ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2016р. Справа№ 914/4064/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, м. Львів

до відповідача: Управління Служби безпеки України у Львівській області, м.Львів

про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 26655,44 грн.

Суддя Н.Мороз

При секретарі М.Потикевич

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2

Суть спору:

Позовну заяву подано Публічним акціонерним товариством «Львівобленерго», м. Львів до Управління Служби безпеки України у Львівській області, м. Львів про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 26655,44 грн.

Ухвалою господарського суду від 27.11.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 14.12.2015р. (суддя Кітаєва С.Б.)

14.12.2015р. розгляд справи відкладався з мотивів, зазначених у відповідній ухвалі суду.

У звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Кітаєвої С.Б., внаслідок повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження №54 від 18.01.2016р., справу № 914/4064/15 передано на розгляд судді Мороз Н.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2016р.

Для всебічного, повного та об'єктивного вирішення спору, зясування всіх обставин даної справи, розгляд справи відкладався ухвалами суду від 20.01.2016р., 16.02.2016р. та 10.03.2016р.

Ухвалою від 10.03.2016р. продовжено строк вирішення спору до 04.04.2016р.

В судове засідання 29.03.2016р. представник позивача зявився, позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Позов просить задоволити відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 10.03.2016р. вх. №9436/16, згідно якої просить стягнути з відповідача на користь позивача 24729,73 грн. пені, 1461,04 грн. - 3% річних, 464,67 грн. інфляційних втрат.

Представник відповідача в судове засідання зявився, 24.03.2016р. через службу діловодства господарського суду подав клопотання, згідно якого просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та долучив докази звернення до ФЕУ СБ України щодо надання додаткових обсягів бюджетних коштів на оплату комунальних послуг та енергоносіїв. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача подав клопотання про зменшення розміру нарахованої пені, в порядку ч. 3 ст. 83 ГПК України. Посилається на те, що Управління СБ України є бюджетною установою, яка фінансується виключно з державного бюджету України по бюджетній програмі 6521010 «Забезпечення заходів у сфері безпеки Держави та функціонування органів системи СБ України», що заборгованість виникла не з вини відповідача, а внаслідок недостатнього бюджетного фінансування витрат на оплату електроенергії в 2015 році.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, створивши у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив:

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Однією з підстав виникнення зобовязань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

14.12.2007р. між Відкритим акціонерним товариством «Львівобленерго», перейменоване у Публічне акціонерне товариство «Львівобленерго» у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» (позивач, за договором постачальник) та Управлінням Служби безпеки України у Львівській області (надалі споживач), укладено договip про постачання електричної енергії №60586, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку №9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точка продажу електричної енергії: зазначена в додатку №6 Однолінійна схема.

Згідно п.2.1. договору, під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі ПКЕЕ).

Відповідно до п.2.2.2. договору, постачальник зобовязується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару: - в обсягах визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток №1 Обсяги споживання електричної енергії споживачу та субспоживачу); - згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до ПУЕ та гарантованого рівня надійності енергопостачання схем електропостачання, визначених додатком №11 Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін; - із дотриманням граничних показів засобів обліку електричної енергії, визначених державними стандартами; - забезпечити отримання споживачем електричної енергії на рівні дозволеної потужності зазначеної в додатку №9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії.

У відповідності до п. 2.3.3 договору, споживач зобовязується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 «Порядок розрахунків» та №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Порядок розрахунків за спожиту електроенергію врегульовано додатком №2 до договору №60536 від 14.12.2007р.

Так, пунктом 2 додатку №2 визначено, що розрахунковим періодом вважається період з 19 числа попереднього місяця до 18 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.

Відповідно до умов п.4. додатку №2, остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ. Під час визначення суми платежу остаточного розрахунку за поточний розрахунковий період враховуються суми проведеної в попередніх та поточному розрахункових періодах оплати споживання електричної енергії за поточний розрахунковий період.

Згідно п.6. додатку №2, рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Позивач, на виконання умов договору від 14.12.2007р., поставив відповідачу електричну енергію та виставив рахунки на оплату за активну енергію, помісячно з січня 2015р. по жовтень 2015р. на загальну суму 338967,73, які були отримані представником відповідача під розписку (докази в матеріалах справи). Проте, останній порушив свої зобов'язання, повну оплату за використану (куплену) електричну електроенергію за період з 01.01.2015р. по 01.11.2015р. не провів, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 25.11.2015р. складала 338967,73 грн. Дана сума була визнана відповідачем, що підтверджується актом звірки розрахунків від 11.12.2015р., підписаним та завіреним печатками сторін (в матеріалах справи) та погашена відповідачем повністю після подачі позову до суду.

Пунктом 7 додатку №2 до договору №60536 від 14.12.2007р. передбачено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань за договором щодо своєчасної оплати за електричну енергію, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача 24729,73 грн. пені, 1461,04 грн. 3% річних, 464,67 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання , що ним використовується.

Відповідно до ч.1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» встановлено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Згідно вимог ст.599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням проведеним належним чином.

У відповідності до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 216 ГК України встановлює, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування саме до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених законами та договором. При цьому, у відповідності до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Згідно ч.2. ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розяснено, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно п.3.2. вищевказаної постанови, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відтак, на підставі наведеного, позивачем за прострочення виконання зобовязання правомірно нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 1461,04 грн. (за період з 01.07.2015р. 31.10.2015р.) та 464,67 грн. інфляційних втрат (за період 01.09.2015р. 31.10.2015р.) відповідно до поданого розрахунку (в матеріалах справи).

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.2.1. договору, за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Відтак, у відповідності до п.4.2.1. договору та п. 7 додатку №2 до договору, у звязку простроченням строків оплати та неналежним виконанням зобовязань, позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 24729,73 грн. (розрахунок в матеріалах справи).

Клопотанням від 29.03.2016р. відповідач просить суд зменшити розмір нарахованої пені. Посилається на те, що Управління СБ України є бюджетною установою, яка фінансується виключно з державного бюджету України по бюджетній програмі 6521010 «Забезпечення заходів у сфері безпеки Держави та функціонування органів системи СБ України» та функціонування органів системи СБ України» та відповідно до ст. 48 БК України, має право брати бюджетні зобов'язання та проводити видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами та помісячними планами асигнувань. Стверджує, що в державному бюджеті на 2015 рік кошторисні призначення на оплату енергоносіїв були затверджені у скороченому обсязі, проте, тарифи на електроенергію значно зросли. Звертає увагу на те, що відповідачем неодноразово надсилалась до Центрального апарату СБ України, який є головним розпорядником бюджетних коштів, інформація щодо необхідності додаткового обсягу бюджетних коштів на оплату комунальних послуг та енергоносіїв, зокрема, заборгованості перед ПАТ «Львівобленерго». Стверджує, що заборгованість виникла не з вини відповідача, а внаслідок недостатнього бюджетного фінансування витрат на оплату електроенергії в 2015 році.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 233 ГК України закріплено право суду зменшувати розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статтею 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Крім того, право на зменшення неустойки передбачено п.3 ст. 83 ГПК України, згідно якої, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, відстрочити або розстрочити виконання рішення суду, зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Виходячи з конкретних обставин справи, суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, але не звільняти повністю боржника від їх сплати. При цьому, право суду на зменшення, зокрема пені, застосовується в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Згідно ч.3 ст.509 ЦК України, зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, вирішуючи питання, в тому числі й з власної ініціативи, про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, господарський суду обєктивно оцінює: чи є даний випадок винятковим, ступінь виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначність прострочення виконання, наслідки порушення зобов'язання, невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінка винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення).

Суд звертає увагу позивача, що нарахування штрафних санкцій є відповідальністю за порушення господарського зобовязання і не може бути способом збагачення.

Враховуючи те, що відповідач є державним підприємством, фінансування якого здійснюється за рахунок бюджетних коштів, а також недостатнє бюджетне фінансування витрат на оплату електроенергії в 2015 році, що слугувало причиною неналежного виконання зобовязань; беручи до уваги повне погашення відповідачем суми основного боргу в процесі розгляду справи, а відтак виконання зобовязання, хоч і в порушення строків, встановлених договором, з врахуванням майнових інтересів обох сторін, суд дійшов висновку зменшити розмір нарахованої позивачем пені та стягнути з відповідача 1000,00 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у звязку з неналежним виконанням своїх зобовязань по оплаті за електричну енергію підтверджена матеріалами справи та становить 1000,00 грн. пені, 1461,04 грн. 3% річних та 464,67 грн. - інфляційних втрат відповідно до заяви про зменшення позовних вимог. Доказів зворотнього суду не надано.

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 4-3 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин дослідивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку позовні вимоги задоволити частково.

Судові витрати, відповідно до ст.49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до п.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями), сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 549, 551, 599, 612, 625, 714 ЦК України, ст.ст.193, 216, 218, 230, 233, 275 ГК України, ст.ст. 43, 32, 33, 43, 49, 82-85, 116 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Управління Служби безпеки України у Львівській області, м.Львів, вул. Вітовського, буд. 55 () на користь Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, м. Львів, вул. Козельницька, б. 3 () 1461,04 грн. - 3% річних, 464,67 грн. інфляційних нарахувань, 1000,00 грн. пені та 1378,00 грн. судового збору.

3. В решті стягнення пені - відмовити.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення складено 01.04.2016р.

Суддя Мороз Н.В.