КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2016 р. Справа№ 910/30230/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Ропій Л.М.

Калатай Н.Ф.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача Гіневська-Фареник М.О., дов. від 25.01.2016 б/н,

від відповідача Цуперяк І.В., дов. від 12.10.2015 №91/2015/10/12-4,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2»

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 (підписане 01.02.2016)

у справі №910/30230/15 (суддя Пригунова А.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про визнання зобов'язання припиненим

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 2» (далі - позивач, або ТОВ «Рада 2») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - відповідач, або ПАТ «Київенерго») про визнання припиненим зобов'язання по договору від 01.08.2011 №7560212 на постачання теплової енергії у гарячій воді, укладеним між ТОВ «Рада 2» та ПАТ «Київенерго» з 26.04.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 у справі №910/30230/15 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що за приписами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води може будь-яка організацію, що має відповідну ліцензію на постачання теплової енергії, а відтак, ПАТ «Київенерго» не є автоматично виконавцем послуг централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води. Крім того, суд першої інстанції вказував на те, що положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» не можуть бути підставою для припинення договірних зобов'язань відповідно до ст. 607 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, оскільки позивач не є балансоутримувачем будинку, але враховуючи необхідність забезпечення мешканців житлово-комунальними послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання, та відсутність норми, яка регулювала правовідносини у житловому будинку, у якому балансоутримувач не був визначений, по аналогії закону ТОВ «Рада 2» уклало з ПАТ «Київенерго» договір від 01.08.2011 №7560212 на постачання теплової енергії у гарячі воді кінцевим споживачам. Тому, до 26.04.2014 грошові зобов'язання позивача за договором виконувались за рахунок виконання зобов'язань з оплати коштів ТОВ «Рада 2» кінцевими споживачами.

Відтак, за твердженнями скаржника, неможливість виконання як підстава припинення зобов'язань за договором, у зв'язку з внесенням змін Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 №1198-VII до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчить про настання обставин, за які не відповідає жодна зі сторін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 прийнято апеляційну скаргу та порушено апеляційне провадження у справі №910/30230/15, розгляд скарги призначено на 23.03.2016. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

Доказом належного повідомлення сторін про час і місце розгляду апеляційної скарги є повідомлення про вручення поштових відправлень (ухвали суду від 22.02.2016) - 29.02.2016 (позивачу та відповідачу), долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 23.03.2016 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 скасувати, постановити нове, яким позов задовольнити.

Представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.02.2009 між Закритим акціонерним товариством «Позняки-Жил-Буд» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада 2» (виконавець) укладено договір про передачу на утримання та експлуатаційне обслуговування житлового будинку і прибудинкової території, за умовами якого замовник передає, а виконавець приймає житловий будинок по вул. Срібнокільській, 12 у Дарницькому районі міста Києва (будівельна адреса: вул. Срібнокільська, 14-а) з вбудовано-прибудованими нежилими приміщеннями та прибудинковою територією, з метою забезпечення кваліфікованого утримання, ремонту та експлуатаційного обслуговування жилих і нежилих приміщень, інженерного обладнання, належного санітарного стану будинку та прибудинкової території, надання власникам, співвласникам, наймачам, орендарям окремих житлових і нежитлових приміщень послуг за відповідну плату.

01.08.2011 між ТОВ «Рада 2» (споживач) та ПАТ «Київенерго» (постачальник) укладено договір №7560212 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язався виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач - отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Зі змісту додатків до договору вбачається, що адресою постачання є житловий будинок по вул. Срібнокільській, 12 у місті Києві.

Згідно з п.4.1 договору останній набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2012.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією з сторін про його припинення (п.4.3 договору).

Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги) регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630..

Оскільки вказаний вище правочин було укладено 01.08.2011, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 №1198-VII, то до таких правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, що діяла на момент укладення цього договору.

У статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено терміни, які вживаються в наступному значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги;

- внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Частина 1 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до п.п.3,4 Правил користування тепловою енергією, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, споживачем теплової енергії є фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Закон України «Про теплопостачання» встановлює, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом за режимами споживання теплової енергії, безпечною експлуатацією теплоенергетичного обладнання та безпечним виконанням робіт на об'єктах у сфері теплопостачання суб'єктами господарської діяльності незалежно від форм власності.

Колегія суддів зазначає, що саме у сфері теплопостачання виникли відносини між ТОВ «Рада 2» та ПАТ «Київенерго» шляхом укладення договору, предметом якого є вироблення і поставка теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання. Тобто, предметом договору є теплова енергія як товар, а не послуги з централізованого опалення та водопостачання.

Відтак, ПАТ «Київенерго» не надає власникам приміщень ТОВ «Рада 2» комунальні послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тобто не є виконавцем послуг у даних правовідносинах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 08.12.2015 у справі №910/4686/15-г.

Стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Частина 1 ст.598 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст.607 ЦК України).

Обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними (заборона певної діяльності), так і фактичними (загибель індивідуально визначеної речі, яка мала б бути об'єктом виконання). Головна умова полягає в тому, що за такі обставини не буде відповідати жодна із сторін зобов'язання. Тому, якщо загибель речі виявилася наслідком навмисних дій боржника, правовий зв'язок між сторонами не припиняється абсолютно, а трансформується у відносини з приводу відшкодування збитків.

Відтак, оскільки приписами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 №1198-VII не передбачено автоматичного припинення договору у сфері теплопостачання та надання житлово-комунальних послуг, який діяв до прийняття вказаного закону, а також враховуючи зміст п.4.3 договору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що правочин є чинним, а відтак підстави для визнання спірних зобов'язань припиненими, в силу ст.607 ЦК України, відсутні.

З огляду на викладене вище, виходячи із заявлених позивачем вимог, наявних у справі доказів та встановлених судом обставин, доводи апелянта спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 у справі №910/30230/15 - без змін.

2. Матеріали справи №910/30230/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Л.М. Ропій

Н.Ф. Калатай