ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Справа № 918/58/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Картере В.І.,

Татькова В.І.

розглянувши касаційну

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнебудресурси"

на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 22 грудня 2015 року

та на рішення господарського суду Рівненської області від 07 жовтня 2015 року

у справі №918/58/15

господарського суду Рівненської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промбудремпостач"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнебудресурси"

про стягнення 68058, 15 грн.

за участю представників

позивача - Самсонюк М.З.

відповідача - Кинали С.Д., Тарасюк Р.В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промбудремпостач" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнебудресурси" про стягнення 44 284, 80 грн. основної суми боргу, 11343,28 грн. інфляційних втрат, 2 955, 56 грн. 3 % річних, 9 474, 51 грн. пені.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 07 жовтня 2015 року (суддя Гудзенко Я.О.) залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22 грудня 2015 року (судді Бучинська Г.Б, Філіпова Т.Л., Василишин А.Р.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача: 44 284 грн. 80 коп. основної суми боргу, 11 336 грн. 91 коп. інфляційних втрат, 2 955 грн. 56 коп. три відсотки річних. В частині стягнення 6, 37 грн. інфляційних втрат та 9 474, 51 грн. пені в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеними рішенням та постановою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнебудресурси" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення господарського суду Рівненської області від 07 жовтня 2015 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 22 грудня 2015 року скасувати та в частині задоволення позовних вимог прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 3 січня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промбудремпостач" та Акціонерним товариством закритого типу "Рівнебудресурси" (правонаступником якого є ТОВ "Рівнебудресурси") укладено Договір про взаємне врегулювання корпоративних та фінансово-майнових відносин (а.с. 9-11).

Умовами Договору передбачено, що позивач зобов'язався: у строк до 31 січня 2008 року розглянути на зборах засновників Товариства питання та прийняти позитивне рішення про відчуження на користь АТЗТ простих іменних акції, емітентом яких є АТЗТ, в кількості 31632 шт. номінальною вартістю 1 грн. за акцію, за ціною 1,40 грн. за акцію (п. 2.1); укласти у встановленому порядку з АТЗТ договір купівлі-продажу зазначенипх акцій в кількості 31632 шт., у строк до 31 липня 2008 року з відповідною реєстрацією у реєстратора акцій (п. 2.3).

Відповідно до п. 3.1 Договору АТЗТ зобов'язалося, у строк до 05 березня 2008 року розглянути на зборах акціонерів заяву ТОВ про викуп АТЗТ власних простих іменних акцій в кількості 31632 шт. за ціною 1,40 грн. за акцію, що належить ТОВ та прийняти позитивне рішення з цього питання.

Укласти у встановленому порядку з ТОВ договір купівлі-продажу зазначених акцій в кількості 31632 шт., у строк до 31 липня 2008 року з відповідною реєстрацією у реєстратора акцій (п. 3.2).

Відповідно до п. 3.3 договору, АТЗТ зобов'язалося перерахувати ТОВ в строк до 31 липня 2008 року вартість зазначених акцій на суму 44 284 грн. 80 коп. на рахунок одержувача: №260062972 в РОД ВАТ "РБ Аваль" м.Рівне, МФО 333227, ідент.код 32089320 з формулюванням: "За власні акції згідно договору купівлі-продажу 44284 грн. 80 коп., без ПДВ".

30 липня 2008 року сторони внесли зміни до Договору (а.с. 12), зокрема, виклали пункт 3.3 Договору в наступній редакції: "Перерахувати ТОВ "Промбудремпостач" вартість акцій в розмірі 44284 грн. 80 коп. у період з 01 листопада 2009 року по 01 листопада 2012 року з призначенням платежу: "За власні акції згідно договору купівлі-продажу". Зазначена у цьому пункті сума грошових коштів підлягає перерахуванню щомісячно рівними частинами по 1 230 грн. 13 коп. до кінця звітного місяця, на поточний рахунок ТОВ "Промбудремпостач": рах.№9 у ВАТ РБ "Аваль" м.Київ, МФО 380305, .

