ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2016 р.Справа № 922/71/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Парк-Авто" м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шінді-Компані", м. Харків
про стягнення 229 514,40грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, дов. б/н від 19.11.2015р.;

відповідача - ОСОБА_3, дов. № 27 від 11.02.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 209 514,40грн. та штраф в розмірі 48 000,00грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором оренди та надання послуг з утримання, обслуговування нежитлових приміщень № 33/14 від 01.01.2014р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 209 514,40грн. та штраф в розмірі 20 000,00грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором оренди та надання послуг з утримання, обслуговування нежитлових приміщень № 33/14 від 01.01.2014р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що позивач, відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України, вправі до прийняття рішення по суті спору зменшити розмір позовних вимог, ці дії не суперечать законодавству та не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, дана заява приймається судом до розгляду як така, що не суперечить вимогам чинного законодавства України та подальший розгляд справи здійснюється з її урахуванням.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що позивачем не вірно розраховано штраф в розмірі 48 000,00грн., оскільки до нарахування штрафу застосовується позовна давність в один рік, тоді як позивачем нараховано штрафні санкції за два роки. Як зазначає відповідач, на даний час заборгованість з орендної плати перед позивачем відсутня, існує передплата, тому, на думку відповідача, у позивача взагалі відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій.

Також відповідач заперечує проти нарахування заборгованості за спожиті комунальні послуги, посилаючись на те, що акт звірки взаємних розрахунків в розмірі 209 514,40грн. підписано відповідачем під психологічним примусом з боку позивача та не відповідає реальній заборгованості. Як зазначає відповідач, позивач виставив відповідачу суму заборгованості в розмірі 77 346,76грн., тоді як за липень 2015р. сума орендної плати разом з компенсацією за спожиті комунальні послуги складає 7 077,11грн. Також відповідач вважає неправомірним виставлення позивачем заборгованості на загальну суму 28 500,00грн. за 31.10.2014р., 30.11.2014р. та 31.12.2014р.

Враховуючи те, що відповідачем за власні кошти проведено роботи щодо покращення орендованого приміщення, останній вважає, що у разі здійснення взаємозаліку, існуюча заборгованість перед позивачем з компенсації за спожиті комунальні послуги взагалі буде відсутня.

На підставі викладеного, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд встановив наступне.

01.01.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Парк-Авто" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шінді-Компані" (відповідач) укладено договір оренди та надання послуг по обслуговуванню приміщень № 33/14 (далі договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати, а відповідач прийняти у строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Харків, проспект Перемоги, 80, загальною площею 216,3кв.м.

Відповідно до п.1.3 договору позивач зобов'язався надавати відповідачу послуги по безперешкодному забезпеченню останнього електроенергією, опаленням, холодним водопостачанням, водовідведенням за цінами постачальників таких послуг, наданню послуг по прибиранню нежитлових приміщень в об'ємах та на умовах, визначених даним договором, а також здійснювати вивезення сміття.

За умовами п.2.1 договору, даний договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту підписання його сторонами та оформлення акта приймання-передачі об'єкту оренди.

У п.1 додаткової угоди № 3 від 30.06.2015р. до спірного договору строк оренди нежитлового приміщення сторони погодили до 31.12.2015р.

Передача об'єкту оренди здійснюється в день підписання сторонами акту приймання-передачі, який є невід'ємною частиною даного договору (п.3.1 договору).

Загальна сума орендної плати за договором складає 2 000,00грн. на місяць (п.4.1 договору).

Сторони у п.4.3 погодили порядок здійснення розрахунків, а саме: відповідач зобов'язався здійснювати оплату за кожний наступний місяць не пізніше 5-го числа цього місяця.

В суму, зазначену у п.4.1 договору не входить вартість комунальних послуг. Відповідно до п.4.12 договору відповідач зобов'язався окремо від орендної плати здійснювати оплату компенсації за комунальні послуги та втрати від перетоків реактивної енергії, склад та кількість яких зазначається на рахунку позивача, протягом п'яти банківських днів з моменту отримання відповідного рахунку.

На виконання умов договору, 01.01.2014р. між сторонами був підписаний акт приймання-передачі в оренду нежитлового приміщення.

Як зазначає позивач, оскільки відповідач платежі за оренду нежитлового приміщення здійснив з порушенням строків, передбачених умовами договору та оплату за спожиті комунальні послуги здійснює несвоєчасно, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд встановив наступне.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором оренди.

