ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2016 р. Справа № 926/1899/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці за вих.№447 від 22.02.2016р.

на рішення господарського суду Чернівецької області від 10.02.2016 р.

у справі № 926/1899/15

за позовом: фізичної особи підприємця ОСОБА_2 м.Чернівці

до відповідача: квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці

про визнання договору укладеним

за участю представників сторін від:

позивача: не зявився

відповідача: не зявився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 10.02.2016 р. (суддя С.М. Гушилик) позов задоволено: визнано укладеним договір оренди нерухомого військового майна №299/15 між квартирно-експлуатаційним відділом м.Чернівці та ФОП ОСОБА_2 у редакції позивача.

Рішення суду мотивоване тим, що на підставі протоколу конкурсної комісії КЕВ м.Чернівці від 02.11.2015 р. № 38 позивача було визнано переможцем конкурсу на право оренди військового нерухомого майна, однак, всупереч нормам чинного законодавства відповідач відмовився від підписання договору та протоколу розбіжностей, а саме в частині строку дії договору на 5 років.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що з урахуванням особливостей Закону України «Про господарську діяльність у Збройних силах України» КЕВ відмовився від підписання договору та протоколу розбіжностей в частині строку дії договору на 5 років, у звязку з тим, що 27.11.2015 р. Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних сил України видано дозвіл на укладення даного договору лише на 3 роки.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Крім цього, просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Представник скаржника явку в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання.

Суд вважає за можливе розгляд справи провести без участі представників за наявними в справі документами, враховуючи положення ст.75 ГПК України.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 12.10.2015 р. в офіційному джерелі «Відомості приватизації» № 44 (893) було розміщено оголошення про проведення КЕВ м.Чернівці конкурсу на право оренди військового нерухомого майна, що знаходиться за адресою м. Чернівці пл. Театральна, 6, а саме нежитлові приміщення другого поверху (№ 2-1, 2-5, 2-9,2-10, 2-13, 2-14,2-15,2-16, 2-17,2-18) загальною площею 281,80 кв. м. в будівлі №4 (літ. А) військового містечка № 101, що знаходиться на балансі КЕВ м. Чернівці, вартість якого визначена на 31.05.2015 р. за незалежною оцінкою та становить згідно з актом оцінки 2308425,00 грн.(без ПДВ).

Відповідно до цієї інформації 22.10.2015 р. ФОП ОСОБА_2 було подано заяву на участь у конкурсі на право оренди строком до пяти років.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що переможцем конкурсу на право оренди зазначеного військового нерухомого майна визнано ФОП ОСОБА_2, про що свідчить протокол конкурсної комісії КЕВ м. Чернівці від 02.11.2015 р. №38.

Враховуючи вимоги ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п. 30 «Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна», затвердженого постановою КМУ від 31.08.2011 р. № 906, орендодавець протягом 15 днів після затвердження результатів конкурсу надсилає рекомендованим листом або вручає під розписку особисто переможцю конкурсу (уповноваженій ним особі) проект договору оренди.

За результатами проведеного конкурсу КЕВ м.Чернівці надав ФОП ОСОБА_2 пять екземплярів договору оренди №299/2015 для підписання.

В подальшому, 30.11.2015 р. позивачем складено протоколи розбіжностей та листом від 11.12.2015 р. №.№2776 направлено відповідачу підписані 4 екземпляри договорів оренди для врегулювання розбіжностей.

Листом № 2460 від 24.12.2015 р. відповідач відмовив в укладанні п.10.1 договору в редакції орендаря, а саме в частині укладення строку договору на 5 років. Підставою відмови стало посилання відповідача на отримання дозволу від органу, уповноваженого управляти майном - Головним Квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних Сил України, на укладення договору оренди строком на 3 роки.

Відтак, ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання договору укладеним в редакції позивача строком на 5 років.

При прийнятті постанови судова колегія виходила з такого.

Відповідно до ч.1 ст.1, ст.ст.2, 3, 7 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних силах України», господарська діяльність у Збройних силах України - це специфічна діяльність військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України, повязана із забезпеченням їх повсякденної життєдіяльності і яка передбачає ведення підсобного господарства, виробництво продукції, виконання робіт і послуг, передачу в оренду рухомого та нерухомого військового майна (за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки) в межах і порядку, визначених цим Законом.

Господарська діяльність у Збройних Силах України ведеться з метою одержання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ (сил) для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності.

Відносини, повязані із здійсненням господарської діяльності у Збройних Силах України, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Субєктами господарської діяльності у Збройних Силах України є військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил України, які утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображення Державного Герба України і своїм найменуванням.

Військові частини можуть передавати без шкоди бойовій та мобілізаційній готовності закріплене за ними рухоме та нерухоме військове майно в оренду юридичним і фізичним особам.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.03.2003р., нежитлова будівля за адресою м.Чернівці, пл.Театральна, 6 належить 29 гарнізонного Будинку офіцерів (правонаступником якого є Чернівецька квартирно-експлуатаційна частина).

Відповідно до Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернівці, затвердженого Начальником Західного територіального КЕУ, йому належить право приймати рішення з соціально-економічних питань, що стосуються установи та інше.

Згідно п. 1.2 Інструкції про організацію передачі в оренду та укладення договорів оренди нерухомого військового майна, затвердженої наказом Міністра Оборони України від 02.02.2010р. № 46 визначено, що орендодавці здійснюють передачу нерухомого військового майна в оренду юридичним і фізичним особам виключно на конкурсній основі відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», термін договору оренди визначається за погодженням сторін та не може бути меншим ніж 5 років, у випадку, якщо орендар не пропонує менший термін.

Суд апеляційної інстанції зазначає також таке.

Згідно ч.3,4 ст.179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Відповідно до ст.ст. 181, 187 Господарського кодексу України, загальний порядок укладення господарських договорів. А саме, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін.

Згідно ч.8 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі відмови в укладенні договору оренди, а також неодержання відповіді у встановлений термін заінтересовані особи мають право звернутися за захистом своїх інтересів до суду.

Як зазначено вище, після визначення переможця та затвердження результатів конкурсу, відповідач зобовязаний укласти з переможцем конкурсу (позивачем) відповідний договір оренди, чого зроблено ним не було, як і не було узгоджено строк даного договору, що суперечить вимогам Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що твердження відповідача про те, що Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних сил України, як органом військового управління, на підставі довіреності, виданої Міністерством оборони України було надано дозвіл на передачу в оренду та укладення договорів оренди нерухомого майна строком на 3 роки, а тому він не може укласти договір на більший строк, є безпідставними та суперечать вимогам Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Окрім цього, дозвіл Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України на укладення КЕВ договору оренди з ФОП ОСОБА_2 є внутрішнім документом та не є обовязковим для позивача. Натомість, для відповідача обовязковим є дотримання законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Таким чином, оскільки позивач (орендар за спірним договором) не пропонує меншого терміну, а навпаки бажає укласти договір строком на 5 років, а відповідач у висновку про можливість передачі майна в оренду та в оголошенні про проведенні конкурсу на право укладання договору оренди не зазначив максимальний строк оренди, судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції, що позовні вимоги про укладення договору на 5 років є правомірними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства.

Окрім цього, необхідно зазначити, що в силу ч.2 ст. 187 Господарського кодексу України, день набрання чинності рішення суду, яким вирішено питання щодо передоговірного спору вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Чернівецької області від 10.02.2016 р. у даній справі № 926/1899/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду Чернівецької області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 29.03.2016 р.

ОСОБА_3 Матущак

Судді О.П. Дубник

ОСОБА_1