донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

22.03.2016 справа №905/3186/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
За участю представників сторін: від позивача: від відповідача: розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 довіреність №5 від 18.01.2016р. Не зявився Публічного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від20 січня 2016 р. (повний текст складено та підписано 25.01.2016р.)
у справі№ 905/3186/15 (суддя О.Ю. Філімонова)
за позовомПриватного акціонерного товариства ПЛУТОН, м.Запоріжжя
доПублічного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь, Донецька область
простягнення 662 108,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 20.01.2016р. у справі №905/3186/15 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства ПЛУТОН, м.Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення заборгованості в сумі 662 108,66 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 607 272,00грн., пені у розмірі 41 294,50 грн., 3% річних у розмірі 8 258,90 грн. та інфляційних витрат у розмірі 5 283,26 грн. задоволені частково: стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 607 272,00грн., пеню у розмірі 41 294,50грн., 3 % річних у розмірі 8 258,90грн., інфляційні витрати у розмірі 5 275,08грн. та витрати по сплаті судового збору.

Публічним акціонерним товариством Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь, Донецька область подана апеляційна скарга, в якій останнє просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки позивачем не надано відповідачу оригіналів документів, зазначених у п.6.3. Договору, нарахування пені, 3 % річних та інфляційних витрат у зазначений позивачем період є неправомірним у звязку з проведенням антитерористичної операції на території м. Маріуполя. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції взагалі не надано оцінку клопотанню відповідача про зменшення пені.

Позивач проти апеляційної скарги заперечує та просить рішення суду залишити без змін, а скаргу - без задоволення, про що зазначив у запереченнях на апеляційну скаргу.

Представник відповідача наданими йому правом не скористався, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України - справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Приватне акціонерне товариство ПЛУТОН, м. Запоріжжя звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення заборгованості в сумі 662 108,66 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 607 272,00грн., пені у розмірі 41 294,50 грн., 3% річних у розмірі 8 258,90 грн. та інфляційних витрат у розмірі 5 283,26 грн.

Позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь, Донецька область обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на придбання технологічного обладнання № 088 эл/243 від 29.08.2014р. в частині своєчасної оплати поставленого товару.

Як зазначає позивач, за наведеним договором останній поставив відповідачу технологічне обладнання на загальну суму 607 272,00грн., що підтверджує наявними у матеріалах справи специфікацією, видатковою накладною, довіреністю на отримання товарно матеріальних цінностей. При цьому, вартість поставленого обладнання відповідач не сплатив, у зв'язку з чим зобов'язання відповідача на загальну суму 607 272,00грн., за твердженням позивача, є невиконаним. На вказану заборгованість позивачем нарахована пеня, 3% річних та інфляційні втрати.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності факту неналежного виконання відповідачем його зобов'язань за договором на придбання технологічного обладнання № 088эл/243 від 29.08.2014р. щодо своєчасної оплати поставленого позивачем обладнання. Одночасно, при прийнятті рішення судом першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду підлягає зміні з наступних підстав.

Так, 29.08.2014р. між сторонами укладено договір № 088 эл/243 на придбання технологічного обладнання, за умовами якого позивач (постачальник) зобовязався передати у власність відповідача (покупця), а відповідач прийняти та оплатити обладнання на умовах, передбачених цим договором. (пункт 1.1 договору).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Дослідивши договір, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання статей 712 Цивільного кодексу України, 265 Господарського кодексу України.

Згідно п.2.1 договору кількість, номенклатура обладнання вказується у специфікаціях до даного договору та є його невідємною частиною

Пунктом 3.1 договору передбачено, що поставка обладнання здійснюється видами транспорту зазначеними у специфікаціях.

Згідно з п. 3.3. договору, терміни поставки обладнання вказуються в специфікаціях.

Пунктом 4.1. договору зазначено, що поставка обладнання здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, вказані в специфікаціях і включають в себе всі податки, збори та інші обов'язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника пов'язані з постачанням обладнання.

Відповідно до п. 4.3. договору, загальна сума договору визначається як сумарна вартість обладнання, постачання якого здійснюється згідно доданих до неї специфікацій.

Згідно з п.5.1. договору, оплата покупцем обладнання здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі.

Відповідно до п.5.2. договору, оплата за поставлене обладнання буде здійснюватись протягом строку, зазначеного в специфікації, який обчислюється з моменту поставки обладнання та надання документів вказаних, в п.6.3 цього договору.

Згідно з п.10.4. договору, цей договір вступає в силу з моменту його підписання, але не раніше виконання вимог установчих документів сторін про необхідність надання згоди на укладення органами управління Сторін, що мають відповідні повноваження (за наявності таких вимог).

Відповідно до п. 10.5., даний договір діє до 8 липня 2015 року. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов'язань (у тому числі гарантійних) по даному договору.

Пунктом 10.6. передбачено, що за всіма видами зобов'язань та відповідальності сторін встановлюється загальний строк позовної давності тривалістю три роки (за винятком строків позовної давності, що перевищують трирічний період відповідно до чинного законодавства України).

Специфікацією №1 від 10.11.2014 р. до договору на придбання технологічного обладнання № 088 эл/243 від 29.08.2014р. сторонами погоджено вартість обладнання, що поставляється та відповідно до даної специфікації становить 506 060,00 грн., ПДВ становить 101 212,00 грн., загальна вартість з ПДВ становить 607 272,00 грн., строк поставки 120 календарних днів з дати підписання цієї специфікації №1, умови оплати: протягом 75 календарних днів з моменту поставки. Специфікація підписана обома сторонами без зауважень та скріплена їх печатками.

Як встановлено господарським судом, за товарно транспортною накладною №06032015 та видатковою накладною № П-00000011 позивачем поставлено відповідачу 06.03.2015р. товар на суму 607 272,00 грн.

Фактичне отримання відповідачем поставленого товару підтверджується підписом представника відповідача на видатковій накладній в графі „отримав(ла)" та довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей №00194 від 03.03.2015р., (копія залучена до матеріалів справи), а отже прийнятий відповідачем без заперечень. Крім того, факт отримання обладанання не спростовано відповідачем.

Позивачем для сплати вартості поставленого товару виставлено відповідачу рахунок фактуру №П-0000008 від 06.03.2015р.

При цьому, колегією суддів не приймається посилання апелянта на порушення з боку позивача п. 6.3. Договору в частині ненадання відповідачу оригіналів документів з огляду на наступне:

Пунктом 6.3. Договору встановлено, що до початку приймання обладанання Постачальник зобовязується надати Покупцю оригінали документів, зокрема, рахунок на оплату обладанання, транспортні та супроводжувальні документи, пакувальні документи, сертифікат або паспорт якості Постачальника або виробника (у разі якщо постачальник не є виробником), акт приймання-передачі товару (у двох екземплярах), інші документи, вказані у специфікації.

Розділ 6 Договору передбачає, що приймання товару по кількості та по фактичній якості здійснюються у відповідності з Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю від 15.06.65. № П-6 та Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю від 25.04.66. № П-7, а також у відповідності з вимогами ТУ та ДСТУ для даного виду обладнання та за участю незалежної експертної організації, залученої Покупцем. (п.п. 6.1, 6.2 Договору).

Приписами п. 12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_5 СРСР від 15.06.65. № П-6, встановлено, що приймання продукції за кількістю здійснюється по транспортним та товаросупровідним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам тощо) відправника (виробника). Відсутність вказаних документів або деяких із них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документі відсутні.

Положеннями п. 14 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості № П-7, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_5 СРСР від 25.04.66., визначено, що приймання продукції по якості і комплектності здійснюється у точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними та особовими умовами поставки, іншими обовязковими для сторін правилами, а також по товаросупровідним документам, що засвідчують якість і комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація і т.ін.). Відсутність вказаних супровідних документів або деяких з них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті зазначається, які документи відсутні.

За змістом ч. 1 ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (ч. 2 ст. 666 ЦК України).

Оскільки при прийманні продукції відповідачем жодних актів про некомплектність продукції та відсутність супровідних документів не складалося, в подальшому відповідач із відповідними претензіями на адресу позивача не звертався, не надав доказів відмови від договору на придбання технологічного обладнання № 088 эл/243 від 29.08.2014р., доказів повернення товару і іншого відповідачем не доведено, судова колегія вважає, що вказане свідчить про передання відповідачу, документів, передбачених п.6.3. Договору у повному обсязі.

Крім того, пунктом 6.4 договору на придбання технологічного обладнання № 088эл/243 від 29.08.2014р. передбачене право відповідача відмовитися від прийняття поставленого обладнання до надання документів передбачених п.6.3 Договору.

Також, пунктом 6.5. Договору передбачено, що у разі поставки обладнання, яке не відповідає умовам Договору (за якістю, комплектністю, номенклатурою, пакуванням) або супровідним документам, а також обладнанння, яке пошкоджено внаслідок невідповіності пакування і/або маркування, порушення правил транспортування (у разі доставки транспортними засобами Постачальника або перевізника за договором з Постачальником), обладнання приймається Покупцем на зберігання.

Наразі, матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від поставленого товару, як і не містять доказів прийняття обладнання на відповідальне зберігання відповідачем.

Як зазначено вище, специфікацією № 1 від 10.11.2014р. сторонами погоджено, що оплата за поставлене обладнання повинна бути здійснена протягом 75 календарних днів з моменту поставки.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що останнім строком оплати за товар, який поставлений відповідачу 06.03.2015р., є 20.05.2015р.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача надіслано листи №04/037 від 19.05.2015р. та №04/041 від 03.06.2015р. з вимогами про сплату заборгованості.

Також, позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію № 04/045 від 20.07.15р., відповідно до якої Приватне акціонерне товариство ПЛУТОН, м.Запоріжжя зазначило про наявність заборгованості Публічного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь перед позивачем та про необхідність оплати вказаної вище заборгованості протягом 10 календарних днів.

Листом № 089ло/4059 від 07.10.2015р. відповідач повідомив позивача про неможливість надати точний графік погашення кредиторської заборгованості, так як періодичність виділення грошових коштів не залежить від Публічного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, одночасно зобовязався сплатити кредиторську заборгованість у розмірі 607 272,00грн. до кінця жовтня 2015р. за умови відзиву позивачем претензії.

За приписом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Зобов'язанням, у свою чергу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України).

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Таким чином, позивач свої обов`язки за договором виконав належним чином, здійснивши поставку обладнання, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати обладнання не виконав, у зв`язку з чим на момент подання позовної заяви до суду за останнім утворилась заборгованість в розмірі 607 272,00грн.

Виходячи з наведеного, оскільки відповідачем не надано доказів сплати заборгованості на суму 607 272,00грн., Публічним акціонерним товариством Металургійний комбінат Азовсталь допущено порушення вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України щодо належного виконання договірних зобов'язань. Тому, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 607 272,00грн. судом першої інстанції задоволені обґрунтовано.

Одночасно, Позивач просив суд стягнути з Відповідача три відсотки річних у розмірі 8258,90 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5 283,26грн. за період з 21.05.2015р. по 06.11.2015р.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення 3% річних на загальну суму 8258,90 грн. за період з 21.05.2015р. по 06.11.2015р., а також інфляційних нарахувань за зазначений вище період у розмірі 5 283,26грн., апеляційна інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог у частині стягнення інфляційних нарахувань у зазначеному судом першої інстанції розмірі з огляду на невірний арифметичний розрахунок, здійснений позивачем.

Таким чином, враховуючи підтвердження матеріалами справи того факту, що відповідач зобов'язання за договором на придбання технологічного обладнання № 088 эл/243 від 29.08.2014р. виконував неналежним чином, апеляційна інстанція вважає правомірним та обґрунтованим стягнення з відповідача трьох відсотків річних у розмірі 8 258,90 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5 275,08грн.

Крім того, у звязку з порушенням відповідачем строків оплати товару, позивачем нараховано суму пені за період з 21.05.2015р. по 06.11.2015р. в розмірі 41 294,50грн.

Згідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ст.611 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановлених законом або договором мір відповідальності.

Відповідно до ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

За приписом ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.7.2 договору на придбання технологічного обладнання № 088 эл/243 від 29.08.2014р. сторонами узгоджено, що у випадку порушення відповідачем строків оплати за поставлений товар більш ніж на 10 календарних днів, останній сплачує позивачу пеню у розмірі 0,04 % від суми заборгованості за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період.