Відповідно до ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності; до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням передбачених цим Кодексом особливостей.

Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі та передав відповідачу в оренду нежитлове приміщення, що підтверджується актом приймання-передачі від 01.01.2014р.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності; розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч.1 ст.286 Господарського кодексу України).

Частинами 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Як зазначалось вище, умовами договору (п.4.3 договору) сторони погодили порядок здійснення орендної плати за кожний наступний місяць оренди не пізніше п'ятого числа попереднього місяця.

Відповідач свої зобов'язання в частині повного та своєчасного внесення орендних платежів здійснив з порушенням строків, передбачених умовами договору, що підтверджується копіями банківських виписок, наявними в матеріалах справи.

Дослідивши надані позивачем копії банківських виписок, судом встановлено, що відповідач орендну плата за період січень 2015р. - жовтень 2015р. здійснив з простроченням:

- за січень, лютий 2015р. - 11.06.2015р.;

- за березень, квітень, травень 2015р. - 02.07.2015р.;

- за червень, липень 2015р. - 16.09.2015р.;

- серпень, вересень, жовтень 2015р. - 07.10.2015р.

Обов'язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату встановлений ч.3 ст.285 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

За умовами п.4.9 договору сторони погодили, що у разі прострочення орендної плати понад семи днів від дня встановленого строку оплати, відповідач сплачує позивачу штраф у 2-кратному розмірі від суми, зазначеної у п.4.1 договору (2 000,00грн).

Позивач, за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань за договором оренди за період, починаючи із січня 2015року, нарахував останньому штраф у загальному розмірі 20 000,00грн.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено прострочення відповідачем орендної плати за договором понад семи днів від дня встановленого строку оплати, за користування орендованими приміщеннями в межах річного строку позовної давності, починаючи із січня 2015р. по жовтень 2015р., а тому позивач має право вимагати сплати штрафу згідно із п.4.9 договору у розмірі 20 000,00грн., у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що позивач нарахування штрафу здійснив з дотриманням вимог ст.258 Цивільного кодексу України, яка передбачає застосування позовної давності в один рік до вимог, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені), суд не приймає заперечення відповідача щодо невірного нарахування позивачем штрафу.

Також суд не приймає заперечення відповідача щодо неправомірності нарахування штрафних санкцій у зв'язку з відсутністю на момент розгляду справи заборгованості по орендній платі з боку відповідача, оскільки несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов'язань підтверджується належними доказами, наявними у справі.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність заборгованості з орендної плати з боку відповідача на час розгляду справи, не звільняє останнього від відповідальності за несвоєчасне виконання взятих на себе договірних зобов'язань.

Доказів своєчасної оплати за оренду нежитлових приміщень за період із січня 2015р. по жовтень 2015р. відповідачем суду надано не було, такі докази в матеріалах справи також відсутні.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги в розмірі 209 514,40грн., суд встановив наступне.

Як було встановлено судом, у п.4.12 договору сторони погодили відшкодування позивачу спожитих відповідачем комунальних послуг та втрат від перетоків реактивної енергії не пізніше п'яти банківських днів з моменту отримання відповідного рахунку.

Позивач на адресу відповідача направляв рахунки-фактури на сплату комунальних послуг, які відповідач сплачував не в повному обсязі та не своєчасно, з урахуванням чого в останнього за період з січня 2014р. по листопад 2015р. утворилась заборгованість в розмірі 209 514,40грн.

Факт наявності заборгованості підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі - приймання виконаних послуг та надання послуг з утримання, обслуговування приміщень за договором оренди, підписаними з боку відповідача без будь-яких заперечень та зауважень, та направленими на адресу відповідача рахунками, відповідно до умов договору.

Судом вбачається, що в матеріалах справи міститься акт звірки взаємних розрахунків, підписаний представниками обох сторін, відповідно до якого станом на 25.11.2015р. за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 209 514,40грн.

Суд не приймає заперечення відповідача стосовно того, що даний акт підписано відповідачем під психологічним примусом з боку позивача, оскільки відповідач не довів суду факт застосування до нього психологічного тиску з боку позивача чи інших осіб при підписанні даного акту.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що даний акт звіряння взаємних розрахунків суд не розцінює як доказ наявності або відсутності у відповідача певної заборгованості, а лише надає йому оцінку наряду із іншими доказами, наявними у матеріалах справи.

