ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2016 р.Справа № 916/1281/15-г

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю № 04/34 від 01.02.2016р.

Від відповідача: не зявився;

Від третіх осіб:

- товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „ТОП Фінанс: не зявився;

- товариства з обмеженою відповідальністю „Блек сі Партнерс: не зявився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку „Порто-Франко до товариства з обмеженою відповідальністю „Мерканте, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „ТОП Фінанс, товариства з обмеженою відповідальністю „Блек сі Партнерс, про стягнення 26 949562,48 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк „Порто-Франко (далі по тексту ПАТ АБ „Порто-Франко) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Мерканте (далі по тексту ТОВ „Мерканте) про стягнення заборгованості в загальній сумі 26 949562,48 грн., яка складається із заборгованості за простроченим кредитом в сумі 21 500 000 грн., за простроченими відсотками в сумі 2 062 239,34 грн., за донарахованими відсотками в сумі 1 114 471,75 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 1 982 712,33 грн. та пені за донарахованими відсотками в сумі 31 685,05 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобовязань за кредитним договором №923/1-12 від 27.12.2012 року укладеним між ПАТ АБ „Порто-Франко та ТОВ „Мерканте.

Ухвалою від 15.04.2015р. господарським судом в порядку ст. 27 ГПК України було залучено товариство з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „ТОП Фінанс (далі по тексту ТОВ „Фінансова компанія „ТОП Фінанс) та товариство з обмеженою відповідальністю „Блек сі Партнерс (далі по тексту ТОВ „Блек сі Партнерс) до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Ухвалою від 08.06.2015р. господарським судом в порядку ст. 79 ГПК України було зупинено провадження по даній справі до вирішення по суті господарським судом міста Києва справи № 910/27914/14 за позовом ПАТ АБ „Порто-Франко до ТОВ „Фінансова компанія „ТОП Фінанс, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ „Блек сі Партнерс про визнання недійсними договорів та застосування наслідків недійсності правочинів, а також за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Одеській області до ПАТ АБ „Порто-Франко, ТОВ „Фінансова компанія „ТОП Фінанс про визнання договору недійсним.

У звязку із усуненням обставин, які зумовили зупинення провадження по справі, останнє було поновлено, про що було постановлено ухвалу від 01.03.2016р.

Після поновлення провадження у справі позивач повністю підтримав заявлені ним позовні вимоги.

В свою чергу, відповідач та треті особи до моменту зупинення провадження по справі заперечували проти позову. Після поновлення провадження у справі вказані особи в судове засідання по даній справі не зявились, про причини неявки суд не повідомили та не висловили свою правову позицію по справі з урахуванням вирішення повязаною із даною справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

27.12.2012р. між ПАТ АБ „Порто-Франко (Банк) та ТОВ „Мерканте (Позичальник) було укладено кредитний договір (відзивна реверсивна кредитна лінія) № 923/1-12 (далі по тексту кредитний договір № 923/1-12 від 27.12.2012р.), у відповідності до п. 1.1 якого Банк на умовах даного договору надає Позичальнику кредит у вигляді відзивної реверсивної кредитної лінії з лімітом в сумі 23 000 000,00 грн. на строк з 27.12.2011р. по 26.12.2014р. зі сплатою 23% відсотків річних на поповнення обігових коштів. Позичальник зобовязується належним чином використовувати та повернути Банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, комісії у відповідності до умов договору та тарифів Банку, а також виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором.

