ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2016 р. Справа №917/57/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологістика Україна", вул. Боротьби, 6, м. Харків, 61044

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", вул. Героїв Майдану, 82, офіс 24, м. Гадяч, Полтавська область, 37300

про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрологістика Україна" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" про стягнення 93 922, 95 грн., з яких 93 740,00 грн. - основного боргу, 182,95 грн. - проценти за користування коштами, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за укладеним 06.07.2015р. між сторонами договором №060715-01 про перевезення вантажів.

02.03.2016 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 93 740,00 грн. - основного боргу, 722,27 грн. - проценти за користування коштами, 1366,08 грн. - втрати від інфляції.

Враховуючи рекомендації, викладені у п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами перших інстанцій", під виглядом збільшення позовних вимог судом приймаються заяви про збільшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві.

Позивачем у позовній заяві заявлено до стягнення з відповідача суму основного боргу та 3% річних.

Відтак суд приймає заяву позивача в частині збільшення суми процентів за користування коштами; в частині вимоги про стягнення інфляційних втрат відхиляє заяву, як таку, що містить інші позовні вимоги, ніж ті, що вказані в позовній заяві.

З урахуванням поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог, судом розглядаються вимоги про стягнення з відповідача 93 740,00 грн. основного боргу та 722,27 грн. процентів за користування коштами.

Ухвалою суду від 15.03.2016 р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів у відповідності до вимог статті 69 ГПК України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог та додаткових поясненнях.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та його представник у судовому засіданні проти позову заперечує. Зокрема, відповідач у відзиві (а.с. 122, вх. №3159 від 14.03.2016 р.) зазначає, що положеннями договору не встановлено строк з оплати наданих позивачем послуг з перевезення вантажу, а тому строк виконання зобов'язань з оплати наданих послуг не настав. Крім того, відповідач зазначає, що ним на адресу позивача направлено лист-повідомлення про зарахування однорідних вимог і таким чином, розмір зобов'язань відповідача перед позивачем, строк виконання якого не настав, з урахуванням зустрічних однорідних вимог становить 93 248,00грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, суд встановив, що 06 липня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрологістика Україна" (надалі Перевізник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" (надалі ОСОБА_3, відповідач) було укладено Договір про перевезення вантажів №060715-01 (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору ОСОБА_3 доручає, а Перевізник на умовах даного договору власними транспортними засобами, за відповідну оплату здійснює перевезення визначеного товаро-транспортними накладними Вантажу з визначеного ОСОБА_3 місця завантаження до пункту його розвантаження.

Кількість автотранспортних одиниць для перевезення Вантажу, їх марка, маршрут та час графіку руху транспортних засобів до місця завантаження, час приймання-передачі цього Вантажу попередньо визначається ОСОБА_3, а в разі визначення цих параметрів Перевізником - обов'язкове їх попереднє погодження з представником ОСОБА_3. Вантаж вважається прийнятим Перевізником для перевезення в пункті його навантаження з моменту оформлення накладної на цей Вантаж (п. 1.2, п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору перевезення вантажів здійснюється на підставі письмових заявок (додаток №2 до цього Договору) на перевезення, узгоджених Сторонами даного Договору. Коригування маршруту ОСОБА_3 може відбуватись не пізніше, ніж за одну годину до відправки транспорту Перевізника.

Згідно п. 2.2 Договору заявка має бути оформлена письмово та передається з використанням факсимільного зв'язку (факсу) або електронної пошти. У разі погодження Сторонами така заявка має юридичну силу. Заявка повинна мати наступні реквізити: номер та дата подачі заявки, найменування, маса Вантажу; кількість та типи транспортних засобів, необхідних для перевезення; Вантажовідправник та адреса завантаження; Вантажоотримувач та адреса розвантаження; дата та час завантаження; дата та час розвантаження; вартість перевезення, підписи та відбитки печаток відповідальних осіб Сторін про узгодження даної заявки.

У відповідності до п. 5.1 Договору розрахунки за Договором здійснюються у безготівковій формі, в національній валюті України, шляхом перерахування ОСОБА_3 грошових коштів на поточний рахунок Перевізника після 10-ти банківських днів з моменту підписання ОСОБА_3 приймання-передачі наданих послуг та отримання ОСОБА_3 документів згідно пункту 5.2. даного Договору.

