ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р. Справа № 922/5915/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Фоміна В. О.

при секретарі Курченко В.А.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №01-11 від 06.01.16),

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність б/н від 12.11.15)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №308 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 11.01.16 у справі № 922/5915/15

за позовом Державного підприємства "Димерське лісове господарство", с. Катюжанка Вишгородського району Київської області,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГВІН-2009", м. Харків,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ДП "Димерське лісове господарство" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з ТОВ "ГВІН-2009" заборгованості у розмірі 208476,48 грн. за договором поставки товару №02/85 від 03.01.12.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.01.16 (суддя Ємельянова О.О.) у задоволенні позову відмовлено із посиланням на пропущення позивачем строку позовної давності.

Позивач із рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, наполягаючи на тому, що позов подано з дотриманням встановленої законом позовної давності, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.02.16 вказану апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 25.02.16. Запропоновано учасникам процесу надати суду апеляційної інстанції: позивачу - письмові пояснення з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі, відповідачу - відзив на апеляційну скаргу з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження своїх заперечень.

17.02.16 відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на безпідставність доводів апелянта, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. У відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що строк позовної давності починає відлік з 14.09.12, та зазначає, що загальний строк позовної давності у три роки на виконання вимоги про оплату за договором сплинув 14.09.2015 р.

25.02.16 позивач надав письмові пояснення до апеляційної скарги, в якому підтримує свою позицію, викладену в апеляційній скарзі. Також зазначає, що вимога від 24.07.14 № 01-582 про стягнення заборгованості заявлена позивачем у межах загального строку позовної давності.

В судовому засіданні 25.02.16 було оголошено перерву до 22.03.16 о 10:00 год.

21.03.16 відповідачем надано додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, в яких ТОВ "ГВІН-2009" зазначає, що позивачем не надано жодних документів на підтвердження здійснення взаємозаліку між сторонами, а також пропущено позовну давність при зверненні до суду.

22.03.16 позивач надав суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що взаємозалік однорідних вимог було здійснено ДП "Димерське лісове господарство" згідно з доданою до вказаних пояснень відомістю взаємозаліку, підписаною директором ДП "Димерське лісове господарство" в односторонньому порядку. Позивачем також надано суду копію акту перевірки ДП "Димерське лісове господарство" від 29.05.14, здійсненої податковою інспекцією, копії специфікацій-накладних на підтвердження факту поставки товару відповідачеві. У зазначених додаткових поясненнях ДП "Димерське лісове господарство", із посиланням на ч.2 ст.530 ЦК України та на практику Вищого господарського суду України (постанови, винесені у 2008 2010 роках), наполягає на тому, що право на позов виникло у ДП "Димерське лісове господарство" з 02.08.14 (тобто через сім днів після направлення відповідачеві вимоги від 24.07.14), отже, на думку позивача, позовну давність ним не пропущено.

Відповідачем 22.03.16 надано доповнення до письмових пояснень, в яких ТОВ "ГВІН-2009" зазначає, що при визначенні дати, з якої починається перебіг позовної давності, мають бути застосовані положення ст.ст.538, 692, 693 ЦК України, та вказує на те, що, на його думку, право на позов виникло у ДП "Димерське лісове господарство" з наступного дня після поставки останньої партії за договором, тобто з 14.09.12.

Присутні в судовому засіданні 22.03.16 представники сторін підтримали викладену ними письмово правову позицію.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Предметом позовних вимог позивача є стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 208476,48 грн. за договором поставки товару №02/85 від 03.01.12.

Як свідчать матеріали справи, вірно встановлено місцевим господарським судом та не заперечується сторонами, 03.01.12 між Державним підприємством "Димерське лісове господарство" (далі - продавець, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "ГВІН-2009" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір № 02/85 поставки товару (т. 1, а.с. 24-25).

Відповідно до пункту 7.1.1. договору, він набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.12, а у частині проведення розрахунків - до повного розрахунку сторін.

Пунктом 1.1. договору сторони погодили, що продавець зобов'язується передати у власність покупця товар (лісопродукцію), а покупець зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його.

Кількість товару, що має бути поставлена за даним договором, вказується у специфікації(пункт 2.1. договору).

Відповідно до пункту 3.1. сторони визначили, що покупець здійснює попередню оплату вартості товару шляхом безготівкового переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, на підставі виставленого рахунку, або внесення готівки в касу продавця.

Пунктом 4.4. договору встановлено, що після підписання товарно-транспортних накладних товар переходить у власність покупця і будь-які зауваження з боку покупця стосовно кількості та якості товару до уваги не беруться.

