ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2016 р. Справа № 911/14/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Чернігівторгбуд, м. Чернігів

до Державного підприємства Миронівське будівельно-монтажне управління, Київська обл., м. Миронівка

про стягнення 96 962 грн. 34 коп.

Суддя Мальована Л.Я.

Представники сторін:

позивач не зявився;

відповідач ОСОБА_1 (директор);

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 96 962 грн. 34 коп. заборгованості, з яких інфляційні втрати 82 613 грн. 39 коп., 3% річних 14 348 грн. 95 коп. за період з 17.07.2007 року по 01.02.2010 року.

01.02.2016 року через загальний відділ суду представником позивача було подано клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, у звязку з неможливістю оплатити витрати на його відрядження.

Відповідачем 11.03.2015 року через загальний відділ суду було подано клопотання про застосування строків позовної давності.

Враховуючи те, що незявлення представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника позивача, згідно статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив:

Рішенням господарського суду Чернігівської області у справі № 7/119 від 05.07.2007 року стягнуто з відповідача заборгованість за виконані будівельні роботи в сумі 185 082 грн. 00 коп. боргу, 1 850 грн. 82 коп. державного мита, 118 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач свої зобовязання в частині здійснення розрахунку за виконані будівельні роботи на момент розгляду даної справи в суді не виконав, в звязку з чим ПАТ Чернігівторгбуд просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати 82 613 грн. 39 коп. за період з 17.07.2007 року по 01.02.2010 року та 3% річних 14 348 грн. 95 коп. за цей же період.

Представником відповідача 11.03.2016 р. подано заяву про застосування строку позовної давності, яка підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Пунктом 4.3. договору сторони визначили, що остаточні розрахунки між відповідачем та позивачем проводяться протягом 30 календарних днів після завершення робіт на обєкті, згідно підписаного сторонами ф.З та ф.2В.

Як встановлено рішенням господарського суду Чернігівської області на виконання умов договору позивачем виконано підрядних робіт на загальну суму 332 196 грн., що підтверджується актами приймання виконаних підрядних робіт форми № КБ - 2В довідками про вартість виконаних підрядних робіт форми № КБ - 3: № 16 за квітень 2004 р, № 20 за травень 2004 р., № 23 за червень 2004 р., № 28 за липень 2004 р., № 30 за серпень 2004 р., № 53 за грудень 2004 р.

Згідно статті 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Оскільки обов'язковою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб'єктний склад спору, а в справі № 7/119 брали участь ті самі сторони, що й у даній справі, суд приходить до висновку, що факти, встановлені рішенням господарського суду Чернігівської області від 05.07.2007 року у справі № 7/119 не підлягають доказуванню.

Таким чином строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по договору сплинув у 2007 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як встановлено ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п. 5.3. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів, спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Отже, для стягнення як інфляційних втрат, так і 3 % річних строк позовної давності закінчився.

Враховуючи викладене та беручи до уваги клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до даного спору, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних є такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

Керуючись ст. 267 ЦК України, ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Суддя Л.Я. Мальована