Як зазначає позивач у позові та вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання по Договору виконав належним чином на загальну суму 231 090,00 грн., що підтверджується актами виконаних робіт №337 від 09.07.2015р. на суму 23 310,00 грн., №437 від 11.08.2015р. на суму 21 090,00 грн., №523 від 28.09.2015р. на суму 22 680,00 грн., №534 від 05.10.2015р. на суму 22 050,00 грн., №543 від 10.10.2015р. на суму 22 050,00 грн., №561 від 23.10.2015р. на суму 22 050,00 грн., №567 від 27.10.2015 р. на суму 22 050,00 грн., №571 від 28.10.2015 р. на суму 22 050,00 грн., №587 від 03.11.2015 р. на суму 13 440,00 грн., №591 від 04.11.2015 р. на суму 20 160, 00 грн., №624 від 16.11.2015 р. на суму 20 160, 00 грн., які були підписані та скріплені печаткою відповідача.

Вартість послуг узгоджена Сторонами протоколами погодження вартості перевезення від 05.10.2015р., 03.11.2015р., що є невід'ємними додатками до Договору. Сторонами досягнуто згоди, що з 05.10.2015 р. вартість 1-го км пробігу автомобіля при перевезенні вантажу складає 17,50 грн., а з 03.11.2015 р. 16,00 грн.

Однак, відповідач сплатив за надані йому послуги за Договором перевезення частково, а саме: у розмірі 137 350,00 грн., про що свідчать виписки за особовим рахунком позивача за період: 12.08.2015р., 13.08.2015р., 14.08.2015р., 17.08.2015р., 18.08.2015р., 19.08.2015р., 31.08.2015р., 01.09.2015р., 02.09.2015р., 03.09.2015р., 04.09.2015р., 10.09.2015р. - 11.09.2015р., 14.09.2015р. - 18.09.2015р., 21.09.2015р. - 22.09.2015р., 01.10.2015р., 05.10.2015р. - 06.10.2015р., 13.11.2015р., 16.11.2015р., 17.11.2015р. - 20.11.2015р., 24.11.2015р. - 25.11.2015р.

Між позивачем та відповідачем було укладено заявки (за якими на 22.12.2015р. не виконані зобов'язання по оплаті), що були підписані та скріплені печатками сторін і на підставі яких перевізник взяв на себе зобов'язання надати послуги з перевезення вантажу: №5432 від 26.10.2015 року, №5441 від 27.10.2015 року, №5487 від 02.11.2015 року, №5488 від 02.11.2015 року, №5561 від 14.11.2015 року (а.с. 21- 25).

Відповідно до п. 2.2. Договору, заявки були оформлені належним чином, мають всі необхідні реквізити, погоджені Сторонами та мають юридичну силу.

Позивачем також були надані відповідачу рахунки-фактури на оплату: №383 від 27.10.2015 року на суму 22 050,00 грн., №387 від 28.10.2015 року на суму 22 050,00 грн., №402 від 03.11.2015 року на суму 13 440,00 грн., №405 від 04.11.2015 року на суму 20 160,00 грн., №422 від 16.11.2015 року на суму 20 160, 00 грн.

Доказами виконання позивачем своїх зобов'язань, також свідчать товарно-транспортні накладні: №929 від 26.10.2015 року, спеціалізована товарна накладна на перевезення молочної сировини №929 від 26.10.2015 року, №930 від 27.10.2015 року, спеціалізована товарна накладна на перевезення молочної сировини №930 від 27.10.2015 року, №949 від 02.11.2015 року, спеціалізована товарна накладна на перевезення молочної сировини №949 від 02.11.2015 року, №950 від 03.11.2015 року, спеціалізована товарна накладна на перевезення молочної сировини №950 від 03.11.2015 року, №964 від 14.11.2015 року, спеціалізована товарна накладна на перевезення молочної сировини №964 від 14.11.2015 року, що відповідають вище переліченим заявкам та актам виконаних робіт.

