ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2016 р.Справа № 922/326/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "УНІПЛИТ"
до ФОП ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення коштів у сумі 39 000,00 грн.
за участю представників сторін:

від позивача: Горшкова Л.А. за дов. б/н від 29.02.2016 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Уніплит" звернувся до господарського суду з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, про стягнення суми боргу у розмірі 39 000,00 грн. за сплачений та непоставлений відповідачем товар за договором постачання №42 від 03.11.2015 року.

Ухвалою господарського суду від 11.02.2016р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.03.2016р. об 12:00 год.

Ухвалою суду від 01.03.2016 р. розгляд справи було відкладено на 23.03.2016 р. об 11:30 год.

Також 01.03.2016 р. від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення (вх.№6946) та витребувані ухвалою суду документи для долучення до матеріалів справ.

21.03.2016 р. від представника позивача до суду надійшло клопотання (вх.№9264) про долучення до матеріалів справи оригіналу платіжного доручення від 02.11.2015 року №10497,яке було витребувано ухвалою суду від 11.02.2016р. Після дослідження судом платіжне доручення №10497 було залучено до матералів справи.

Позивач у судовому засіданні 23.03.2016р. позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 23.03.2016 р. не з'явився, документів, витребуваних судом та відзиву на позовну заяву, не надав. На адресу суду повернулась ухвала суду про порушення провадження у справі від 11.02.2016 р. з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до положень Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18, відповідно до якої зазначено, що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

Також у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 зазначено, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про належне повідомлення учасників процесу про час та місце судового засідання.

Відповідач правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, процесуальне право на участь у судовому засіданні не реалізував.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, тому вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами, як передбачено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення присутнього представника позивача, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані позивачем докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд, виходить з наступного.

03.11.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "УНІПЛИТ" (надалі - Покупець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (надалі - Постачальник) було укладено договір постачання № 42, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався поставити Покупцю верстат торцювання з механічним поданням заготівлі СТМ-3 (на заготівку 3000мм) (надалі -товар) в кількості, асортименті і за цінами, вказаними в накладних на відпустку товару.

Договір постачання № 42 від 03.11.2015р. підписаний сторонами та скріплений круглими печатками підприємств, строк дії договору до 31.12.2015 року..

Згідно до п.4.2. договору вартість товару складає 39 000,00 грн.

Пунктами 5.2.1, 5.2.2 Договору визначено порядок оплати товару.

Відповідно до п. 5.2.1 Договору переплата становить 19 500,00 грн. без ПДВ, та повинна бути сплаченою в термін 3-х банківських днів з моменту підписання Договору.

Пунктом 5.2.2. Договору передбачено, що остаточна сума становить 19 500,00 грн. без ПДВ, за даним Договором, здійснюється Покупцем за один робочий день до дати відвантаження товару.

Крім цього ВІдповідно до Специфікації №1 від 03.11.2015 (Додаток до Дговору №42), Відповідач взяв на себе зобов'язання по поставці Верстату торцювання з механічним поданням заготівлі СТМ-3 (на заготівку 3000мм.) на загальну суму 39 000,00 грн. без ПДВ, із терміном постачання 25 банківських днів з моменту зарахування коштів на розрахунковий рахунок Відповідача згідно п.4.2.

На виконання умов Договору та Специфікації Позивачем було перераховано на розрахунковий рахунок Відповідача передоплату у розмірі 100% вартості Товару, а саме 39 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 10497 від 02.11.2015р.(а.с.39).

Отже, строк поставки товару мав бути здійснений відповідачем до 27.11.2015р.

Свої зобов'язання за договором щодо поставки товару так і не були виконані відповідачем.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 1 ст. 181 Господарського суду України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Враховуючи правову природу укладеного договору, суд дійшов висновку, що договір постачання № 42 від 03.11.2015 року, укладений між сторонами, за своєю природою є договором поставки, а тому оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар (Товари), а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно вимог ст. 712 ЦК України, - за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідача свого зобов'язання щодо поставки товару, позивач ставить вимоги про повернення суми попередньої оплати за товар.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми попередньої оплати у розмірі 39 000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції". Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 11, 525, 526, 530, 611,693 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (61157, АДРЕСА_1, ІН.НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", м. Київ, МФО 380805) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніплит" (77552, с.м.т. Вигода, вул. Заводська, 4, Долинського р-ну, Івано-Франківської області, , ІПН 55, р/р 015 в АТ "Укрексімбанк", МФО 336688) суму попередньої оплати в розмірі 39 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Видати відповідний наказ після набранням рішення законної сили.

Повне рішення складено 28.03.2016 р.

Суддя С.Ч. Жельне