РІШЕННЯ

15.03.2016Справа №910/1787/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/1787/16

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Салават», м. Київ,

про стягнення 26 209,53 грн.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 (довіреність від 01.01.2016 № 2); ОСОБА_3 (довіреність від 15.11.2011 № б/н);

відповідача - не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Салават» (далі - Товариство) боргу за надані послуги вантажно-розвантажувальних робіт в розмірі 14 000 грн. та 3% річних у розмірі 981,53 грн. і інфляційних втрат в розмірі 11 128 грн. за період 01.09.2013-01.01.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 порушено провадження у справі №910/1787/16 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 15.03.2016.

22.02.2016 відповідач подав суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи, в тому числі відзиву та клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із участю у засіданні АМКУ.

У відзиві Товариство вказує, що згідно до платіжного доручення від 14.08.2013 №101 сплатив 14 000 грн. за оренду складського приміщення відповідно до договору від 05.11.2012 №4, а в дійсності платіж призначався на оплату за надані послуги вантажно-розвантажувальних робіт згідно з актом від 01.08.2013 № ОУ-0022. До відзиву надано копії платіжних доручень від 14.08.2013 № 100 на суму 15 920 грн. і від 14.08.2013 №101 на суму 14 000 грн. з призначенням платежу оплата оренди та від 04.09.2013 №141 з призначенням платежу за вантажні роботи на 31 700 грн.

Відзив від 19.02.2016 № б/н на позовну заяву не підписано повноважним представником, а тому доводи, викладені в ньому не приймаються судом.

23.02.2016 позивач подав суду документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва розгляд справи було відкладено на 15.03.2016, у зв'язку з неявкою представників відповідача і задоволенням клопотання про відкладення.

Представники позивача у судовому засіданні 15.03.2016 надали пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримали повністю.

Представники відповідача у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвали Господарського суду міста Києва були надіслані сторонам на адреси, зазначені у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал і рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене та з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 15.03.2016 за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК України).

У судовому засіданні 15.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Сторонами було досягнуто усну домовленість щодо виконання вантажно-розвантажувальних робіт, відповідно до якої позивач виконав роботи на суму 14 000 грн.

Факт виконання робіт на суму 14 000 грн., підтверджується актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 01.08.2013 № ОУ-0022, який підписаний повноважними представниками сторін і скріплений печатками без зауважень.

Таким чином, позивачем документально доведено факт виконання робіт на суму 14 000 грн.

Слід зазначити, що до суду надійшов непідписаний відзив від 19.02.2016 № б/н, в якому вказано, що виконані роботи оплачені, в підтвердження чого додано копію платіжного доручення від 14.08.2013 №101 на суму 14 000 грн.

Разом з тим, у призначенні платежу вказаного платіжного доручення вказано: «Спл. за оренду скл. Приміщення, зг-но дог. № 4 від 05.11.2012р. Без ПДВ».

Слід зазначити, що відповідно до роз'яснення Національного банку України у листах від 26.09.2005 №25-113/1506-9580 та від 09.06.2011 №25-111/1438-7141 спір щодо призначення платежу після зарахування коштів на рахунок отримувача вирішується між платником та отримувачем без участі банків.

Суду не подано доказів того, що відповідач намагався уточнити призначення платежу у платіжному дорученні від 14.08.2013 № 101.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання, виконавши роботи, а відповідач свої зобов'язання по оплаті не виконав.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає 14 000 грн.

Належним чином засвідчені копії вище вказаних документів долучені до матеріалів справи і відповідно визнаються судом такими, що посвідчують наведені факти та обставини господарських відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до частини першої статті 640 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно із статтею 173 ГК України суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у сумі 14 000 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 11 228 грн. втрат від інфляції та 981,53 грн. 3% річних.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3% річних та втрат від інфляції, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Салават» (01042, м. Київ, вул. Філатова, 10-А, офіс 2/17; ідентифікаційний код: 38451368) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02097, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків: НОМЕР_1): 14 000 (чотирнадцять тисяч) грн. боргу; 981 (дев'ятсот вісімдесят одну) грн. 53 коп. 3% річних; 11 228 (одинадцять тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. втрат від інфляції та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 23.03.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук