КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2016 р. Справа№ 910/31162/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Мартюк А.І.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 02.02.2016

у справі № 910/31162/15 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП ЛІЗИНГ»,

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова»,

про стягнення 43 043,50 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Локшин А.В. - представник (довіреність №001/01 від 04.01.2016)

від відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (надалі - «ОТП Лізинг», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» (надалі - ПрАТ «СК «Нова», відповідач) про стягнення 43 043,50 грн страхового платежу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.02.2016 у справі №910/31162/15 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» 43 043,50 грн суми страхового платежу за період, що залишився до закінчення дії договору, та 1 218,00 грн судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2016 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в частині 12 885,63 грн, в решті позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Суховий В.Г., розгляд справи призначено на 28.03.2016.

У зв'язку з перебуванням судді Сухового В.Г. на семінарі, протоколом про автоматичну зміну складу колегії суддів справа № 910/31162/15 передана для розгляду судовій колегії у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Мартюк А.І. та ухвалою суду від 28.03.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження зазначеною колегією суддів.

В судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Відповідач свого уповноваженого представника у судове засідання не направив, про відкладення розгляду справи клопотань не заявляв, про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення даній особі поштового відправлення.

Вислухавши думку представника позивача щодо можливості розгляду апеляційної скарги без участі уповноваженого представника відповідача, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, за відсутності вказаного учасника судового процесу.

28.03.2016 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 20.08.2014 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» (в тексті договору - страховик), Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП ЛІЗИНГ» (в тексті договору - страхувальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грас Савуа Україна» (в тексті договору - повірений страховика) укладено договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №19755 (надалі - договір), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону та пов'язані з володінням, користування і розпорядженням застрахованими транспортними засобами та додатковим обладнанням до них; відшкодуванням страхувальником та/або експлуатантом заподіяної ним шкоди життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок експлуатації застрахованого транспортного засобу; життям, здоров'ям і працездатністю застрахованих осіб (пункт 2.1. розділу 2 договору).

Відповідно до пункту 2 розділу 1 договору строк сплати страхового платежу в розмірі 345 608,26 грн встановлено до 15.10.2014, період дії договору в частині зобов'язань страховика - з 01.10.2014 по 31.09.2015.

Додатковою угодою від 01.11.2014 №1 сторони домовилися збільшити страхову суму за застрахованими транспортними засобами, в зв'язку з чим ними було погоджено здійснити доплату в розмірі 134 722,64 грн до 30.11.2014.

Згідно з пунктом 12.2. розділу 2 договору останній набирає чинності з моменту підписання, а в частині зобов'язань страховика діє протягом проміжків часу, зазначених у розділі 1 договору як «періоди дії Договору», за умови сплати страхувальником сум страхових платежів у терміни, зазначені у розділі 1 договору.

Дію договору може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика (пункт 12.4. розділу 2 договору).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначив правову природу відносин, що склалися між сторонами, зазначивши, що такі мають ознаки договору страхування.

Згідно статті 979 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Грас Савуа Україна» виставило позивачеві рахунок-фактуру від 01.09.2014 №1815, а ТОВ «ОТП Лізинг» на виконання умов договору перерахувало страховий платіж у розмірі 345 608,26 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 18.09.2014 №15845 (а.с.30-31).

Страховий платіж у розмірі 134 722,64 грн було погашено позивачем шляхом проведення з відповідачем заліку взаємних однорідних вимог, що підтверджується угодою від 26.11.2014 №3, укладеною між «ТОВ «ОТП Лізинг» та «ПрАТ «СК «Нова» (а.с.20).

Місцевим судом встановлено, що 25.06.2015 позивачем на адресу відповідача був направлений лист №1912/06 про припинення дії договору, а також про повернення суми страхового платежу, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 26.06.2015 з відміткою УДППЗ «Укрпошта» (а.с.32-43).

Вказаний лист був отриманий відповідачем 01.07.2015, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.44).

Відповідно до частин 1, 3 статті 997 Цивільного кодексу України договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором та законом. Страхувальник або страховик зобов'язаний повідомити другу сторону про свій намір відмовитися від договору страхування не пізніш як за тридцять днів до припинення договору, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з пунктом 12.5. розділу 2 договору про намір достроково припинити дію договору будь-яка сторона зобов'язана письмово повідомити іншу не пізніше, ніж за 30 робочих днів до дати припинення, якщо сторони не дійшли згоди про інше.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу від 20.08.2014 №19755 припинив свою дію 12.08.2015.

Частиною 4 статті 997 Цивільного кодексу України встановлено, якщо страхувальник відмовився від договору страхування (крім договору страхування життя), страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення строку договору, з вирахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, та фактично здійснених страховиком страхових виплат. Якщо відмова страхувальника від договору обумовлена порушенням умов договору страховиком, страховик повертає страхувальникові сплачені ним страхові платежі повністю.

Відповідно до підпункту 12.4.1. пункту 12.4. розділу 2 договору у разі дострокового припинення дії договору на вимогу страхувальника, страховик повертає йому 65% суми страхового платежу за період, що залишився до закінчення дії договору, з вирахуванням фактичних виплат за цим договором. Якщо вимога страхувальника обумовлена порушенням страховиком умов договору, останній повертає страхувальнику сплачені ним страхові платежі повністю.

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт дострокового припинення договору на вимогу страхувальника, позивачем було здійснено сплату страхових платежів у повному обсязі, у відповідача виник обов'язок повернути йому 65% суми страхового платежу за період, що залишився до закінчення дії договору.

Перевіривши розрахунок суми страхового платежу, що підлягає поверненню за період з 13.08.2015 по 29.09.2015, який за розрахунком позивача становить 43 043,50 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такий розрахунок є арифметично правильним, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача 43 043,50 грн підлягає задоволенню у повному обсязі.

Твердження апелянта про те, що у матеріалах справи відсутні докази перерахування ТОВ «Грас Савуа України» 345 608,26 грн страхового платежу на рахунок ПрАТ «СК «Нова», а отже у відповідача відсутній обов'язок повертати позивачеві вказану суму страхового платежу, відхиляються колегією суддів з огляду на те, що умовами договору сторонами погоджено порядок оплати страхувальником страхового платежу.

Так, пунктом 13.1. договору встановлено, що період дії договору - будь який із зазначених у розділі 1 проміжків часу протягом якого страховик несе зобов'язання за договором, за умови отриманням страховиком (на розрахунковий рахунок ТОВ «Грас Савуа Україна», , п/р 2665 в ПАТ «Креді Агріколь Банк», м. Київ, МФО 300614) від страхувальника сум страхових платежів у терміни, зазначені в договорі. Днем виконання зобов'язань страхувальника по сплаті страхової премії вважається день надходження платежу в повному обсязі на поточний рахунок чи в касу ТОВ «Грас Савуа Україна».

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином, а тому доводи відповідача про відсутність у нього обов'язку повертати страховий платіж відхиляються колегією суддів як безпідставні та необґрунтовані.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 02.02.2016 у справі №910/31162/15 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2016 у справі №910/31162/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2016 у справі №910/31162/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/31162/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді А.І. Мартюк

Г.А. Жук