12 листопада 2009 року між позивачем та АТЗТ "Рівнебудресурси" укладено договір № 485/01Б купівлі-продажу цінних паперів (а.с. 13), за умовами якого позивач зобов'язався передати у власність АТЗТ "Рівнебудресурси", а АТЗТ "Рівнебудресурси" оплатити та прийняти цінні папери - прості іменні акції, у кількості 31632 шт. на суму 44 284, 80 грн.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцю за придбані цінні папери суму у відповідності до п. 1.1.8 Договору протягом 3 років наступних за днем підписання цього Договору обома сторонами. Обов'язок зі сплати суми Договору вважається виконаними з моменту отримання грошових коштів продавцем.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в матеріалах справи наявні два примірники договору купівлі-продажу цінних паперів №485/01Б від 12 листопада 2009 року, один з яких наданий позивачем (а.с. 13-15), інший - відповідачем (а.с. 122-124). Обидва примірники договорів підписані представниками сторін та скріплені печатками.

При цьому судами встановлено, що надані позивачем та відповідачем примірники договорів відрізняються наявністю п. 1.1.8. Так, відповідно до п. 1.1.8 Договору (наданим відповідачем), оплата за цінні папери здійснюється протягом 3 років, щомісячно, рівними частинами.

Водночас, примірник Договору (наданого позивачем), не містить пункту 1.1.8 Договору, а отже не містить умови щодо здійснення відповідачем оплати протягом трьох років, щомісячно, рівними частинами.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що примірник договору, наданий позивачем, та примірник договору, наданий відповідачем, не є тотожними.

20 жовтня 2010 року загальними зборами акціонерів АТЗТ "Рівнебудресурси" вирішено здійснити реорганізацію останнього шляхом перетворення у Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнебудресурси". Усі майнові права, грошові кошти, зобов'язання та інші права та обов'язки, які належали АТЗТ "Рівнебудресурси" перейшли до його правонаступника ТОВ "Рівнебудресурси".

Підставою для звернення ТОВ "Промбудремпостач" з позовом до суду стало неналежне виконання ТОВ "Рівнебудресурси" договірних зобов'язань, зокрема, умов договору купівлі-продажу щодо оплати за цінні папери, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу, пеню, інфляційні та річні. Судами встановлено, що умови Договору щодо оплати за придбані акції, в примірниках договорів, наданих позивачем та відповідачем, відрізняються.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що зміст договору від 12 листопада 2009 року купівлі - продажу містить усі істотні умови договору, які закон визначає, як обов'язкові.

Однак, в матеріалах справи містяться два примірника договору, при цьому наданий відповідачем примірник договору та примірник договору, наданий позивачем, встановлюють різні умови оплати за придбані цінні папери.

Відповідно до висновку судово-криміналістичної почеркознавчої експертизи, та технічної експертизи реквізитів документів та друкарських форм за матеріалами справи № 918/58/15, № 1768/1769/1770 від 14 вересня 2015 року встановлено, що підписи від імені Самсонюка М. З., розташовані в лінійці після слова "/Самсонюк М.З./" графи "ПРОДАВЕЦЬ" розділу "10.РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН" двох примірників договору № 485/01 Б купівлі-продажу цінних паперів, складеного 12 листопада 2009 року між акціонерним товариством закритого типу "Рівнебудресурси" в особі голови правління Кинали Сергія Дмитровича, з одного боку, та ТОВ "Промбудремпостач" в особі директора Самсонюка М.З., з іншого боку, які діють через ТОВ "Фондова група "Рейдер" в особі директора Никитенка Олександра Володимировича, виконані САМСОНЮКОМ Миколою Зіновійовичем.

ІІ. Два відтиски круглої печатки від імені ТОВ "Промбудремпостач", які знаходяться в наданих для дослідження двох примірниках договору № 485/01 Б купівлі-продажу цінних паперів, складеного 12 листопада 2009 року між акціонерним товариством закритого типу "Рівнебудресурси" в особі голови правління Кинали Сергія Дмитровича, з одного боку, та ТОВ "Промбудремпостач" в особі директора Самсонюка Миколи Зіновійовича, з іншого боку, які діють через ТОВ "Фондова група "Рейдер", в особі директора Никитенка Олександра Володимировича, нанесені рельєфною еластичною (гумовою, фотополімерною) друкарською формою - круглою печаткою ТОВ "Промбудремпостач", вільні та експериментальні зразки якої були надані для порівняльного дослідження.

