КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р. Справа№ 910/25710/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Пантелієнка В.О.

Остапенка О.М.

представники сторін:

від позивача:Пасічникт І.Ю. - директор, засновник

від відповідача: Аліфанов Т.Ю. (дов. № 91/26-57-10-18 від 28.10.2015),

Литвиненко С.С. (дов. № 31/26-57-10-18 від 09.03.2016),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у місті Києві на рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2015 у справі № 910/25710/15 (суддя Прокопенко Л.В.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Глазер-ЮН", м. Київ

до, ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у місті Києві, м. Київ

про захист честі та гідності та стягнення 121 800,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Глазер-ЮН" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві про захист честі та гідності та стягнення 121 800,00 грн.

Ухвалою суду від 02.10.2015 порушено провадження у справі № 910/25710/15 та призначено до розгляду.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.11.2015 у справі № 910/25710/15 (суддя Прокопенко Л.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь приватного акціонерного товариства "Глазер-ЮН" упущеної вигоди в розмірі 79800,00 грн. В іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у місті Києві звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення в частині стягнення з Державного бюджету України на користь приватного акціонерного товариства "Глазер-ЮН" упущеної вигоди в розмірі 79800,00 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням норм процесуального та матеріального права, а саме ст. 87 ГПК України, оскільки судом з порушенням направлено на адресу відповідача копію оскаржуваного рішення, ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України. Крім того, скаржник зазначає, що відповідач не є вповноваженою особою на прийом податкових документів у електронному вигляді, а тому позивачем не доведено безпосереднього причинного зв'язку між правопорушенням та заподіянням шкоди.

14.03.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником відповідача подано клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги до якого додано апеляційну скаргу з виправленою прохальної частиною, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати в частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача упущеної вигоди в розмірі 79800 грн., постановити нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

Також 14.03.2016 представником відповідача подано додаткові поясненя в яких зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував правову природу такого виду цивільно-правової відповідальності, як упущена вигода, не дослідив наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, що призвело до помилковості висновків суду та неправильного вирішення справи по суті.

29.03.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивачем подано письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких позивач зазначає про необґрунтованість тверджень відповідача та правомірність рішення суду першої інстанції та просив відхилити апеляційну скаргу та залишити и рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги з викладених в ній підстав.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив доводи апеляційної скарги, з підстав викладених в запереченнях на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи між Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві та ПрАТ "Глазер-ЮН"18.05.2013 було укладено договір № 180520131 про визнання електронних документів, предметом якого є визнання електронних податкових документів, поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу податкової служби засобами електрокомунікаційного зв'язку або електронних носіях, як оригіналу.

19.01.2015 позивач засобами електронного зв'язку надіслав відповідачу податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2014 року. Декларацію не було прийнято, про що було повідомлено позивача квитанцією № 1 з зазначенням причини «для платника податків заборонено прийом звітності по електронній пошті».

В матеріалах наявний лист від 10.05.2015 адресований податковим органом позивачу про розірвання договору в односторонньому порядку з боку ДПІ у Святошинському районі ДФС м. Києва.

За результатами оскарження позивачем протиправних дій відповідача Окружним адміністративним судом міста Києва від 16.04.2015 у справі № 826/1701/15 прийнято постанову, якою адміністративний позов ПрАТ "Глазер-ЮН" задоволено частково, визнано протиправними дії ДПІ у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів 180520131 від 18.05.2013.

Колегія суддів зазначає, що згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В позовній заяві позивач стверджує, що у зв'язку із вище зазначеними діями відповідача, протиправність яких встановлена в судовому порядку, було підірвано його ділову репутацію в наслідок чого контрагент позивача розірвав договір постачання картону, обґрунтовуючи таке рішення неможливістю подання звітності та реєстрації податкових накладних.

На підтвердження зазначених обставин справи позивачем подано копії договору поставки № 0112014 від 01.2.2014 укладеногоміж позивач та ПП «К.О.М. -ТРЕЙД»; письмової заявки ПП «К.О.М. -ТРЕЙД» від 16.12.2014 про поставку продукції у період з 26 по 30 січня 2015 року; лист - повідомлення ПП «К.О.М. -ТРЕЙД» від 21.01.2015 про розірвання договору № 01122014 від 01.12.2014.

Враховуючи вищезазначене позивач в позовній заяві вказує, що саме протиправними діями відповідача йому було завдано збитків.

Поняття "збитки" включає в себе упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, тобто ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України).

Відповідно до абз. ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За правилами ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається в тому числі і неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Відповідно до п. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Як підтверджується матеріалами справи позивач звертався до ГУ Міндоходів ДФС у м. Києві зі скаргою на протиправну діяльність посадових осіб ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві вих. № 20 від 19.01.2015.

Головним управлінням Міндоходів ДФС у м. Києві надано відповідь у листі № 1673/10/26-15-14-18 від 04.02.2015 відповідно до якого за результатами розгляду скарги ПрАТ "Глазер-ЮН" від 19.01.2015 № 20 на дії посадових осіб ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, та під час перевірки фактів викладених у зазначеній скарзі встановлено що посадовими особами податкового органу під час прийняття електронної звітності товариства не дотримано окремих вимог нормативно-правових актів.

Крім того, з метою відновлення електронного договору на подання електронної звітності від 18 травня 2013 року № 5.06.2015 позивачем на адресу відповідача направлено лист № 15 з відповідною вимогою.

Вищенаведені обставини справи доведені наявними у справі письмовими доказами та не спростовані відповідачем ні в суді першої ні в суді апеляційної інстанції.

Перевіривши правильність розрахунку суми упущеної вигоди та на підставі вище встановленого колегія вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про обґрунтованість та доведеність вимог позивача в частині стягнення з відповідача 79 800,00 грн. упущеної вигоди.

Щодо відмови судом першої інстанції в частині вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 42 000 грн. колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає для фізичних осіб у приниженні ділової репутації.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" зазначено під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач належними засобами доказування не довів факт понесення останнім втрат немайнового характеру, а тому правомірно відмовив в задоволенні позову в частині стягнення 42 000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це призвело до прийняття неправильного рішення. Посилаючись на порушення норм процесуального права скаржник посилається на ст. 87 ГПК України, а саме в частині дотримання строків направлення повного тексту рішення.

Однак, в даному випадку апеляційний суд не вбачає, що зазначені скаржником порушення призвели до прийняття неправильного рішення. Таким, чином суд апеляційної інстанції не вбачає аргументованих підстав на підтвердження зазначених порушень, а тому не приймає до уваги дані твердження податкового органу.

Також не приймаються апеляційним судом в якості підстави для скасування оскаржуваного рішення твердження скаржника стосовно того, що він не є вповноваженою особою на прийом податкових документів, оскільки в даному випадку підставою для звернення з цим позовом стало вчинення відповідачем протиправних дій щодо розірвання в односторонньому порядку договору, а цей факт підтверджено належними та допустимими доказами.

У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи податкового органу, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення господарського суду.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-35, 43, 44, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у місті Києві залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2015 у справі № 910/25710/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко