РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016Справа №910/32323/15

За позовом: Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд"

відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Петрович і К"

про стягнення 38351,44 грн.

Суддя Л.М. Шкурдова

Представники сторін:

від позивача: Чубко В.В. - предст. за дов., Кулик О.О. - предст. за дов.;

від відповідача: Апостолюк О.О. - предст. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київське комунальне об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд" звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Петрович і К" про стягнення 81014,94 грн., з яких 43200,00 грн. основного боргу, 3863,15 грн. 3% річних та 33951,79 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо здійснення оплати за поставлений товар за видатковою накладною № 193 від 28.12.2012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.12.2015 порушено провадження у справі № 910/32323/15 та призначено до розгляду на 02.02.2016.

02.02.2016 від позивача до суду надійшла заява про зміну позовних вимог № 196-юр від 02.02.2016, відповідно до якої у зв'язку із сплатою відповідачем суми основного боргу в розмірі 43200,00 грн., позивач просить стягнути з відповідача лише 3% річних у розмірі 3859,59 грн. та інфляційні втрати у розмірі 34491,85 грн.

В пункті 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що ГПК України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Дослідивши вказану заяву позивача, суд зазначає, що дана заява є по своїй суті заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Таким чином, суд розглядає позовні вимоги в редакції заяви № 196-юр від 02.02.2016, а саме: про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3859,59 грн. та інфляційних втрат у розмірі 34491,85 грн.

Розгляд справи відповідно до ст. 77 ГПК України неодноразово відкладався.

Ухвалою суду від 01.03.2016 строк розгляду спору у справі № 910/32323/15 відповідно до ст. 69 ГПК України продовжено на п'ятнадцять днів.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, з підстав, викладених у відзиві на позовну заву від 23.02.2016, які зводяться до того, що товар за видатковою накладною № 193 від 28.12.2012 був поставлений позивачем на виконання договору поставки від 03.12.2012, який укладений між сторонами у справі, за умовами якого позивач зобов'язався поставити відповідачу товар, а саме: дерева Сакура у кількості 50 шт., дерева Prunusser KanzanPa кількістю 50 шт. та рулонний газону кількості 1800 кв.м, не пізніше 14.12.2012 у повному обсязі. Однак, в порушення взятих на себе договірних зобов'язань, позивач в повному обсязі товар, обумовлений договором, не поставив, а також не надав відповідні сертифікати відповідності на товар та податкові накладні, передбачені умовами цього договору поставки. З огляду на зазначене, а також враховуючи положення п. 6.6 договору поставки в частині здійснення розрахунків за поставлений товар, яким сторони обумовили, що оплата товару відповідачем здійснюється протягом 30 календарних днів після поставки всієї кількості товару та отримання від позивача рахунку-фактури та документів перелічених у п. 3.2, 3.3, 4.10, 4.11 договору, відповідач стверджує, що він скористався правом на притримання здійснення розрахунків до моменту виконання позивачем умов передбачених цим договором оскільки мало місце прострочення з боку позивача, відтак вимоги позивача, на думку відповідача, є передчасними. Також відповідач зауважив, що станом на час вирішення даного спору в суді заборгованість за поставлений товар за договором відсутня.

Позивач в поданих до суду 11.03.2016 письмових поясненнях проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, заперечив, зокрема, зазначив, що поставка товару здійснена не на виконання договору поставки від 03.12.2012, оскільки вважає, що вказаний договір підписаний з боку позивача не уповноваженою особою з огляду на те, що довіреність № 6 від 22.02.2012 від позивача станом на час укладання договору поставки не була чинною. Крім того, позивач стверджує, що відповідач у відповіді на претензію визнав борг за поставлений за видатковою накладною № 193 від 28.12.2012 товар, а не за договором, у податкових накладних значиться дата видаткової накладної. Щодо права відповідача на притримання оплати у зв'язку з тим, що він укладений на виконання договору підряду № 78/06 від 27.06.2012, то вказані твердження є безпідставними, оскільки у позивача відсутня заборгованість перед відповідачем за даним договором підряду.