ІІІ. Друковані тексти двох примірників договору № 485/01 Б купівлі-продажу цінних паперів, складеного 12 листопада 2009 року між акціонерним товариством закритого типу

"Рівнебудресурси" в особі голови правління Кинали Сергія Дмитровича, з однієї сторони, та ТОВ "Промбудремпостач" в особі директора Самсонюка Миколи Зіновійовича, з іншої сторони, які діють через ТОВ "Фондова група "Рейдер", в особі директора Никитенка Олександра Володимировича (а.с. 122-124; 126-128) виконані за допомогою різних знакосинтезуючих пристроїв: твердочорнильного принтера (об'єкт № 1) та лазерного принтера чи апарата розмножувальної техніки типу "XEROХ" з електрофотографічним способом утворення зображень (об'єкт № 2).

Умови комп'ютерного набору тексту трьох аркушів об'єкта № 1, в основному, відповідають умовам комп'ютерного набору тексту трьох аркушів об'єкта № 2 і свідчать про формування тексту договору як одного цілісного документа.

Однак, текст договору піддавався змінам при формуванні його кінцевого варіанту (перед перенесенням тексту документу на паперовий носій /друкуванням/) шляхом внесення змін до таблиці, розташованої на першому аркуші договору.

Встановити, як саме здійснювалися такі зміни, і якого саме примірника договору не виявляється можливим, оскільки останні могли бути здійснені як в тексті об'єкта № 1 шляхом додавання рядка таблиці "1.1.8", так і в тексті об'єкта № 2 шляхом видалення такого ж рядка.

Враховуючи висновок експерта №1768/1769/1770, судами встановлено, що даний висновок не дає можливості встановити, як саме здійснювалися зміни та до якого саме примірника Договору.

Розглядаючи справу по суті суди дійшли висновку, що сторони не досягнули згоди, щодо наявності п. 1.1.8 Договору, яким визначено умови оплати за придбані цінні папери та у зв'язку з неможливістю встановлення експертним дослідженням змін до Договору в цій частині, суди дійшли обґрунтованого висновку про неукладеність договору в частині визначення умов оплати щомісячно, рівними частинами, зокрема п. 1.1.8 Договору.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що в пункті 2.2 Договору купівлі-продажу цінних паперів сторони помилково посилалися на п. 1.1.8 Договору, оскільки в зазначеному пункті є описка, посилання на даний пункт є посиланням на ціну продажу цінних паперів, що визначена у підпункті 1.1.7 Договору, що, зокрема, вбачається і з самого тексту зазначеного положення Договору, а порядок розрахунків передбачений далі в цьому пункті, а саме: "протягом трьох років наступних за днем підписання цього Договору обома сторонами. Обов'язки зі сплати суми Договору вважаються виконаними з моменту отримання грошових коштів Позивачем".

Щодо посилань заявника касаційної скарги на Договір про взаємне врегулювання корпоративних та фінансово-майнових відносин від 30 липня 2008 року, то ці доводи були предметом розгляду суду апеляційної інстанції та судом встановлено, що зазначеним договором сторони зобов'язалися укласти у встановленому порядку договір купівлі-продажу вказаних іменних акцій (що і було зроблено сторонами), і предметом зазначеного Договору не є купівля-продаж визначених іменних акцій.

Укладаючи Договір про взаємне врегулювання корпоративних та фінансово-майнових відносин, сторони підтвердили взаємний намір укласти в подальшому інший самостійний договір, а тому відсутні правові підстави вважати, що умови, які стосуються порядків розрахунків, викладені Договорі про взаємне врегулювання корпоративних та фінансово-майнових відносин від 30 липня 2008 року, розповсюджуються на укладений пізніше Договір купівлі цінних паперів.

Крім того, судом апеляційної інстанції спростовано твердження відповідача, оскільки у Акті прийому-передачі цінних паперів від 19 листопада 2009 року до Договору купівлі-продажу цінних паперів (а.с. 16) наявна графічна таблиця, яка повністю дублює умови наданого Позивачем суду примірника оригіналу Договору купівлі-продажу цінних паперів та не містить підпункту 1.1.8.

