РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2016Справа №910/2760/16

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІНАК ПОЛЬСЬКА"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ШТРАЙФ БАУЛОГІСТИК УКРАЇНА"

про розірвання договору.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Залізняк О.М. - за довіреністю від 10.02.2016 № б/н;

відповідача: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРІНАК ПОЛЬСЬКА" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ШТРАЙФ БАУЛОГІСТИК УКРАЇНА" про розірвання договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем допущено істотне порушення умов укладеного між сторонами спору договору про зворотню процентну фінансову позику від 14.04.2006 № 01/04, яке полягає у невиконанні останнім грошового зобов'язання за вказаним договором у вигляді неповернення позивачу суми наданої фінансової позики та процентів за її користування.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.02.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/2760/16.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з урахуванням тяжкого фінансового стану підприємства.

До господарського суду надійшла заява представника відповідача про розгляд справи без участі останнього за наявними матеріалами.

В судовому засіданні 21.03.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважного представника позивача по суті даного спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між товариством з обмеженою відповідальністю "ШТРАЙФ БАУЛОГІСТИК ПОЛЬСКА", як позикодавцем, та товариством з обмеженою відповідальністю "ШТРАЙФ БАУЛОГІСТИК УКРАЇНА", як позичальником, (далі - відповідач) укладено договір про зворотню процентну фінансову позику від 14.04.2006 № 01/04 (далі - Договір) відповідно до предмету якого позикодавець надає відповідачу позику в сумі 70.000 Євро.

Згідно п. 2.1 визначаються проценти за користування позикою в сумі 9,5 % річних.

Пунктом 3.1 Договору відповідач бере на себе зобов'язання повернути суму позики разом з відсотками у строк до 31.12.2008.

Відповідно до змін № 3 від 28.03.2012 до Договору сторонами внесені зміни в п. 2.1 Договору, а саме: « 2.1 відсотки за користування отриманої позики визначаються в розмірі 3,9 % річних. Нарахування відсотків проводиться щомісячно».

Відповідно до змін № 4 від 20.12.2013 до Договору сторонами внесені зміни в п. 3.1 Договору, а саме: « 3.1 відповідач бере на себе зобов'язання повернути суму позики разом з відсотками у строк до 31.12.2016».

Змінами № 5 від 20.08.2015 до Договору сторонами змінено найменування позикодавця на товариство з обмеженою відповідальністю "ТРІНАК ПОЛЬСЬКА" (далі - позивач).

Між сторонами спору укладена додаткова угода від 10.10.2015 № 6 до Договору (далі - Додаткова угода).

Пунктом 5.3 Додаткової угоди сторонами визначені підстави розірвання Договору, якими, зокрема, є:

- суттєве погіршення фінансового стану відповідача, а саме: збиткова діяльність та/або від'ємне значення чи значне скорочення чистих активів та/або суттєве зростання кредиторської або дебіторської заборгованості (п. 5.3.6 Додаткової угоди);

- при зміні курсу євро до гривні більш ніж на 10 відсотків порівняно з курсом євро до гривні, встановленого НБУ на момент укладення цього Договору/останніх змін до Договору(п. 5.3.8 Додаткової угоди).

Відповідно до п. 5.4 Додаткової угоди, у будь-який момент після настання випадку або випадків, визначених у п. 5.3 Договору позивач вправі шляхом письмового повідомлення на адресу відповідача вимагати негайного повернення позики та сплати процентів (відсотків) за весь час фактичного користування позикою за цим Договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи з умов Договору, даний правочин за своєю правовою природою є договором позики, а тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 71 Цивільного кодексу України.

Приписом ст. 1046 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Спір між сторонами даного спору виник у зв'язку із допущенням з боку відповідача істотного порушення умов укладеного між сторонами спору Договору, яке полягає у невиконанні останнім грошового зобов'язання за вказаним договором у вигляді неповернення позивачу суми наданої фінансової позики та процентів за її користування в сумі 11.433,74 євро, з яких 5.000,00 євро - сума позики та 6.433,74 Євро - несплачені проценти, що водночас підтверджується актом звірки взаєморозрахунків в період з 01.01.2014 по 31.12.2015, який підписаний сторонами та скріплений відбитками їх печаток (засвідчена копія вказаного акту наявна в матеріалах справи).

У зв'язку з викладеними обставинами, позивач звернувся до відповідача з листом від 04.01.2016 № 01-01/2016 в якому викладена пропозиція про розірвання Договору, повернення суми позики та процентів за її користування в семиденний строк шляхом укладення угоди про його розірвання. Лист від 04.01.2016 № 01-01/2016 отриманий генеральним директором відповідача 06.01.2016, про що свідчить особистий підпис останнього на вказаному листі.

Також позивач вказує про наявність підстав для розірвання Договору, передбачених п. 5.3 Додаткової угоди, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями звітних фінансових документів відповідача а також аудиторським висновком від 19.01.2016.

Однак пропозиція позивача про розірвання укладеного між сторонами спору Договору залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням такого.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд відзначає, що відповідач не виконав обов'язку за Договором у встановлений строк.

За приписом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Загальні норми, якими регулюються відносини суб'єктів господарювання щодо розірвання договорів визначені главою 53 Цивільного кодексу України. Якщо сторони не можуть дійти згоди щодо розірвання договору, вони мають право передати спір на вирішення суду. Під час розірвання або зміни Договору у такий спосіб, потрібно обов'язково дотримуватися вимог передбачених у статтях 651, 652 ЦК України, статті 188 ГК України.

Статтею 651 Цивільного кодексу України визначені підстави для зміни або розірвання договору, а саме: зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як встановлено вище, відповідач допустив істотне порушення умов Договору з урахуванням п. 5.3 укладеної між сторонами спору Додаткової угоди, чим позбавив позивача можливості отримати результат договірних правовідносин сторін, які виникли на підставі Договору, у строк, передбачений його умовами, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про застосування до Договору правил, встановлених ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, є правомірною, тому вказаний правочин підлягає розірванню в судовому порядку.

Приписами частин 2, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України унормовано, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Виходячи зі змісту наведеної норми права, розірвання договору не виключає проведення між сторонами розрахунків за зобов'язаннями, що виникли до розірвання правочину.

Відносно тверджень відповідача про те, що причиною неналежного виконання зобов'язань є скрутний фінансовий стан останнього суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 42 та ч. 2 ст. 218 господарського кодексу України, підприємництвом визнається самостійна, ініціативна та на власний ризик господарська діяльність, а відсутність у боржника необхідних коштів не може бути обставиною, що звільняє від господарсько-правової відповідальності за невиконання господарських зобов'язань.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "ШТРАЙФ БАУЛОГІСТИК ПОЛЬСКА" (01-940, Польща, м. Варшава, вул. Палісадова, № 20/22; ідентифікаційний код 017168150) та товариством з обмеженою відповідальністю "ШТРАЙФ БАУЛОГІСТИК УКРАЇНА" (02121, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 1-Д; ідентифікаційний код 33779117) договір про зворотню процентну фінансову позику від 14.04.2006 № 01/04.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ШТРАЙФ БАУЛОГІСТИК УКРАЇНА" (02121, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 1-Д; ідентифікаційний код 33779117, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ШТРАЙФ БАУЛОГІСТИК ПОЛЬСКА" (01-940, Польща, м. Варшава, вул. Палісадова, № 20/22; ідентифікаційний код 017168150, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконавчого провадження) витрати по сплаті судового збору в сумі 1.378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25 березня 2016 року

Суддя С.В. Балац