На виконання умов договору у період з 12.01.12 по 13.09.12 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар лісопродукцію на загальну суму 628582,80 грн., що підтверджується копіями товарно-транспортних накладних та довіреностей на отримання товару, які долучено до матеріалів справи.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання щодо оплати товару виконував частково. А саме, в період з 12.04.12 по 17.08.12 в рахунок оплати вартості товару відповідач сплатив позивачеві кошти в сумі 210000,00 грн., що підтверджується прибутковими касовими ордерами, копії яких долучено до матеріалів справи. Також в рахунок погашення боргу позивачем зараховано 27248,84 грн. переплати, що існувала в розрахунках відповідача з позивачем станом на 01.01.12 (т.1, а.с.183), та вартість виконаних відповідачем робіт і наданих послуг за укладеними між сторонами договорами, (т.1, а.с.184 193). З урахуванням вищенаведених обставин, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму заборгованості у розмірі 208476,48 грн.

Матеріали справи, зокрема, надана позивачем у судовому засіданні 22.03.16 відомість взаємозаліку, підписана в односторонньому порядку директором ДП "Димерське лісове господарство", а також акт перевірки, здійсненої податковою інспекцією, на який посилався позивач - не містять доказів здійснення сторонами зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст.601 ЦК України на суми, зазначені в актах виконаних робіт. Представником позивача в судовому засіданні 22.03.16 пояснено, що вищевказана відомість взаємозаліку є внутрішнім документом позивача і що ДП "Димерське лісове господарство" не зверталося до ТОВ "ГВІН-2009" із жодними пропозиціями щодо здійснення відповідного взаємозаліку. Колегія суддів також зазначає, що із наданої позивачем відомості взаємозаліку не вбачається, за якими саме договорами, укладеними з відповідачем, позивач здійснює залік.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що зменшення суми позову на вартість відповідних робіт та послуг, наданих ТОВ "ГВІН-2009" Державному підприємству "Димерське лісове господарство", є правом останнього як позивача у господарському процесі.

Відповідач у суді першої інстанції, заперечуючи проти позовних вимог, вказував на недоліки в оформленні первинних документів, які надані позивачем на підтвердження факту поставки товару. А саме, ТОВ "ГВІН-2009" зазначалося, що на багатьох товарно-транспортних накладних підпис одержувача вантажу не належить уповноваженій особі, відпуск вантажу здійснювався позивачем невстановленим особам за товарно-транспортними накладними на підставі довіреностей, строк дії яких (10 днів з моменту видачі) закінчився тощо.

Однак, на думку колегії суддів, відповідне не може бути підставою для висновку про не підтвердженість позовних вимог, оскільки факт поставки продукції встановлено сукупністю доказів у справі, досліджених судом апеляційної інстанції в ході розгляду даної справи. Зокрема, наявність вищевказаної заборгованості в сумі 208476,48 грн., що виникла у відповідача перед позивачем, окрім первинних документів, додатково підтверджується даними податкового обліку позивача (копії податкових накладних, декларацій з ПДВ, реєстрів виданих та отриманих податкових накладних за відповідний період долучено до матеріалів справи).

Суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідачем здійснювалася часткова оплата за отриманий товар вказане також свідчить про визнання ним факту отримання товару та наявності заборгованості перед позивачем, яка підлягає погашенню.

Окрім того, в суді апеляційної інстанції відповідачем не було наведено жодних заперечень стосовно отримання товару на спірну суму. Натомість представник ТОВ "ГВІН-2009" посилався на втрату даним підприємством документів бухгалтерського та податкового обліку за спірний період, однак доказів вказаного твердження відповідачем апеляційному господарському суду не надано. У судовому засіданні 22.03.16 представником ТОВ "ГВІН-2009" зазначено, що надані позивачем до матеріалів справи докази підтверджують факт здійснення поставки у звязку з чим відповідачем визнається вказаний факт.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача заборгованість у сумі 208476,48 грн., тому місцевий господарський суд обґрунтовано, із посиланням на приписи ст.ст.509, 712, 526 ЦК України, 193, 265 ГК України, зазначив в оскаржуваному рішенні, що відповідачем порушено право позивача в частині повного та своєчасного розрахунку у розмірі 208476,48 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 30.11.15 (тобто, до винесення судом оскаржуваного рішення, що узгоджується з приписами ч.3 ст.267 ЦК України) відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності (т.2, а.с.13), в якій ТОВ "ГВІН-2009" просило про застосування строків позовної давності, зважаючи на пропущення позивачем трирічного строку для подання позову, передбаченого статтею 257 ЦК України. Місцевим господарським судом розглянуто вказану заяву, визнано доводи відповідача обґрунтованими, застосовано до вимог ДП "Димерське лісове господарство" позовну давність та відмовлено в задоволенні позову через пропущення вищезазначеного трирічного строку.

