ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року Справа № 915/201/16

Господарський суд Миколаївської області у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі судового засідання Чирковій А.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 984/10/01/08/15 від 08.09.2015 року,

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 13 від 26.02.2015 року,

від прокуратури: ОСОБА_3, посвідчення № 035058 від 13.08.2015 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Миколаївської місцевої прокуратури № 2,

54050, проспект Жовтневий, 314, м. Миколаїв,

в інтересах держави в особі ОСОБА_4 з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради,

54027, вул. Адміральська,20, м. Миколаїв,

до Товариства з обмеженою відповідальністю АСФА ЛТД,

54056, вул. Новозаводська, 9В, м. Миколаїв,

про стягнення заборгованості у сумі 168 664, 74 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Миколаївська місцева прокуратура № 2 звернулась до Господарського суду Миколаївської області з позовом в інтересах держави в особі ОСОБА_4 з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю АСФА ЛТД про стягнення заборгованості за договором оренди цілісного майнового комплексу № 7516 від 12.02.2014 року в сумі 168 664, 74 грн., з яких 151 676, 06 грн. заборгованість по орендній платі, 16 988, 68 грн. пеня.

Ухвалою суду від 01.03.2016 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 15.03.2016 року.

Ухвалою суду від 15.03.2016 року розгляд справи відкладено на 29.03.2016 року у звязку з неявкою представника відповідача.

29.03.2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача та прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Представник відповідача позов визнала частково. Не заперечувала проти стягнення заборгованості в сумі 151 676, 06 грн., проте просила суд розстрочити виконання рішення по стягненню заборгованості з орендної плати в сумі 151 676, 06 грн., починаючи з квітня 2016 року стягувати щомісячно по 26 695, 06 грн. до повного погашення заборгованості. Клопотання про розстрочку виконання рішення суду мотивовано тяжким фінансовим становищем відповідача та відсутністю коштів на рахунках. Крім того, відповідач ОСОБА_5 "АСФА ЛТД" фактично працює сезонно в період з квітня по вересень, коли на продукцію підприємства є попит та збут, оскільки саме у вказаний період йдуть будівельні роботи у населення та на підприємствах. Відповідач зазначає, що підприємство за вказаний період (квітень-вересень) зможе погасити заборгованість у розмірі 151 676, 06 грн. у розстрочку.

Крім того, представник відповідача просила суд на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір пені до 8 494,30 грн. у звязку зі скрутним матеріальним становищем відповідача. При цьому, представник відповідача просила врахувати, що відповідачем використовується лише перший поверх двоповерхового будинку за адресою: вул. Новозаводська, 4, м. Миколаїв. Відповідач неодноразово звертався до позивача з пропозицією щодо переоформлення договору оренди на 177,4 кв.м. першого поверху двоповерхового будинку за адресою: вул. Новозаводська, 4, проте протягом року вказане питання не вирішується власником та орендодавцем майна.

Представник позивача та прокурор заперечували проти зменшення розміру пені, зазначивши, що відповідач як субєкт господарської діяльності здійснює діяльність на власний ризик, крім того, обставини, на які посилається відповідач, не можуть бути підставою для зменшення розміру пені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

12.02.2014 року між ОСОБА_4 з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради (далі позивач, Орендодавець) та ОСОБА_5 АСФА-ЛТД (далі відповідач, Орендар) укладено Договір оренди цілісного майнового комплексу, що належить до комунальної власності № 7516 (далі Договір), відповідно до умов якого Орендодавець, керуючись Положенням від 20.10.2011 року № 10/15, передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування цілісний майновий комплекс у складі: адміністративний двоповерховий будинок загальною площею 385 кв.м., будівля котельної загальною площею 83 кв.м., паровий котел, розміщений за адресою: вул. Новозаводська, 4, м. Миколаїв (далі - ОСОБА_6), вартість якого визначена згідно з висновком експерта ПП Форкіс-Н і становить за експертною оцінкою від 31.01.2013 року 694 560,00 грн. ОСОБА_6 передавалось в оренду з метою використання для виробництва бетонних сумішей (п. 1.1 Договору) (а.с. 9-10).

Відповідно до п. 2.1, 2.3 Договору Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання Сторонами цього Договору та акта приймання-передавання ОСОБА_6. ОСОБА_6 залишається територіальна громада м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, а Орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до п. 3.1-3.2 Договору орендна плата визначається на підставі Положення про оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, затвердженого рішенням міської ради від 20.10.2011 року № 10/15, і становить без ПДВ за перший місяць оренди 11 809, 84 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.3 Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до п. 3.4 Договору орендна плата перераховується Орендодавцеві щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п. 3.6 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі, підлягає індексації й стягується Орендодавцем відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи дату та час зарахування відповідної суми на розрахунковий рахунок Орендодавця.

Відповідно до п. 5.1, п. 5.2 Договору Орендар зобовязується використовувати орендоване ОСОБА_6 відповідно до його призначення та умов цього Договору; своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до п. 5.9 Договору Орендар зобов'язується у разі вимоги Орендодавця або власника майна проводити звірення розрахунків з орендної плати у триденний термін з дня звернення.

Відповідно до п. 10.1, п. 10.5 Договору договір укладено строком на 1 рік та діє з 12.02.2014 року по 12.02.2015 року включно. У разі закінчення строку дії договору останній продовжується шляхом укладання додаткової угоди за умови письмового звернення орендаря відповідно до вимог Положення.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі Договору виникли зобовязальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічного змісту норма закріплена в ст. 283 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 ГК України об'єктом оренди може бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1-2, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Строки внесення орендної плати визначаються у договорі (ч. 3 ст. 19 Закону України Про оренду державного та комунального майна ).

Судом встановлено наступне.

На виконання умов Договору Орендодавець передав, а Орендар прийняв цілісний майновий комплекс за адресою: вул. Новозаводська, 4, м. Миколаїв, згідно з експертною оцінкою, а саме: адміністративний двоповерховий будинок загальною площею 385 кв.м.; будівля котельної загальною площею 83 кв.м.; паровий котел, що підтверджується ОСОБА_1 приймання-передавання від 12.02.2014 року, який підписано сторонами та скріплено печатками (а.с. 11).

За період користування майном з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року відповідачу нараховано орендну плату в розмірі 151 676, 06 грн.

Відповідач умови договору щодо своєчасного внесення орендних платежів не виконував, у звязку з чим виникла заборгованість з орендної плати в сумі 151 676, 06 грн., що не заперечується відповідачем.

Розгорнутий розрахунок заборгованості по орендній платі наявний в матеріалах справи (а.с. 14).

11.11.2015 року позивач звертався до відповідача із претензією № 1210/10/01/08/15 про сплату заборгованості (а.с. 12). Доказів направлення відповіді на вищевказану претензію суду не подано.

Відповідно до ст. ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказано вище, умовами п. 3.4 Договору сторони погодили, що орендна плата перераховується Орендодавцеві щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідачем не спростовано та не подано жодних документальних доказів, які б спростовували доводи позивача щодо неналежного виконання зобов'язань по договору, як і не подано суду доказів оплати суми заборгованості. Судом також враховано визнання заборгованості відповідачем, про що зазначено у поданому до суду відзиві на позовну заяву.

Сторонами додаткові угоди не укладались, таким чином договір оренди припинив свою дію 13.02.2015р.

Пунктом 3.9 договору передбачено, що у разі припинення (розірвання) договору оренди, орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обовязку сплатити заборгованість за орендною платою в повному обсязі.

В Постанові пленуму від 29.05.2013р. № 12 Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна Вищий господарський суд України визначив, що з урахуванням положень статей 653, 795 ЦК України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення основної заборгованості за період з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року в сумі 151 676, 06 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо поданого відповідачем клопотання про зменшення заявленої до стягнення пені до 8 494, 30 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до абз. 1 п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. (абз. 3 п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Враховуючи скрутне матеріальне становище відповідача, яке підтверджується виписками з банків за грудень 2015 року лютий 2016 року (а.с. 47-53, 56), сезонний характер виробництва (квітень-вересень), фактичне використання відповідачем лише першого поверху двоповерхового будинку за адресою: вул. Новозаводська, 4, м. Миколаїв без переоформлення договору оренди, що підтверджується наявною в матеріалах справи перепискою (а.с. 41-46, 63, 64), а також поведінку винної сторони (в тому числі вжиття відповідачем заходів до виконання щомісячно грошових зобов'язань за попереднім судовим рішенням), суд вважає за необхідне зменшити розмір заявленої до стягнення пені до 8 494, 30 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення по стягненню з відповідача ТОВ "АСФА ЛТД" на користь позивача ОСОБА_4 з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради заборгованості з орендної плати у сумі 151 676, 06 грн., то слід зазначити наступне.Що стосується клопотання відповідача про розстрочення судового рішення на 6 місяців рівними частинами, то суд прийшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на усій території України і виконуються у порядку, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до п. 7.1.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.12 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Відповідно до п. 7.2 вищевказаної Постанови підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Врахувавши матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, зокрема, діяльність відповідача, яка характеризується сезонним виконанням робіт, відсутністю у відповідача коштів на рахунках, що підтверджується поданими суду банківськими виписками (а.с. 47-53,56), а також поведінку винної сторони (в тому числі вжиття відповідачем заходів до виконання щомісячно грошових зобов'язань за попереднім судовим рішенням), суд дійшов висновку про можливість надання розстрочки виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості з орендної плати та пені в загальній сумі 160 170, 36 грн. на шість місяців наступним чином:

- квітень 2016 року 26 695, 06 грн.;

- травень 2016 року 26 695, 06 грн.;

- червень 2016 року 26 695, 06 грн.;

- липень 2016 року 26 695, 06 грн.;

- серпень 2016 року 26 695, 06 грн.;

- вересень 2016 року 26 695, 06 грн.

Судовий збір в сумі 2 530, 00 грн. відповідно до ст. 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь прокуратури Миколаївської області.

При цьому, судом враховано, що відповідно до абз. 4 п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст. ст. 49, 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АСФА-ЛТД (54056, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 9В, ідентифікаційний код 03597837) на користь ОСОБА_4 з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради (54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, ідентифікаційний код 37992781; р/р 2002 в УДК в Миколаївській області) заборгованість в сумі 160 170, 36 грн. (сто шістдесят тисяч сто сімдесят грн. 36 коп.), в тому числі 151 676, 06 грн. (сто пятдесят одна тисяча шістсот сімдесят шість грн. 06 коп.) заборгованість по орендній платі; 8 494, 30 грн. (вісім тисяч чотириста девяносто чотири грн. 30 коп.) пеня.

3. У решті позовних вимог - відмовити.

4. Розстрочити виконання даного рішення строком на шість місяців наступним чином:

- квітень 2016 року 26 695, 06 грн.;

- травень 2016 року 26 695, 06 грн.;

- червень 2016 року 26 695, 06 грн.;

- липень 2016 року 26 695, 06 грн.;

- серпень 2016 року 26 695, 06 грн.;

- вересень 2016 року 26 695, 06 грн.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АСФА-ЛТД (54056, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 9В, ідентифікаційний код 03597837) на користь прокуратури Миколаївської області (р/р 0340, , Банк ДКСУ м. Києва МФО 820172) судовий збір в сумі 2 530, 00 грн. (дві тисячі пятсот тридцять грн. 00 коп.)

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги до канцелярії господарського суду Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у випадку проголошення судом вступної та резолютивної частин рішення з дня підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 30.03.2016 року.

Суддя В.О. Корицька