У судовому засіданні 15.03.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що він по видатковій накладній № 193 від 28.12.2012р. поставив, а відповідач прийняв товар - рулонний газон (стандарт) в кількості 1600 кв.м. на загальну суму 43200 грн. Зазначена накладна підписана в двосторонньому порядку повноважними представникам сторін та скріплена печатками підприємства та товариства, завірена копія якої залучена до матеріалів справи.

Зазначені двосторонні дії сторін, як стверджує позивач, свідчать про укладання між сторонами у справі договору поставки у спрощений спосіб, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Проте відповідач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, за отриманий товар розрахувався в повному обсязі лише 04.01.2016.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов'язання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 34491,85 грн. за загальний період прострочення з січня 2013 року по грудень 2015 року та 3% річних в сумі 3859,59 грн. за загальний період прострочення з29.12.2012 по 20.12.2015.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає що вказана поставка товару здійснена на виконання умов договору поставки від 03.12.2012 (далі - договір поставки), укладеного між сторонами у справі, завірена копія якого залучена до матеріалів справи.

Дослідивши вказаний договір поставки, суд зазначає, що відповідно до п. 1.1 договору поставки, сторони погодили, що в порядку та на умовах, визначених укладеним між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, договору підряду № 78/06 від 27.06.2012 (далі - договір підряду), а також відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 12.04.2012 року № 613 "Про реконструкцію парків і скверів міста Києва" та своєї тендерної пропозиції відповідач зобов'язався виконати роботи по об'єкту "Реконструкція парку "Кіото" у Деснянському районі, а позивач зобов'язався прийняти й оплатити виконані відповідачем роботи.

З метою забезпечення відповідача матеріалами необхідними для виконання робіт по об'єкту "Реконструкція парку "Кіото" у Деснянському районі, позивач на умовах цього договору зобов'язується поставити (передати) у власність відповідачу товар, визначений в п. 2.1 цього договору, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити поставлений товар на умовах цього договору (п. 1.2 договору поставки).

Позивач стверджує, що вказаний договір з боку позивача підписаний не уповноваженою особою, оскільки довіреність № 6 від 27.02.2012, на підставі якої діяв представник позивача - Фредюк М.М., станом на час укладання даного договору поставки не діяла, натомість з 17.07.2012 по 31.12.2012 чинною була довіреність № 10 від 17.07.2012.

Не вимогу суду позивач для огляду в судовому засіданні та долучення до матеріалів справи довіреність № 6 від 27.02.2012 не надав, натомість долучив до матеріалів справи завірену копію довіреності № 10 від 17.07.2012.

Дослідивши зазначену довіреність № 10 від 17.07.2012, суд зазначає, що даною довіреністю Київське комунальне об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд" уповноважило діяти від його імені - першого заступника генерального директора Фредюка М.М., зокрема, укладати і підписувати від імені довірителя всі дозволені законом угоди, договори та контракти тощо.

Договір поставки був укладений між сторонами у справі 03.12.2012, з боку Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд" зазначений договір підписаний першим заступником генерального директора - Фредюком М.М., який станом на час укладання цього договору поставки був повноважним представником позивача, та його підпис скріплений печаткою підприємства

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсність укладеного між позивачем та відповідачем договору поставки від 03.12.2012 законом прямо не встановлена та в судовому порядку його недійсність не визнавалась.

Щодо тверджень позивача, що відповідач у своєму листві від 17.07.2014 № 17/07-01 погодився з тим, що поставка товару здійснена за видатковою накладною № 193 від 28.12.2012, а не за договором поставки від 03.12.2012, то суд зазначає, що зазначеним листом відповідач лише підтвердив існування кредиторської заборгованості перед підприємством позивача, а не підставу, на якій відповідач набув у власність товару на вказану у цьому листі суму, визначену як заборгованість.

Таким чином, суд дійшов висновку що поставка товару за видатковою накладною № 193 від 28.12.2012 на суму 43200,00 грн. здійснювалась позивачем на виконання саме укладеного між сторонами договору поставки від 03.12.2012, а відтак заперечення позивача є необґрунтованими та недоведеними.

