ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2016 року Справа № 904/7973/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії

суддів: головуючого судді Величко Н.Л. (доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В.

секретар судового засідання: Погорєлова Ю.А.

Зміна складу колегії відбулася на підставі протоколу автоматичної заміни складу колегії суддів від 21.03.2016 року

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом: ОСОБА_1 представник, довіреність №388

від 09.04.2014 р.;

від відповідача-1 за первісним позовом: ОСОБА_2 представник, довіреність №7

від 28.10.2015 р.;

Представник відповідача-2 за первісним позовом у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2016 року

по справі № 904/7973/15

За первісним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,

м. Дніпропетровськ

до відповідача -1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКІ", м. Нововолинськ Волинської області

відповідача -2: Державного навчального закладу "Дніпропетровський центр професійно-технічної освіти туристичного сервісу", м. Дніпропетровськ

про розірвання договору поставки та стягнення 125584 грн. 86 коп.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІКІ",

м. Нововолинськ Волинської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним договору поставки № 01.07.14/1

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2016 року у справі № 904/7973/15 (судді: Воронько В.Д., Бондарєв Е.М., Рудовська І.А.) в задоволенні первісного позову до 1-го та 2-го відповідачів відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

На первісного позивача та зустрічного позивача покладені здійснені ними судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що первісний та зустрічний позивач не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення.

Не погодившись з зазначеним рішенням господарського суду, Фізична особа-підприємць ОСОБА_3, звернулася до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким скасувати оскаржуване рішення в часині відмови задоволення первісного позову та прийняти нове рішення, яким задовольнити первісні позовні вимоги.

Апелянт обґрунтовує вимоги стосовно відшкодування упущеної вигоди на підставі того, що ФОП ОСОБА_3 належать декілька магазинів "Ольва", що підтверджується установчими документами ПП "Ольва". Таким чином, позивач заявляє, що у нього була можливість реалізувати товар, поставлений 1-м відповідачем. Окрім того, позивач надав до матеріалів справи копії звітів щодо дебетових та кредитових операцій за рахунком ФОП ОСОБА_3 на підтвердження такої можливості.

Що ж стосується збитків та моральної шкоди, то позивач посилається на неможливість участі у виставці "Дзеркало моди" у м. Дніпропетровську як наслідок односторонньої відмови ТОВ "ВІКІ" від виконання умов договору поставки, і, як наслідок, понесення витрат на реєстраційний збір, послуги з організації та забезпечення своєї участі у виставці, а також завдання шкоди діловій репутації ФОП ОСОБА_3

Представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

3. Доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

ТОВ "Вікі" надано відзив на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими. Просить залишити оскаржуване рішення - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення

У судовому засіданні 21.03.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

4. Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський встановив наступні обставини:

14.05.2014 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3, позивач) та Державним навчальним закладом "Дніпропетровський центр професійно-технічної освіти туристичного сервісу (далі - 2-й відповідач) було укладено Агентський договір № 14/05-1 (далі - Агентський договір).

Відповідно до п. 1.1. Агентського договору, 2-й відповідач зобов'язався надати позивачу послуги з пошуку постачальника, для укладення з позивачем договору поставки продукції, визначеної умовами договору.

За умовами Агентського договору (п. 1.2.1.) 2-й відповідач здійснював пошук осіб - комерційних організацій, які здійснюють господарську діяльність з продажу вказаної в договорі продукції (різноманітна косметична та гігієнічна продукція), та мають бажання постачати її позивачу на договірних засадах.

Агентський договір сторонами виконано , що підтверджено Актом виконаних робіт за договором № 14/05-1 від 14.05.2014р. від 17.06.2014р.

З Акту виконаних робіт вбачається, що 2-й відповідач надав Позивачу інформацію про підприємство, що відповідає критеріям постачальника, а саме товариство з обмеженою відповідальністю "ВІКІ" (далі - ТОВ "ВІКІ", 1-й відповідач).

01 липня 2014 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІКІ", було укладено Договір поставки № 01.07.14/1 (надалі - Договір поставки).

Відповідно до п. 1.1. Договору поставки 1-й відповідач зобов'язався, за замовленням позивача виготовити та поставити продукцію, а позивач прийняти її та сплатити на умовах Договору поставки.

Згідно п. 1.2. Договору поставки, найменування, одиниця виміру, загальна кількість продукції, що підлягає поставці за цим договором, визначається позивачем при замовленні продукції, та фіксується у видатковій накладній на продукцію, що поставляється.

Пунктом 2.1. Договору поставки визначено, що поставка здійснюється на підставі узгоджених замовлень покупця у строки, які встановлені в них.

Згідно п. 2.2. Договору поставки, позивач направляє 1-му відповідачу замовлення на продукцію в електронному або факсимільному вигляді. У замовленні вказується найменування продукції, кількість та строки поставки. У договорі відсутня вказівка на електронні адреси сторін за якими може здійснюватись листування сторін.

Відповідно до п. 3.3. Договору поставки, оплата вартості продукції здійснюється шляхом перерахування належних з позивача сум на поточний рахунок 1-го відповідача протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту отримання продукції.

Відповідно до пунктів 8.1 та 8.2 договору договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, але не довше ніж до 31 грудня 2015 року. У випадку, коли жодна зі сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити умови договору за 30 днів до його закінчення, даний договір вважається продовженим щорічно на кожний наступний календарний рік.

Листування щодо пропозиції укласти договір та повернення підписаного договору в матеріалах справи відсутні. З пояснень сторін у судовому засіданні з'ясовано, що ініціатором укладення договору поставки було ТОВ «Вікі», договір поставки за поясненнями представника відповідача було направлено з товаром 11.08.2014р., зазначене не спростовується представником позивача. Зазначена інформація міститься у листі відповідача до позивача від 3.12.2014р. №03/12-1(а.с.27) Представник позивача стверджує, що пропозиція укласти договір ним була отримана, договір зі сторони позивача підписано та повернено відповідачу. Листування у підтвердження дотримання порядку укладення договору позивачем не надано у зв'язку з тим, що як зазначив представник позивача , зазначені докази не збереглися.

Згідно з витягом з електронної пошти від 21.10.14р. Компанією «Ольва» подано два замовлення (вкладення 261Кбайт). Друге замовлення супроводжувалось текстом проте, що друге замовлення необхідно «для виставки «Зеркало Моди 2041 года» (а.с.18-29) Текстів замовлення з переліком товару позивачем не надано. З пояснень відповідача (а.с.64) вбачається , що ТОВ « Вікі» не має господарських відносин з ПП « Ольва».

Згідно зі статутом Приватного підприємства « Ольва» ,ідентифікаційний код 30096205 та Довідкою АА№ 447240 з Єдиного реєстру підприємств та організацій України , зазначене підприємство є юридичною особою керівник та засновник підприємства ОСОБА_3, юридична адреса АДРЕСА_1.(а.с.79-84)

За видатковою накладною №РН-0000198 від 8.09.2014р. ТОВ «Вікі» відвантажило СПД ФО ОСОБА_5 товар за 35 позиціями на суму 26751,48 грн.

Платіжними дорученнями №157 від 17.10.2014р. на суму 4000 грн., № 161 від 24.10 2014р. на суму 4000 грн., №161 від 29.10.2014р. на суму 7000грн., №1676 від 3.11..2014р. на суму 11751,48грн. ФОП ОСОБА_3 перерахувала відповідачу 26751 грн.48коп.грн. за товар по накладній №010000198 від 10.09.14р. (а.с175-178)

Згідно видаткової накладної № РН-0000237 від 24.10.2014р. СПД ФО ОСОБА_5 ТОВ «Вікі» відвантажено товар за 47 позиціями на суму 116953,74грн. У накладній відсутній підпис ОСОБА_5 про прийняття товару.

30.10.14р. за № 30/10-1 ТОВ «Вікі» повідомило ФОП ОСОБА_3 про припинення поставки продукції і замовлення від 21.10.2014р. не буде виконане у зв'язку з відсутністю підписаного з позивачем договору поставки № 1.07.14/1 від 1.07.2014р., не повною оплатою попередньої поставки по накладній № РН-198 від 8.09.2014р. та скаргами інших продавців на застосування працівниками позивача демпінгових цін на продукцію ТзОВ «Вікі» (а.с. 24)

Позивач зазначає, що, спираючись на замовлений ним у 1-го відповідача товар, він подав заявку на участь у фестивалі індустрії краси "Дзеркало моди - Дніпропетровськ/осінь-2014", організатором якого є ТОВ "Експо-центр "Метеор", який відбувся з 27 по 29 листопада 2014 року. Саме отримавши товар від 1-го відповідача, він планував брати з ним участь на вказаній виставці, про що 1-й відповідач був повідомлений.

Через не поставку 1-м відповідачем товару він не зміг взяти участь у виставці, тому поніс збитки в сумі 8966,00 грн., які були сплачені за участь у виставці.