В подальшому, на підставі низки додаткових угод сторонами було неодноразово змінено редакцію п. 1.1 кредитного договору № 923/1-12 від 27.12.2012р. Так, на підставі додаткової угоди № 2 від 30.12.2013р. було погоджено викладення п. 1.1 основного договору в наступній редакції: „Банк на умовах даного договору надає Позичальнику кредит у вигляді відзивної реверсивної кредитної лінії з лімітом в сумі 23 000 000 грн. на строк з 27.12.2012р. по 26.12.2014р. на поповнення обігових коштів зі сплатою процентів: з 27.12.2012р. по 16.07.2013р. в розмірі 23% річних; з 17.07.2013р. по 31.12.2013р. в розмірі 12% річних; з 01.01.2014р. по 26.12.2014р. в розмірі 22% річних. Позичальник зобовязується належним чином використовувати та повернути Банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, комісії у відповідності до умов договору та тарифів Банку, а також виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором.

Положеннями п.п. 4.1.1, 4.1.2 кредитного договору № 923/1-12 від 27.12.2012р передбачено, що Банк зобовязується відкрити Позичальнику для видачі кредиту рахунок № 002 в АБ „Порто-Франко. Крім того, Банк зобовязується видавати грошові кошти в безготівковому порядку в сумах, зазначених Позичальником в заяві на отримання грошових коштів, в межах ліміту, передбаченого п. 1.1 договору, протягом 5 банківських днів з дня отримання таких заяв, шляхом оплати платіжних документів або шляхом перерахування на рахунок Позичальника № 1, відкритий в АБ „Порто-Франко.

Згідно зі ст. 345 ГК України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України з кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, в силу положень ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Як свідчать матеріали справи, а саме меморіальні ордери № 285 від 25.07.2013р., № 282 від 01.08.2013р., № 393 від 06.08.2013р., № 854 від 12.08.2013р., № 792 від 19.08.2013р., на виконання умов кредитного договору № 923/1-12 від 27.12.2012р. позивачем було надано ТОВ „Мерканте кредитній кошти в загальній сумі 21 500 000,00 грн., факт отримання яких був визнаний відповідачем під час розгляду даної справи.

Виходячи з положень п.п. 1.1, 4.2.3 кредитного договору № 923/1-12 від 27.12.2012р. (в редакції додаткової угоди № 7 від 27.08.2014р.) Позичальник зобовязався остаточно погасити кредит в строк до 26.12.2014р.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, в порушення прийнятих на себе за кредитним договором № 923/1-12 від 27.12.2012р. грошових зобовязань ТОВ „Мерканте не було здійснено повернення у повному обсязі отриманого кредиту в строк до 26.12.2014р. включно, в результаті чого, на момент вирішення даного спору, за відповідачем рахується прострочена заборгованість перед ПАТ „Порто-Франко щодо повернення суми отриманого кредиту в розмірі 21 500 000,00 грн.

Згідно з п.п. 3.1 3.4 кредитного договору № 923/1-12 від 27.12.2012р. (з урахуванням додаткових угод) нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за методом „факт/факт, який визначається шляхом ділення фактичної кількості днів в періоді, за який здійснюється нарахування процентів на фактичну кількість днів в році. Проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом, щомісячно в останній робочий день місяця, за період з першого числа (з дня видачі кредиту в перший місяць нарахувань) по останнє число поточного місяця, а також в день повного погашення кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом в поточному місяці. При розрахунку процентів враховується день видачі та не враховується день погашення кредиту. Оплата процентів здійснюється щомісячно в період з 1-го по 25-те число місяця, наступного за звітним, та при повному погашенні кредиту, від суми фактичної заборгованості по кредиту на рахунок Позичальника № 002, відкритий в АБ „Порто-Франко. У випадку, якщо число оплати процентів припадає на вихідний день, проценти сплачуються в перший, наступний за ним робочий день. У випадку порушення кінцевого терміну погашення процентів, проценти переносяться на рахунки прострочених. Ставка процентів за користування кредитом становить 25% річних.

У відповідності до ч. 3 ст. 346 ГК України кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачується ним по депозитах. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як свідчить наданий позивачем розрахунок, станом на 25.03.2015р. за ТОВ „Мерканте рахується заборгованість перед ПАТ „Порто-Франко щодо сплати відсотків за користування кредитом в загальній сумі 3 176 711,09 грн., яка складається із прострочених відсотків, нарахованих до моменту закінчення терміну повернення кредиту в сумі 2 062 239,34 грн., а також відсотків, нарахованих після вказаного терміну, в сумі 1 114 471,75 грн. У звязку з викладеним, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ „Порто-Франко в частині стягнення із відповідача відсотків за користування кредитом в загальній сумі 3 176 711,09 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобовязання. Так, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу положень ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Положеннями п. 5.1.7 кредитного договору № 923/1-12 від 27.12.2012р. встановлено, що при несплаті Позичальником в установлені строки заборгованості за кредитом та (або) процентам за користування кредитом, та при відсутності коштів на поточному рахунку, Банк має право вимагати Позичальником пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період, за який сплачується пеня, від суми неоплаченої в строк заборгованості по кредиту та (або) процентам за кожен день прострочки виконання зобовязань. Нарахування пені за прострочку виконання зобовязань із погашення кредиту та (або) процентів за користування кредитом припиняється через дванадцять місяців з дня, коли зобовязання повинно бути виконане.

З посиланням на наведені положення кредитного договору № 923/1-12 від 27.12.2012р. позивачем було нараховано ТОВ „Мерканте до сплати пеню в загальній сумі 2 014 397,38 грн., яка складається із пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 1 982 712,33 грн. та пені за донарахованими відсотками в сумі 31 685,05 грн. Перевіривши розрахунки даної штрафної санкції, господарський суд визнає їх правильними та обґрунтованими, у звязку з чим, із відповідача слід стягнути на користь ПАТ „Порто-Франко пеню в сумі 2 014 397,38 грн.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості ТОВ „Мерканте перед ПАТ „Порто-Франко в загальному розмірі 26 949562,48 грн., яка складається із заборгованості за простроченим кредитом в сумі 21 500 000 грн., заборгованості із сплати відсотків за користування кредитом в сумі 3 176 711,09 грн. та пені в сумі 2 014 397,38 грн., витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи. Доказів, спростовуючих викладене, відповідачем суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобовязання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі шляхом присудження до стягнення із ТОВ „Мерканте на користь ПАТ „Порто-Франко заборгованості за простроченим кредитом в сумі 21 500 000 грн., заборгованості із сплати відсотків за користування кредитом в сумі 3 176 711,09 грн. та пені в сумі 2 014 397,38 грн. відповідно до ст.ст. 193, 231, 232, 345, 346 ГК України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610 612, 617, 625, 629, 640, 1046, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями).

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд даних позовних вимог покладаються на відповідача шляхом присудження їх до стягнення в дохід державного бюджету відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Мерканте /65012, м. Одеса, вул. Новощіпний ряд, 2, / на користь публічного акціонерного товариства акціонерного банку „Порто-Франко /65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 10, / заборгованість за простроченим кредитом в сумі 21 500 000 грн. 00 коп. /двадцять один мільйон пятсот тисяч грн. 00 коп./, заборгованість за відсотками в сумі 3 176 711 грн. 09 коп. /три мільйони сто сімдесят шість тисяч сімсот одинадцять грн. 09 коп./, пеню в сумі 2 014 397 грн. 38 коп. /два мільйони чотирнадцять тисяч триста девяносто сім грн. 38 коп./. Наказ видати.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Мерканте /65012, м. Одеса, вул. Новощіпний ряд, 2, / до державного бюджету України по коду бюджетної класифікації 22030001, рахунок №3008, отримувач Управління державної казначейської служби у м. Одеса, , банк отримувача - ГУДКУ в Одеській області, код ЄДРПОУ господарського суду Одеської області 03499997, через Державну податкову інспекцію у Приморському районі м. Одеси судовий збір в сумі 206 700 грн. 00 коп. /двісті шість тисяч сімсот грн. 00 коп./. Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 22.03.2016р.

Суддя С.П. Желєзна