Перевіривши розрахунок стягуємої суми пені за період з 21.05.2015р. по 06.11.2015р. в розмірі 41 294,50грн., наданий позивачем, апеляційна інстанція вважає його арифметично вірним та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності заявленої вимоги в цій частині.

В свою чергу, скаржник в апеляційній скарзі посилався на те, що судом першої інстанції взагалі не надано оцінку клопотанню відповідача про зменшення розміру пені на 80%.

При цьому, обгрунтовуючи клопотання про зменшення розміру пені, відповідач посилається на скрутний фінансовий стан підприємства, ведення господарської діяльності в зоні проведення антитерористичної організації та надскладні економічні умови для підприємства відповідача (зниження зовнішнього та внутрішнього попиту на продукцію, збитковість діяльності підприємства), участь підприємства на регулярній основі у заходах, спрямованих на поновлення міста та охорону громадського порядку. Також, зазначає про наявність заборгованості Державного бюджету України перед відповідачем та його контрагентів. Зокрема, за твердженнями відповідача, заборгованість Державного бюджету України складає 607 721, 00 грн., а заборгованість контрагентів станом на 30 вересня 2015р. становить 19 839 453,00грн.

В підтвердження викладених обставин, відповідачем надано накази генерального директора підприємства №605 від 25.12.2015р., №532 від 12.11.2015р. про переведення персоналу на неповний робочій тиждень та призупення доплат та надбавок робітникам, довідки про приймання автомобілів, які належать відповідачу до Збройних Сил України Маріупольським ОМВК та органів Державної прикордонної служби України, копії рішень Донецького окружного адміністративного суду та постанов Донецького апеляційного адміністративного суду у справах про скасування податкових повідомлень рішень.

Розглянувши надане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для його часткового задоволення та можливість зменшення розміру пені на 50% з огляду на наступне.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Відповідно до приписів статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з приписами пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Водночас, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку, змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.13 № 7-рп/2013.

Таким чином, зважаючи на те, що порушення з боку відповідача не завдало збитків позивачу (протилежне останнім не доведено), враховуючи наведені норми чинного законодавства та вказані обставини, апеляційний господарський суд вважає за можливе зменшити розмір пені за зазначене порушення на 50% та стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 20 647,25 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції також погоджується з висновками місцевого суду щодо необгрунтованості заявленого відповідачем клопотання про відстрочку виконання рішення, оскільки, як вірно зазначено у рішенні суду, обставини, наведені відповідачем, не є винятковими у розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, заявником жодним чином не обґрунтовано, що ті обставини, які, на його думку, унеможливлюють виконання рішення суду на момент розгляду заяви про відстрочку, зміняться в майбутньому після можливого відстрочення та нададуть йому змогу виконати рішення в повному обсязі у визначену апелянтом дату.

Виходячи з вищевикладеного, рішення господарського суду Донецької області підлягає зміні в частині стягнення суми пені за прострочення виконання грошового зобовязання, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та спростовані вищевикладеними висновками судової колегії.

Відповідно до п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду Украни № 7 від 21.02.2013р., у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

У звязку з зазначеним, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь, Донецька область - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 20.01.2016 року у справі № 905/3186/15 змінити в частині стягнення суми пені.

Викласти другий абзац резолютивної частини рішення господарського суду Донецької області від 20.01.2016 року у справі № 905/3186/15 в наступній редакції :

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь (87500, Донецька область, місто Маріуполь ,вул. Лепорського, 1 ) на користь Приватного акціонерного товариства ПЛУТОН (69600, місто Запоріжжя, проспект Леніна, б. 75, ) основний борг у розмірі 607 272грн.00коп., пеню у розмірі 20 647грн. 25 коп., 3 % річних у розмірі 8 258 грн. 90 коп., інфляційні витрати у розмірі 5 275 грн.08коп., судовий збір у розмірі 9 931 грн. 52 коп. "

Господарському суду Донецької області видати наказ у відповідності до вимог, які встановлені до виконавчого документу Законом України Про виконавче провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Зубченко І.В.

ОСОБА_3