Положеннями п. 2.1 договору поставки сторони погодили найменування, кількість та вартість товару, який має бути поставлений на умовах цього договору, а саме: дерева Сакура у кількості 50 шт. загальною вартістю 42499,80 грн., дерева Prunus ser. Kanzan Pa у кількості 50 шт. загальною вартістю 57600,00 грн. та рулонний газон (стандарт) у кількості 1800 кв.м. загальною вартістю 48600,00 грн.

Відповідно до п. 6.6 договору поставки оплата вартості поставленого товару здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту передачі відповідачу всієї кількості товару, передбаченого п. 2.1 договору, надання рахунку-фактури на оплату товару та надання відповідачу документів, передбачених п.п. 3.2., 3.3., 4.10., 4.11. цього договору, з урахуванням положень 7.4.5 цього договору.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв товар - рулонний газон (стандарт) у кількості 1600 кв.м. загальною вартістю 43200,00 грн.

Позивачем на адресу відповідача була надіслана вимога від 27.06.2014 № 148-06-1831, якою позивач вимагав сплатити наявну заборгованість за поставлений товар.

У відповідь на вказану претензію відповідач листом від 17.07.2014 № 17/07-01 визнав заборгованість, проте просив позивача надати відповідачу таку фінансову спроможність та погасити власну кредиторську заборгованість перед відповідачем за виконані підрядні роботи по реконструкції парку "Кіото".

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

Приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи дату поставки товару - 28.12.2012, а також положення п. 6.6 договору поставки, відповідно до якого оплата вартості поставленого товару здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту передачі відповідачу всієї кількості товару, відповідач повинен був здійснити оплату отриманого товару за видатковою накладною № 193 від 28.12.2012 на суму 43200,00 грн. у строк по 28.01.2013.

Щодо заперечень відповідача, які зводяться до того, що обов'язок зі здійснення розрахунку за отриманий товар у відповідача станом на час вирішення даного спору в суді ще не настав, оскільки позивач не виконав власні договірні зобов'язання в частині здійснення поставки всього обсягу товару, обумовленого п. 2.1 договору поставки, а також надання сертифікатів на товар, податкових накладних, складських документів та двостороннього акту приймання-передачі товару, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про підтвердження відповідності" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі підтвердження відповідності продукції, систем якості, систем управління якістю, систем екологічного управління, персоналу вимогам, встановленим законодавством України, і поширюється на виробників та постачальників продукції незалежно від форми власності і видів діяльності, на органи з сертифікації, випробувальні лабораторії, а також відповідні державні органи.

Сертифікація в законодавчо регульованій сфері провадиться згідно з вимогами технічних регламентів. За результатами проведення сертифікації у разі позитивного рішення призначеного органу з оцінки відповідності заявникові видається сертифікат відповідності, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері оцінки відповідності (ст. 11 зазначеного Закону).

Сертифікація в законодавчо нерегульованій сфері провадиться на добровільних засадах у порядку, визначеному договором між заявником (виробником, постачальником) та органом із сертифікації. При цьому підтверджується відповідність продукції, систем якості, систем управління якістю, систем екологічного управління, персоналу будь-яким заявленим вимогам (ст. 17 цього ж Закону).

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 року № 28 затверджено Перелік продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, відповідно до якого, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, така продукція як рулонний газон не віднесена до переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації.

В матеріалах справи також міститься податкова накладна від 28.12.2012 № 185 на поставку товару - рулонний газон (стандарт) на суму 43200,00 грн. Крім того, відповідач не позбавлений був права звернутись до позивача з вимогою про її отримання.

Суд зауважує, що підписання видаткової накладної сторонами засвідчує факт передачі товару позивачем відповідачу, а відтак відсутня необхідність у складанні складських документів та двостороннього акту приймання-передачі товару, позаяк з матеріалів справи, по-перше, не вбачається що товар зберігався на складі та видавався відповідачу зі складу, а по-друге, приймання-передача товару засвідчена шляхом підписання самої видаткової накладної, що також сторонами погоджено в п. 4.11 договору поставки.

Суд також звертає увагу на те що відповідно до п. 4.10. договору поставки позивач зобов'язаний надати відповідні документи відповідачу під час передачі товару, а відтак відповідач вправі вимагати отримання таких документів за необхідності, або ж відмовитися від прийняття товару за відсутності погоджених сторонами у договорі документів, які мають супроводжувати вказаний товар, що постачається. Матеріали справи не містять доказів в підтвердження зазначеного.

Крім того, суд вказує на те, що матеріали справи не містять доказів в підтвердження того, що відповідач відмовився від прийняття товару від позивача не у повному обсязі, погодженому сторонами в п. 2.1 договору поставки, а прийняття відповідачем товару незалежно від його кількості ( в даному випадку - меншій ніж обумовлено договором) не звільняє його від обов'язку здійснити розрахунок за отриманий товар.

Щодо заперечень відповідача, які зводяться до того, що оскільки мало місце просторочення позивача, відтак відповідач скористався наданим йому правом на при тримання оплати товару.

Погоджуючи в договорі поставки порядок здійснення оплати товару, сторони в його п. 6.6 дійшли згоди, що оплата здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту передачі товару, та з урахуванням положень п. 7.4.5 договору.

Відповідно до п. 7.4.5 договору відповідач має право притримати (зупинити) оплату товару до моменту повного та належного розрахунку позивача з відповідачем за умовами договору підряду № 78/06 від 27.06.2012.

Предметом зазначеного договору підряду № 78/06 від 27.06.2012, укладеного між сторонами у справі, є виконання робіт по об'єкту "Реконструкція парку "Кіото" у Деснянському районі", замовником яких є позивач, а підрядником - відповідач.

Проте, на виконання зазначеного договору підряду, за виконані відповідачем підрядні роботи по реконструкції парку "Кіото" у Деснянському районі під час яких і був використаний товар, поставлений за договором поставки від 03.12.2012, позивач розрахувався, на підтвердження чого надав відповідне платіжне доручення № 87 від 27.12.2012 на суму 202236,08 грн.

Таким чином, заперечення відповідача є безпідставними та необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи, а відтак суд не приймає їх до уваги при вирішенні даного спору.

Відповідач свої зобов'язання щодо здійснення повного розрахунку за поставлений за договором поставки товар по видатковій накладній № 193 від 28.12.2012 на загальну суму 43200,00 грн. здійснив не своєчасно, сплативши на користь позивача 30.12.2015 грошові кошти в сумі 14200,00 грн. та 04.01.2016 - 29000,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями № 501 від 30.12.2015 на суму 14200,00 грн., та № 502 від 04.01.2016 на суму 29000,00 грн.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов'язання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних з простроченої суми грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку позивача за загальний період прострочення зі сплати грошових коштів в сумі 43200,00 грн. інфляційні втрати з січня 2013 року по грудень 2015 року складають 34491,85 грн., 3% річних за період з 29.12.2012 по 20.12.2015 складають 3859,59 грн.

Враховуючи встановлений судом відповідно до п. 6.6 договору поставки кінцевий строк виконання відповідачем зобов'язання по оплаті за отриманий товар - 28.01.2013 (оскільки останній 30-й день - 27.01.2013 припадає на вихідний), а також періодів нарахування інфляційних втрат та 3% річних, заявлених позивачем, суми заборгованості, суд здійснив власний перерахунок інфляційних втрат та 3% річних, згідно якого арифметично вірна сума інфляційних втрат складає 34336,77 грн., а 3% річних - 3785,03 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 34336,77 грн. інфляційних втрат та 3785,03 грн. 3% річних є доведеними, обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

В решті заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на прострочену суму оплати за отриманий товар за договором згідно видаткової накладної № 193 від 28.12.2012 суд відмовляє.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Петрович і К" (02222, м. Київ, просп. Маяковського, 55, кв. 22, ідентифікаційний код 32345734) на користь Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 23, ідентифікаційний код 03362123) 34336 (тридцять чотири тисячі триста тридцять шість) грн. 77 коп. інфляційних втрат, 3785 (три тисячі сімсот вісімдесят п'ять) грн. 03 коп. 3% річних, 1210 (одну тисячу двісті десять) грн. 71 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Суддя Л.М. Шкурдова

Повне рішення складено: 22.03.2016р.