РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016Справа №910/32439/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр технічної безпеки"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західбудінвест компані консалтинг"

про стягнення 9 355,35 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Середа А.П. представник за довіреністю;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЦЕНТР ТЕХНІЧНОЇ БЕЗПЕКИ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАХІДБУДІНВЕСТ КОМПАНІ КОНСАЛТИНГ" про стягнення заборгованості у розмірі 5 292,00 грн., пені в розмірі 195,92 грн., 3% річних - 524,71 грн., інфляційних втрат - 3 342,7 2грн. та витрат на послуги адвоката у розмірі 2 647,06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг, які випливають із договору про технічне обслуговування обладнання системи пожежної сигналізації №ТО10-71/05 від 21.04.2010.

Відповідач через загальний відділ діловодства суду подав заяву про застосування строку позовної давності та письмові пояснення по справі, в яких проти позову заперечив повністю.

У задоволенні клопотання відповідача про об'єднання позовних заяв в одне провадження суд відмовив за необґрунтованістю, оскільки позовні заяви, за якими порушено провадження у вказаних справах не пов'язані між собою підставами виникнення та поданими доказами і сумісний їх розгляд суттєво утруднить вирішення даного спору.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.04.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр технічної безпеки" (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Західбудінвест компані консалтинг" (далі - замовник) було укладено договір про технічне обслуговування обладнання системи пожежної сигналізації №ТО10-71/05, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по технічному обслуговуванню технічних засобів і систем автоматичної пожежної сигналізації (СПС), (надалі - послуги), а замовник зобов'язується прийняти послуги та оплатити їх на умовах, в строки та розмірах, які обумовлені цим договором.

Послуги надаються на об'єкті замовника: будівля, яка розташована за адресою: вул. Сурікова, 3, корпус 8-В (далі - об'єкт) (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1 договору вартість послуг на місяць встановлюється відповідно до домовленості сторін та додатку №1 і складає 1 470,00 грн., та ПДВ - 294,00 грн. Загальна вартість з ПДВ - складає 1 764,00 грн. і перераховується замовником щомісячно на розрахунковий рахунок виконавця згідно даного договору шляхом передоплати не пізніше 30 числа поточного місяця, в якому надаються послуги.

За умовами п. 3.3 договору до закінчення поточного місяця виконавець надає замовнику два примірника акта приймання наданих послуг, підписані зі свого боку, які останній зобов'язаний до 05 числа наступного за поточним місяцем підписати і повернути один примірник підписаного акта виконавцю. У випадку наявності у замовника заперечень щодо обсягу послуг, наданих виконавцем у звітному місяці, замовник має право не підписувати акт та зобов'язаний в той же строк, визначений цим пунктом договору, у письмовій формі, надати виконавцю свої обґрунтовані заперечення.

Цей договір вступає в силу з 01.05.2010 і укладається строком на один рік, тобто до 01.05.2011. У випадку, якщо жодна із сторін письмово не повідомить іншу про бажання припинити дію даного договору за один календарний місяць до дати його припинення, даний договір вважається продовженим на той самий строк і на тих же умовах (п. 4.1 договору).

На виконання умов договору позивач надав послуги з технічного обслуговування технічних засобів і систем автоматичної пожежної сигналізації (СПС) на загальну суму 5 292,00 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ТБ-4 від 31.07.2012 на суму 1 764,00 грн., №ТБ-3 від 31.08.2012 на суму 1 764,00 грн. та №ТБ-5 від 30.09.2012 на суму 1 764,00 грн.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилався на те, що всупереч п. 3.1 договору відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної оплати отриманих послуг у розмірі 5 292,00 грн. не виконав, у зв'язку із чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 195,92 грн., 3% річних - 524,71 грн. та інфляційні втрати - 3 342,72 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.

Згідно зі ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено належне виконання позивачем зобов'язань за договором №ТО10-71/05 від 21.04.2010, про що свідчать акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ТБ-4 від 31.07.2012 на суму 1 764,00 грн., №ТБ-3 від 31.08.2012 на суму 1 764,00 грн. та №ТБ-5 від 30.09.2012 на суму 1 764,00 грн.

Доказів належної оплати послуг за договором суду не надано.

Разом з тим судом установлено, що відповідно до п. 3.1 договору вартість послуг перераховується замовником щомісячно на розрахунковий рахунок виконавця згідно цього договору шляхом передоплати не пізніше 30 числа поточного місяця, в якому надаються послуги, тобто за послуги надані у липні 2012 року - 30 липня 2012 року, у серпні 2012 року - 30 серпня 2012 року, у вересня 2012 року - 30 вересня 2012 року.

Так, згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся в суд з указаним позовом 24 грудня 2015 року, тобто з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Доказів поважності причин пропуску зазначеного строку суду не надано.

За таких обставин враховуючи, що відповідач заявив про застосування строку позовної давності, у задоволенні позову відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України слід відмовити з цих підстав.

У зв'язку з відмовою в позові в частині стягнення основної суми боргу зі спливом строку позовної давності суд також відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 524,71 грн. та інфляційних втрат в розмірі 3 342,72 грн., оскільки 3% річних та інфляційні втрати є складовою частиною боргу.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Враховуючи наведене, у задоволенні вимоги про стягнення пені в розмірі 195,92 грн., суд також відмовляє зі спливом позовної давності і до додаткової вимоги про стягнення пені.

Щодо вимог Позивача про стягнення 2 647,06 грн. витрат на оплату послуг адвоката, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

За змістом ст.ст. 44, 48 ГПК України сума, сплачена за послуги адвоката, є складовою судових витрат і її розмір визначається в порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Відповідно до ч.5 ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при відмові в позові - на позивача.

Відповідно до п. 6.5. постанови Пленуму Вищого господарського від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами ч. 5 ст. 49 ГПК України, тобто при задоволенні позову вони покладаються відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенню позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.03.2016

Суддя І.І.Борисенко