Відповідач не надав суду жодних документів, які б підтверджували обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Що стосується заперечень відповідача стосовно незрозумілої для нього суми заборгованості за комунальні послуги в розмірі 77 346,76грн. станом на 01.07.2015р., та по 9 500,00грн. станом на 01.10.2014р., станом на 30.11.2014р. та станом на 31.12.2014р., судом встановлено наступне.

Позивачем до матеріалів справи надано договір купівлі-продажу електроенергії № 197 від 10.12.2013р., укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Х". Відповідно до умов даного договору (п.1.1) ТОВ "Енерго Х" здійснює продаж електричної енергії в межах встановленої потужності в необхідному об'ємі.

Як зазначає позивач, в орендованій відповідачем нежитловій будівлі встановлено електричний лічильник, показання якого надавались відповідачем позивачеві. В свою чергу позивач відповідно до даних показань передавав дані до СП "Харківенергозбут", сплачував використану електричну енергію та на підставі умов договору оренди, надсилав рахунки відповідачу, для подальшого відшкодування відповідачем витрат за спожиту електричну енергію.

Під час технічної перевірки СП "Харківенергозбут" розрахункових засобів обліку та заміни приладів обліку за жовтень 2014р. було виявлено недостовірність даних по показникам лічильників, переданих відповідачем позивачу, про що було складено відповідний акт № 004266 від 18.11.2014р. (а.с.173).

За результатами даної перевірки фактичні витрати електроенергії за жовтень 2014р. становили 56470,0кВт, у зв'язку з чим заборгованість позивача перед ТОВ "Енерго Х" за жовтень 2014р. по об'єкту, розташованому за адресою: м. Харків, пр. Перемоги, 80, який орендує відповідач, становить 99 846,76грн. Даний факт підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.10.2014р. (а.с.176) та довідкою ТОВ "Енерго Х" № 71 від 24.03.2016р.

Оскільки умовами спірного договору оренди (п.4.12) сторони погодили відшкодування відповідачем втрат від перетоків реактивної енергії, саме ця сума в подальшому була включена позивачем до акту звірки взаємних розрахунків частками по 7 500,00грн. на 01.10.2014р., 30.11.2014р., 31.12.2014р. та 77 346,76грн. на 01.07.2015р. та надіслані відповідні рахунки-фактури.

Таким чином суми у розмірі 9 500,00 від 31.10.2014р., 30.11.2014р. та 31.12.2014р. на загальну суму 28 500,00грн. складаються з компенсації боргу за електричну енергію за жовтень 2014р. та вартості за оренду нежитлових приміщень.

Даний факт відповідачем не спростовано, доказів в обґрунтування своїх заперечень відповідачем також надано не було.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Факт наявності заборгованості по відшкодуванню комунальних послуг в розмірі 209 514,40грн. підтверджується документально матеріалами справи.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості перед позивачем за спожиті комунальні послуги за договором оренди за період із січня 2014 по жовтень 2015р. у сумі 209 514,40грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується посилання відповідача на проведення робіт щодо покращення орендованого приміщення та відсутності його заборгованості за договором у разі здійснення взаємозаліку зроблених відповідачем поліпшень у об'єкті оренди та існуючої заборгованості перед позивачем з компенсації за спожиті комунальні послуги, суд вважає дані твердження помилковими, оскільки залік зустрічних однорідних вимог може бути здійснений між учасниками господарських відносин лише у тому разі коли про це зроблена відповідна заява сторони цих правовідносин та лише у тому разі, колі ці вимоги взагалі існують та вони є однорідними та зустрічними.

Доказів того, що між сторонами відбувся залік зустрічних однорідних вимог, в результаті якого спірна заборгованість відповідача перед позивачем була зменшена, або взагалі стала відсутня, суду надано не було, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заперечення відповідача є необґрунтованими, а позовні вимоги є доведеними документально та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст.258, 611, 612, 629, 762 Цивільного кодексу України, ст.ст.283, 285, 286 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шінді-Компані", (61174, АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Парк-Авто", (61051, м. Харків, вул. Клочківська, 370) - 209 514,40грн. основного боргу, 20 000,00грн. штрафу, 3 442,72грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 31.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_4