Надаючи правову оцінку висновкам місцевого господарського суду та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів статей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом, згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач у поясненнях до апеляційної скарги посилається на те, що умовами укладеного між сторонами договору поставки № 02/85 від 03.01.12 не визначено строку оплати отриманого товару, тому, із посиланням на ч.5 ст.261 та на ст.530 ЦК України ДП "Димерське лісове господарство" стверджує, що перебіг позовної давності починається з 02.08.14, тобто після закінчення семиденного строку від дати 24.07.14, коли позивачем було направлено відповідачеві вимогу про оплату поставленого товару (т.2, а.с.165), яка не отримана відповідачем та повернута відділенням звязку на адресу позивача з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Стосовно вказаних аргументів колегія суддів зазначає, що договором поставки № 02/85 від 03.01.12 передбачено попередню оплату вартості товару (п. 3.1. договору), тобто виконання продавцем (позивачем) обовязку з поставки товару обумовлене виконанням покупцем (відповідачем) свого обовязку щодо здійснення оплати. Отже, зі змісту вказаної норми договору вбачається, що у разі відсутності оплати зі сторони покупця (відповідача) на момент поставки товару продавцем (позивачем), останній міг довідатися про порушення свого права безпосередньо в день здійснення поставки.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Окрім того, згідно зі статтею 692 ЦК України (яка є спеціальною нормою, що застосовується до правовідносин, повязаних з купівлею-продажем та поставкою) покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі продажу не встановлено інший строк оплати. Отже обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 3-78гс14 від 19.08.14, у звязку з чим колегія суддів не вважає належними аргументами посилання позивача на постанови Вищого господарського суду України, прийняті у 2008 2010 роках, враховуючи також, що, як вбачається із вказаних постанов, копії яких надано позивачем суду апеляційної інстанції, укладені між сторонами у вказаних справах договори не передбачали такої умови як здійснення покупцем попередньої оплати.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що посилання позивача на ст.530 ЦК України є необґрунтованими і що положення вказаної норми не можуть бути застосовані при визначенні дати початку перебігу позовної давності.

Як було встановлено вище, поставка товару здійснювалася позивачем відповідачу у період з 12.01.12 по 13.09.12 окремими партіями за відповідними товарно-транспортними накладними, отже, згідно з вищенаведеними положеннями ст.ст. 538, 892 ЦК України, зобовязання з оплати товару за кожною з накладних виникало у відповідача в момент отримання товару за даною накладною.

Верховним Судом України у постанові від 19.03.14 у справі №6-20цс14, Вищим господарським судом у постанові пленуму від 29.05.13 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" розяснено, що право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Як вбачається з матеріалів справи, днем останньої поставки товару (та, відповідно, датою, коли позивач міг довідатися про порушення своїх прав) є 13.09.12. Отже, перебіг позовної давності, згідно з приписами ст.253, ч.1 ст.260, ст.692 ЦК України, за цією поставкою розпочався 14.09.12 і закінчився 14.09.15 тоді як позовну заяву було подано до суду 31.10.15. За попередніми поставками, відповідно, вказані строки закінчилися ще раніше.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що на момент звернення ДП "Димерське лісове господарство" до господарського суду з позовом у даній справі позовна давність сплинула.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Однак матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем протягом строку позовної давності будь-яких дій, що свідчили б про визнання ним свого боргу. Як було встановлено вище, останній платіж за договором здійснено відповідачем 17.08.12. Із листами щодо зміни умов договору, визнання суми заборгованості, надання пропозицій стосовно відстрочення її сплати, гарантування оплати тощо відповідач до позивача також не звертався. У п.4.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" розяснено, що бездіяльність боржника не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

За таких обставин посилання позивача на вимогу від 24.07.14, яку не було отримано відповідачем, колегія суддів також не вважає належним аргументом, який би спростовував висновок місцевого господарського суду про сплив позовної давності.

Колегія суддів додатково враховує, що позивачем не надано суду першої та апеляційної інстанції підтверджених відповідними доказами пояснень, з яких причин Державним підприємством "Димерське лісове господарство" протягом більше ніж трьох років з моменту здійснення останньої поставки товару за договором (у тому числі більше року після повернення відділенням звязку направленої відповідачеві вимоги від 24.07.14) не вживалося жодних заходів стосовно стягнення заборгованості з ТОВ "ГВІН-2009" що призвело до пропущення встановленого законом строку, протягом якого є можливим звернення до суду з відповідним позовом, та до позбавлення даного державного підприємства можливості примусово стягнути з ТОВ "ГВІН-2009" суми заборгованості за отриманий товар. Позивачем також не наведено в суді першої та апеляційної інстанції жодних обставин, що могли б бути визнані поважними причинами пропущення позовної давності в порядку ч.5 ст.267 ЦК України.

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення обґрунтовано, у відповідності до матеріалів справи та норм чинного законодавства, тому вказане рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, оскільки апелянтом не спростовано висновків місцевого господарського суду про пропущення ДП "Димерське лісове господарство" позовної давності.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України судова колегія Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 11.01.16 у справі № 922/5915/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 25.03.16

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Фоміна В. О.