Як вказує позивач, відповідач взятих на себе зобов'язань у встановлені договором строки не виконав, заборгованість не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду. Станом на 22.12.2015 р. за відповідачем рахується дебіторська заборгованість за розрахунками з оплати за надані послуги, строк оплати яких настав, на загальну суму 93 740,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору відповідачу була надіслана претензія (вимога) №1 від 14.12.2015 року, про що свідчить поштове відправлення №247. Дану претензію відповідач проігнорував, відповіді позивачу не надіслав, заборгованість не оплатив.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором у розмірі 93 740,00 грн. та 722,27грн. 3% річних.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 статті 193 ГПК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору перевезення вантажу.

Статтею 306 Господарського кодексу України встановлено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами (частина 6 статті 306 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Аналогічні приписи містяться в нормах статей 909, 919 Цивільного кодексу України.

Згідно з статтею 311 Господарського кодексу України плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов'язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати отриманих послуг з перевезення вантажу за Договором перевезення вантажів №060715-01 від 06.07.2015 р. та факту наявності заборгованості у розмірі 93 740,00 грн., вимоги позивача про стягнення з відповідача вказаної заборгованості визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами п. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних в сумі 722,27 грн., суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню, оскільки їх розмір і період нарахування є обґрунтованим та відповідає Закону.

Стосовно посилання відповідача на зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 492,00 грн. відповідно до видаткової накладної №Ор-00002641 від 28.10.2015 р. суд зазначає наступне.

За приписами ч. 1 статті 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Таким чином, для зарахування зустрічних однорідних вимог необхідно, щоб сторони одночасно брали участь у двох зобов'язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов'язанні був боржником в іншому зобов'язанні. Також, зарахування можливе у разі однорідності вимог. Однорідність вимоги визначається однорідністю підстав виникнення зобов'язань, які зараховуються, оскільки зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Крім того, умовою, за наявністю якої можливе припинення зобов'язання зарахуванням, є прозорість вимог, тобто коли між сторонами немає спору відносно характеру зобов'язання, його змісту та умов виконання.

Позивач у своїх пояснення та представник у судовому засіданні зазначає, що у вказаній накладній відсутній підпис та печатка позивача, що спростовує доводи відповідача стосовно передачі згущеного молока позивачу. Таким чином, позивач заперечує щодо зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 492,00 грн.

Відтак, доводи відповідача не приймаються судом до уваги, оскільки між позивачем та відповідачем існує спір відносно змісту зобов'язання та розміру виконання зобов'язань за зустрічними однорідними вимогами, тобто, відсутня безспірність заявлених однорідних вимог.

Також, заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов щодо не настання строку виконання зобов'язань з оплати наданих послуг, не спростовують обґрунтованості позовних вимог.

Порядок розрахунків за договором передбачений п. 5.1 Договору, згідно якого розрахунки за Договором здійснюються у безготівковій формі, в національній валюті України, шляхом перерахування ОСОБА_3 грошових коштів на поточний рахунок Перевізника після 10-ти банківських днів з моменту підписання ОСОБА_3 приймання-передачі наданих послуг та отримання ОСОБА_3 документів згідно пункту 5.2. даного Договору.

Відповідач не надав суду доказів звернення до позивача з відповідними письмовими претензіями щодо відсутності документів які зазначені в п. 5.2 Договору, та встановлення строку для їх надання.

Оскільки факт надання послуг з перевезення вантажу за договором є доведеним та підтвердженим належними доказами - актами виконаних робіт, в яких вказано дату підпису відповідачем, товарно-транспортними накладними, у відповідача у відповідності з вимогами чинного законодавства виникло зобов'язання по оплаті послуг.

Окрім викладеного, суд приймає до уваги факт часткової оплати, здійсненої відповідачем, що свідчить про визнання останнім зобов'язання з оплати послуг та настання строку виконання даного зобов'язання.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач надав належні докази обґрунтованості та правомірності позовних вимог. За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з'ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до статті 49 ГПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" (вул. Героїв Майдану, 82, оф. 24, м. Гадяч, Полтавська область, 37300, ідент. код 36899405) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологістика Україна" (вул. Боротьби, 6, м. Харків, 61044, ) 93 740,00 грн. основного боргу, 722,27 грн. 3% річних та 1 416,93 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Повний текст рішення складено 29.03.2016 р.

Суддя Кульбако М.М.