Судом встановлено та матеріали справи підтверджують, що складений Акт підписано обома сторонами, скріплено печатками юридичних осіб. Відповідач у суді апеляційної інстанції зазначив про неможливість надання іншого оригіналу такого Акту для огляду.

Якщо для підтвердження позовних вимог позивач надав договір, а відповідач заперечує проти п. 1.1.8 даного договору, при цьому сторонами не надано суду в обґрунтування своїх вимог та заперечень належних та допустимих доказів, то суд вправі здійснювати розгляд виключно за наявними у справі доказами.

З матеріалів справи вбачається, правовідносини сторін виникли на підставі договору купівлі-продажу № 485/01 від 12 листопада 2009 року.

Приписами частини 1 статті 67 Господарського кодексу України встановлено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі статтею 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно приписів статей 627, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Порядок укладення господарських договорів встановлений статтею 181 Господарського кодексу України, статтями 638, 641 Цивільного кодексу України. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Крім того, вирішуючи спір, суди правильно врахували положення ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526, 527 ЦК України щодо законодавчого визначення поняття зобов'язання, його порушення відповідачем та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Умовами договору сторони передбачили порядок розрахунків та умови продажу. Зокрема, згідно п. 2.2 Договору, покупець зобов'язаний сплатити продавцю за придбані цінні папери суму у відповідності до п. 1.1.8 Договору протягом 3 років наступних за днем підписання цього Договору обома сторонами. Обов'язки зі сплати суми Договору вважаються виконаними з моменту отримання грошових коштів продавцем.

Враховуючи, що сторони не дійшли згоди щодо визначення умов оплати цінних паперів щомісячно, рівними частинами, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що відповідач мав розрахуватись за поставлений товар протягом трьох років наступних за днем підписання Договору, що відповідає редакції п. 2.2 договору, яка є тотожною у редакціях, наданих позивачем та відповідачем.

З наведеного вбачається, що кінцевий строк сплати за Договором купівлі цінних паперів настав зі спливом трьох років після дати підписання договору, а саме 13 листопада 2012 року. Тобто з 14 листопада 2012 року розпочався перебіг строку позовної давності, який мав закінчиться в листопаді 2015 року. Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення вартості цінних паперів 28 січня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Під час розгляду справи по суті судами встановлено та не заперечується відповідачем у справі, що свої обов'язки за договором №485/01Б позивач виконав належним чином, передав відповідачу у власність цінні папери на загальну суму 44284,80 грн.

Однак, відповідач належним чином не виконав умови Договору в частині оплати за придбанні цінні папери, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем за отримані акції в сумі 44284,80 грн.

Судами встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою сплатити заборгованість, однак вимога залишена без відповіді та задоволення.

23 квітня 2013 року між ТОВ "Промбудпостач" та ТОВ "Рівнебудресурси" підписано акт звіряння розрахунків з дебіторами та кредиторами, згідно якого сума заборгованості в розмірі 44284, 80 грн. врахована в загальну заборгованість між сторонами (а.с. 24).

З огляду на викладене колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог в частині стягнення 44284,80 грн. основного боргу.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 9 474,51 грн. пені за період з 22 січня 2014 року по 22 січня 2015 року.

У відповідності до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 4.2 договору строни передбачили можливість стягнення неустойки у вигляді пені за неналежне виконання будь-якою зі сторін своїх зобов'язань, визначених п. 2 договору.

Як вірно зазначено судами, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи, що відповідачем суду першої інстанції подано заяву про застосування строків позовної давності до всіх позовних вимог, беручи до уваги, що судом встановлено строк, з якого слід вважати, що зобов'язання з оплати вартості цінних паперів мало бути виконаним, а саме до 13 листопада 2012 року та звернення позивача з позовом лише 26 січня 2015 року, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про правомірність застосування строку позовної давності в частині позовних вимогам щодо стягнення пені. Тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 9 474, 51 грн. пені є обґрунтованим.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 11336,91 грн. інфляційних та 2955,56 грн. річних.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів Вищого господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене. Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

На підставі наведеного вище та керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-10, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнебудресурси" залишити без задоволення.

2. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 22 грудня 2015 року зі справи № 918/58/15 залишити без змін.

Головуючий суддя І. А. Плюшко Судді В. І. Картере

В. І. Татьков