У підтвердження зазначеного позивачем надано рахунок № 57-ЗМ2/14 від 14.10 2014р. виданий ТОВ Експо-центр «Метеор» (постачальником) покупцю ОСОБА_5 згідно договору про надання послуг № 57-ЗМ2/14 від 14.10 2014р. на оплату послуги з організації та забезпечення очної участі замовника у заході на необладнаній площі (кутовий стенд), реєстраційний збір, встановлення розетки всього на суму 8966грн. (а.с 32) Акт надання послуг №477 від 29.11.2014р. за договором № 57-ЗМ2/14 від 14.10 2014р між ТОВ Експо-центр «Метеор та ОСОБА_5, акт звіряння розрахунків за договором.№ 57-ЗМ2/14 від 14.10 2014р між Експо-центром та ОСОБА_5(а.с.87-88), які підписані тільки з боку експоцентру. Довідкою від 18.09.2015р. №33-Е ТОВ Експо-Центр «Метеор» про надходження сплати за виставкову площу платіжним дорученням №176 від 11.11.2014р. на суму 4000грн. та 24.11.2014р. платіжним дорученням № 181 на суму 3606 грн. згідно договору № 57-ЗМ2/14 від 14.10 2014р від ОСОБА_3 (а.с.86), квитанцією до прибуткового касового ордеру № 26/11-14 про прийняття ФОП ОСОБА_5 від ОСОБА_3 суми 7606грн., як повернення оплати ТОВ « Експо-Центр «Метеор» на підставі рахунку-фактури №738 від 21.11.2014р.(а.с93)

Згідно звітів про дебітові та кредитові операції по рахунку НОМЕР_1 відкритому у ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 остання здійснювала платежі за товар ТОВ «Вікі» протягом липня, серпня, жовтня 2014р. (а.с.87-92). У зазначених звітах наявні посилання на видаткові накладні, без посилань на розрахунки за спірним договором.

5. Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

5.1 щодо укладення договору поставки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно п. 1 ст. 202, п. 1ст. 207 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Статтею 180 Господарського кодексу України, що кореспондується зі ст.638 Цивільного кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства

Частиною 1,3,8 ст. 181 ГК України встановлено що, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або насилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається не укладеним (таким , що не відбувся) Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами цивільного кодексу України.

Згідно до п.1 ст.640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

В матеріалах справи відсутні докази дотримання позивачем порядку укладення договору в частині повернення договору протягом 20-ти днів з моменту отримання пропозиції її укласти відповідачу. З листування між позивачем та відповідачем вбачається, що відповідач наполягав та вимагав від позивача повернення підписаного екземпляру договору і саме не отримання відповідачем підписаного позивачем екземпляру договору стало підставою для невиконання ним договору № 01.07.14/1 від 1.07.2014р.

За таких підстав договір № 01.07.14/1від 1.07.2014р. в силу ст. 180, 181 Господарського кодексу України та ст.11, 638,640 Цивільного кодексу України є таким , що не відбувся і не породжує для сторін цивільних прав та обов'язків за договором.

На думку колегії суд першої інстанції визнавши договір № 01.07.14/1 від 1.07.14р укладеним за ознакою наявності підпису та печатки на оригіналі договору ОСОБА_3 припустився помилки, оскільки в порушення ст.43 Господарського процесуального кодексу України не дослідив та не встановив обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а саме дотримання сторонами встановленого Цивільним та Господарськими кодексами порядку укладення договору та не встановив моменту його укладення, не надав належну правову оцінку доводам відповідача з посиланням на ст.640 Цивільного кодексу України про порушення позивачем вимог закону при укладенні договору, що призвело власне до невірних висновків суду про укладення договору.

Однак судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що порушення сторонами порядку укладення договору № 01.07.14/1від 1.07.2014р. а саме ст.640 ЦК України не є підставою для визнання договору поставки недійсним відповідно до ст.203, ч.2 ст.207, 215 Цивільного кодексу України та відмовив відповідачу у зустрічному позові про визнання недійсним спірного договору.

5.2 Щодо доводів апеляційної скарги про порушення відповідачем умов договору поставки та відмову у його виконанні у односторонньому порядку, що призвело до виникнення збитків у позивача, то судова колегія вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно до ст.55. Господарського кодексу України суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб'єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до ст.50,52, 80,91,92,96 Цивільного кодексу України юридична особа та фізична особа підприємець є суб'єктами підприємницької діяльності, які здійснюють свої повноваження самостійно та відповідають за своїми зобов'язаннями всім своїм майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника). Управління юридичною особою, здійснюють її органи управляння згідно зі статутом.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач направив пропозицію укласти договір саме ФОП ОСОБА_3, тому саме вона особисто, як суб'єкт господарської діяльності повинна була вчинити дії направлені на укладення договору та його виконання.

За таких підстав суд першої інстанції правомірно визнав неналежними доказами виконання спірного договору копії електронного замовлення на адресу ТОВ "ВІКІ" від компанії "Ольва" від 21.10.14р., оскільки Приватне підприємство "Ольва" засноване громадянкою ОСОБА_3 є самостійною юридичною особою по відношенню до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, яка є стороною цього спору і стороною договору поставки від 01.07.2014. Саме ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "ВІКІ" мають вчиняти дії та виконувати зобов'язання, які випливають з договору, а не ПП "Ольва".

Статті 216, 217, 218 Господарського кодексу України встановлюють, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Судовою колегією встановлено, що не маючи підписаного з боку позивача договору поставки, ТОВ "ВІКІ" проведена поставка продукції ФОП ОСОБА_3. - накладна від 11.08.2015 року № РН-0000173 на суму 29473,92 грн.

Як встановлено зазначена поставка здійснена відповідачем без узгодженого між сторонами договору, тобто сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір в силу ст.181 Господарського кодексу вважається не укладеним (таким, що не відбувся), тому правові наслідки здійснення відповідачем фактичних дії щодо продажу товару, повинні визначатися згідно з нормами цивільного кодексу України і не можуть розглядатися як фактичне виконання зобов'язань за договором № 01.07.14/1 від 1.07.2014р.

Наступна поставка відбулася іншій особі - ФОП ОСОБА_5 (накладна

№РН-0000198 від 08.09.2015 року), з якою було укладено Угоду про поставку продукції №7/10 від 11.03.2010 року. Зазначена угода підписана сторонами, один примірник знаходиться у ТОВ "ВІКІ", та є чинною (п.6.5. Угоди). В свою чергу, проект видаткової накладної від 24.10.2014 року № РН-0000237.

Згідно ч. 1 ст.527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Тому твердження позивача про те, що постачання товару за видатковою накладною від 24.10.2014 року № РН-0000237 мало бути здійснене в рамках договору поставки від 01.07.2014 року не відповідає дійсності, оскільки ТОВ "ВІКІ" здійснювало поставку іншому контрагенту (ФОП ОСОБА_5.) по іншому договору (угода №7/10 від 11.03.2010 року).

Відповідно до п.2 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України, упущеною вигодою є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

З матеріалів справи, не вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні права та обов'язки з договору № 01.07.14/1від 1.07.2014р., тому твердження позивача про те, що саме не виконання відповідачем умов спірного договору порушує її права, наслідком якого є виникнення збитків є не обґрунтованими.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків , тому числі у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, реальності збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Крім доказування самого вартісного характеру втраченої вигоди, додатково необхідно обґрунтувати за допомогою відповідних засобів доказування причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та не отриманими доходами (прибутком), зазначити (з відповідним документальним підтвердженням) на заходи, вжиті позивачем щодо одержання доходів, обґрунтувати (з документальним підтвердженням) з яких міркувань виходив позивач, при визначенні розміру упущеної вигоди (п.3 оглядового листа Вищого господарського суду України від 14.01.2014 № 01- 06/20/2014).

Позивач зазначає, що у разі отримання від ТОВ "ВІКІ" товару, він реалізував би його за більш високою ціною і отримав прибуток у вигляді різниці цін.

При цьому, господарським судом правомірно не взято це до уваги, оскільки неможливо абсолютно чітко передбачити хід роздрібної торгівлі, чи буде попит на товар, за який час можливо реалізувати товар, чи не сплине за цей час термін придатності товару, що виключить можливість реалізації товару, та інші обставини.

Щодо вимог про стягнення збитків (8966,00 грн.) та стягнення моральної шкоди (5000,00 грн.) колегія суддів зазначає наступне.

Позивач наполягає на тому, що вказані збитки складаються з того, що погодивши з ТОВ "ВІКІ" об'єм та вартість замовлення, після підтвердження з їх боку відправлення продукції, нею були витрачені кошти на участь у виставці "Дзеркало моди" в м. Дніпропетровську.

При цьому, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що у справі відсутні матеріали, які б свідчили про мету виставки, пов'язаність її з можливою поставкою товару від ТОВ "ВІКІ", вказували на обов'язковість участі позивача у цій виставці.

Враховуючи що матеріалами справи не доведено наявність підстав для застосування до відповідача господарсько-правої відповідальності у вигляді збитків, господарський суд обґрунтовано не знайшов підстав для задоволення цих вимог.

З аналогічних підстав не підлягають задоволенню вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 5000,00 грн., спричинення якої господарський суд обґрунтовано вважав недоведеним, оскільки згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4 із змінами та доповненнями, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Проте, ФОП ОСОБА_3 в позовній заяві не зазначила, в чому полягає начебто завдана їй моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю ТОВ "ВІКІ" її заподіяно, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду вважає, що мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2016 року у справі №904/7973/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.Л. Величко

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна