму 554,74 грн., сума заборгованості не сплачена, дата припинення нарахування пені 10.08.2015р. (через 6 місяців) -139,52 грн.

- прострочення оплати за квітень 2015 року виникла з 11.04.2015 року на суму 545,74 грн., сума заборгованості не сплачена, дата припинення нарахування пені 10.08.2015р. (через 6 місяців) -109,45 грн.

- прострочення оплати за травень 2015 року виникла з 11.05.2015 року на суму 536,64 грн., сума заборгованості не сплачена, дата припинення нарахування пені 10.08.2015р. (через 6 місяців) -81,16 грн.

- прострочення оплати за червень 2015 року виникла з 11.06.2015 року на суму 527,41 грн., сума заборгованості не сплачена, дата припинення нарахування пені 10.08.2015р. (через 6 місяців) -52,89 грн.

- прострочення оплати за липень 2015 року виникла з 11.07.2015 року на суму 518,07 грн., сума заборгованості не сплачена, дата припинення нарахування пені 10.08.2015р. (через 6 місяців) - 26,40 грн.

- прострочення оплати за серпень 2015 року виникла з 11.08.2015 року на суму 508,62 грн., сума заборгованості не сплачена, дата припинення нарахування пені 10.10.2015р. (через 6 місяців) -45,09 грн.

- прострочення оплати за вересень 2015 року виникла з 11.09.2015 року на суму 499,05 грн., сума заборгованості не сплачена, дата припинення нарахування пені 10.10.2015р. (через 6 місяців) - 19,97 грн.

Відносно позовних вимог, щодо стягнення штрафу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, що вимога підлягає частковому задоволенню в сумі 3 214 грн. 20 коп. з огляду на безпідставність нарахування позивачем штрафу за 20 випадків порушення зобов'язання, оскільки пунктом 12.2. договору передбачено сплату лізингодавцю штрафу у розмірі 3 (три) % від загальної вартості предмета лізингу за кожен окремий випадок порушення у разі порушення умов п.п. 4.2 даного договору. Пунктом 4.2. договору передбачений перелік зобов'язань лізингоодержувача, а в пп. 4.2.3. (на який посилається позивач) вказано, що він зобов'язаний у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов даного договору. колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що із змісту вказаних пунктів договору в їх сукупності вбачається, що договором чітко не встановлено обов'язок сплати штрафу у разі несплати окремо кожного із лізингових платежів.

Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних колегія суддів не погоджується в цій частині з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних.

Колегія суддів перевіривши розрахунок інфляційних втрат за договором фінансового лізингу №000118 від 24.10.2013 року без врахування вартості предмета лізингу, перерахований позивачем вважає його вірним, тому загальна сума інфляційних втрат по заборгованості з січня 2014р. по вересень 2015 року складає 1 992,59 грн.

Також, колегія суддів перевіривши розрахунок 3% річних за договором фінансового лізингу №000118 від 24.10.2013 року без врахування вартості предмета лізингу, перерахований позивачем вважає його вірним, тому загальна сума 3% річних за несвоєчасне внесення лізингових платежів станом на 12.10.2015 рік складає 143,99 грн.

Відносно відмови в задоволені частині позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування чужими коштами колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 12.2 договору фінансового лізингу передбачено, що за несвоєчасне внесення лізингових платежів лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати лізингодавцю проценти за користування чужими коштами в розмірі 3% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення сплати лізингових платежів, починаючи від дня, наступного за днем оплати поточного платежу, зазначеного в Додатку № 2 до Договору фінансового лізингу, по день фактичної оплати цього платежу включно.

Звертаючись з позовними вимогами позивач послався на ст. 536 ЦК України, якою передбачено обов'язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами. У розумінні зазначеної статті проценти є не відповідальністю, а платою за весь час користування грошовими коштами, що не були своєчасно сплачені боржником. Зі змісту вказаної статті випливає, що договором може бути встановлено лише інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення.

Однак, як вбачається із тексту п. 12.1 договору, в ньому вказано сплату процентів за несвоєчасне внесення лізингових платежів за кожний день прострочення сплати лізингових платежів, тобто передбачені умовою цього пункту договору проценти за користування чужими грошовими коштами за кожний день прострочення сплати лізингових платежів за своєю природою підпадають під визначення неустойки, а саме пені відповідно до ст. 549 ЦК України, частина 3 якої встановлює, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Вищезазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2013 року за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України у справі № 8/5025/1402/12.

За умовами п. 12.6 договору передбачено, що у випадку, якщо лізингоодержувач не виконав свої зобов'язання згідно розділу 12 договору фінансового лізингу, лізингодавець вправі стягнути заборгованість, що утворилася на день стягнення, і вимагати повернення Предмета Лізингу в судовому порядку згідно з положеннями чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Пунктами 1, 7 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено, що лізингоодержувач зобов'язаний: прийняти предмет лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині вилучення у відповідача предмета лізингу підлягають задоволенню, оскільки несплата лізингового платежу становить більше ніж 30 днів, із зобов'язанням останнього передати позивачу приналежності автомобіля: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, державний реєстраційний номер, комплект ключів, сервісну книжку, інструкцію по експлуатації транспортного засобу.

Під час розгляду справи, представником відповідача, заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та запропоновано питання чи виконано підпис директора ТОВ «Плодово-ягідна компанія «Квітучий сад» на акті приймання-передачі предмета лізингу від 13.12.2013 року до договору фінансового лізингу №118 від 24.10.2013 року ОСОБА_4 або іншою особою.

Дослідивши матеріали справи та клопотання апелянта, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Як видно з зазначених норм права перед судовими експертами не ставляться правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Колегія суддів вважає, що клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи не підлягає задоволенню, оскільки відсутні підстави для призначення судової експертизи.

Отже, місцевий господарський суд при прийнятті оскарженого рішення наведеного не врахував, не повністю з'ясував обставини, що мають значення для справи натомість, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, виніс помилкове рішення.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення господарського суду Черкаської області від 02.11.2015р. змінити.

Керуючись ст. ст. 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Плодово-ягідна компанія "Квітучий сад" на рішення господарського суду Черкаської області від 02.11.2015р у справі № 925/1356/15 задовольнити.

Рішення господарського суду Черкаської області від 02.11.2015р у справі № 925/1356/15 в частині стягнення основного боргу, 3% річних, пені та інфляційних втрат скасувати, в цій частині прийняти нове рішення яким:

«Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Плодово-ягідна компанія "Квітучий сад" (Черкаська область, Христинівський район, смт. Верхнячка, вул. Леніна, 65, 20022, ідентифікаційний код 36781820) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" (м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, оф. 613, ідентифікаційний код 38865527) - 7 690 грн. 92 коп. основного боргу, 3 214 грн. 20 коп. штрафу, 1 045 грн. 86 коп. пені, 143 грн. 99 коп. три проценти річних, 1 992 грн. 59 коп. інфляційних втрат, 648 грн. 42 коп судовий збір за подачу позовної заяви. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" (м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, оф. 613, ідентифікаційний код 38865527) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Плодово-ягідна компанія "Квітучий сад" (Черкаська область, Христинівський район, смт. Верхнячка, вул. Леніна, 65, 20022, ідентифікаційний код 36781820) 1 853 грн. 85 коп. судовий збір за подачу апеляційної скарги.»

В іншій частині рішення залишити без змін.

Видачу наказу доручити господарському суду Черкаської області.

Матеріали справи №925/1356/15 повернути господарському суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко