ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2016 р. Справа № 925/217/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Черкаський проект, м. Черкаси, вул. Смілянська, 118, к. 501

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 15 034,93 грн. заборгованості та санкцій,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю;

від відповідача: не зявився.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкаський проект» звернулося в господарський суд Черкаської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди майна від 01.01.2014р. №13 в розмірі 15 034,93 грн., в тому числі 8 561,50 грн. основного боргу, 2 012,07 грн. пені, 322,29 грн. 3% річних, 4 139,07 грн. інфляційних та відшкодування судових витрат.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, відзив на позов не надав, представника у судове засідання не направив, витребувані документи не надав, про причини неявки суд не повідомив. Ухвала суду від 11.03.2016р. про порушення провадження у справі повернулась до суду з відміткою працівника пошти «за закінченням терміну зберігання».

Неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та незявлення представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними доказами відповідно до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання суду доказів про внесення плати, мотивованих заперечень на позов чи доказів про обєктивну неможливість заперечити вимоги позивача. Адреса відповідача в позові відповідає адресі відповідача в його реєстраційних документах.

На запитання головуючого представник позивача заявив:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено такі взаємовідносини сторін:

01.01.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Черкаський проект» (Орендодавцем Позивач по справі), в особі заступника директора ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендарем Відповідач по справі), що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію, було укладено договір оренди майна №13 (Далі Договір, а.с. 9), за умовами якого цим Договором регулюються правовідносини, повязані із передачею Орендодавцем Орендарю у строкове платне користування нежитлового приміщення виробничо-лабораторного корпусу, що розташоване за адресою: м. Черкаси, бул. Шевченка, 266/1, 4-й поверх корпусу, кімната №410, загальною корисною площею 16,50 кв.м., надалі по тексту майно (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 6.1 Договору цей Договір вступає в дію 01 січня 2014 року та діє до 31 грудня 2014 року.

Відповідно до п. 1.2 Договору Орендар приймає в оренду майно з метою розміщення офісу. Орендар починає володіти та користуватись майном з моменту підписання акту прийому-передачі приміщень

Акт прийому-передачі майна підписано 01.01.2014р. (а.с. 10).

Акт прийому-передачі майна (повернення з орендного користування) підписано 31.12.2014р. (а.с. 11)

Відповідно до п. 3.1 Договору розмір орендної плати встановлюється у розмірі 51 грн., в т. ч. ПДВ - 8,50 грн. за один кв. м., що складає 841,50 грн., в т. ч. ПДВ 140,25 грн. за один місяць оренди майна.

Відповідно до п. 3.2 Договору плата за фактично спожиті комунальні послуги та електроенергію сплачується на підставі окремого договору про відшкодування спожитих комунальних послуг між Орендодавцем та Орендарем відповідно до займаної корисної площі та спожитої електроенергії.

Відповідно до п. 3.3 Договору орендна плата за поточний місяць сплачується Орендарем Орендодавцю в готівковому та/або безготівковому порядку авансом до 10 числа поточного місяця.

Відповідно до п. 4.3.3 Договору Орендар зобовязаний сплачувати орендну плату своєчасно та повністю на підставі рахунків Орендодавця.

В порушення умов Договору Відповідач сплатив лише 1 536,50 грн. орендної плати:

- 18.07.2014р. 841,50 грн.;

- 09.09.2014р. 565,22 грн.;

- 14.10.2014р. 129,78 грн.

Заборгованість відповідача по орендній платі з січня по грудень 2014 року складає 8 561,50 грн., що є предметом спору.

Відповідачем за вказаний період розрахунки не проводились.

Невиконання відповідачем умов договору, непогашення орендної плати стали причиною звернення позивача до суду за захистом порушеного права та примусового стягненням боргу та санкцій.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони є самостійними юридичними особами та субєктами господарювання на ринку послуг та орендних відносин.

Відносини оренди майна врегульовані положеннями гл. 58 Цивільного кодексу України.

Правові основи діяльності сторін врегульовані положеннями Конституції України, нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Суд вважає, що сторонами було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору оренди майна. Договір оренди майна від 01.01.2014р. №13 не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним. Зобовязання за договором по сплаті орендної плати не припинені.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку - є господарським зобовязанням.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України та пункту 3.3 Договору орендна плата за поточний місяць сплачується Орендарем Орендодавцю в готівковому та/або безготівковому порядку авансом до 10 числа поточного місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, Орендар частково сплатив плату за оренду майна в розмірі 1 536,50 грн., що підтверджується:

- платіжним дорученням №22011094 від 18.07.2014р. на суму 841,50 грн. (а.с. 24);

- платіжним дорученням №22234141 від 09.09.2014р. на суму 565,22 грн. (а.с. 25);

- платіжним дорученням №22393972 від 14.10.2014р. на суму 129,78 грн. (а.с. 26).

Заборгованість Орендаря перед Орендодавцем з січня по грудень 2014р. становить 8 561,50 грн. Наявність заборгованості по грошовому зобовязанню відповідача підтверджується поданими документами в справу.

Відповідач не спростував належними доказами вимоги позивача та не надав доказів погашення боргу по оренді майна.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Суд вважає, що позивачем використано належний спосіб захисту свого порушеного права відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заборгованість за оренду приміщення в сумі 8 561,50 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Законодавством не обмежується період нарахування інфляційних та 3% річних, також договір між сторонами не містить умови про обмеження цих платежів певною нарахованою сумою.

Право на нарахування інфляційних та 3% річних виникає у позивача незалежно від того, чи встановлено такі умови договором, оскільки таку відповідальність для боржника встановлено законом.

Строк позовної давності для стягнення цих платежів встановлено загальний, у три роки.

Позивачем нараховано Відповідачу 322,29 грн. - 3% річних за час прострочення виконання грошового зобовязання за період з 10.12.2014р. по 11.03.2016р. (а.с. 4) та 4 139,07 грн. інфляційних за період з 10.12.2014р. по 11.03.2016р. (а.с. 5), які просить стягнути з відповідача. Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга-Закон». Розрахунок позивачем виконано вірно. 322,29 грн. - 3% річних та 4 139,07 грн. інфляційних підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Штрафними санкціями у відповідності з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 5.5 Договору за несвоєчасну сплату орендної плати Орендарю нараховується пеня в розмірі облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день затримки платежу.

У відповідності до п. 5.5 Договору та положень ст.ст. 546, 549-552 Цивільного кодексу України позивач нараховує відповідачу 2 012,07 грн. пені за період прострочення з 10.12.2014р. по 10.06.2015р. включно з мотивів прострочення оплати по наявному грошовому зобовязанню.

Розрахунок санкцій перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга:Еліт Закон» з урахуванням розміру боргу, строку прострочення, облікової ставки НБУ за період прострочення. Розрахунок вимоги виконано вірно та не перевищує можливого розміру нарахування санкцій.

Суд враховує обмеження нарахування пені, визначені приписами п. 6 ст. 232 ГК України строком в шість місяців. Тому стягненню підлягає 1998 грн. за період з 10.12.2014р. по 09.06.2015р. - на користь позивача. В решті вимог належить відмовити.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання заперечень суду по суті спору чи доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів обєктивної неможливості заперечити вимоги.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати належить покласти на відповідача повністю та стягнути на користь позивача 1 378,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1, номер рахунку в банку невідомий

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський проект», м. Черкаси, вул. Смілянська, 118, к. 501, , номер рахунку в банку невідомий

8 561,50 грн. заборгованості, 1998 грн. пені, 322,29 грн. 3% річних, 4 139,07 грн. інфляційних та 1 378,00 грн. судового збору.

В решті вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 24.03.2016р.

Суддя Г.М. Скиба