ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.03.16р. Справа № 904/639/16

За позовом Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Приватного підприємства "Бриліон", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 65 500 грн. 22 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 31/01 від 04.01.16р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Криворізька теплоцентраль" звернулось до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Приватного підприємства "Бриліон" заборгованість в сумі 65 500 грн. 22 коп., з яких 33 970 грн. 14 коп. - основний борг, 11 875 грн. 10 коп. - інфляційні втрати, 1 062 грн. 09 коп. - 3% річних, 16 405 грн. 75 коп. - пеня, 2 187 грн. 14 коп. - штраф, відповідно до умов договору купівлі-продажу теплової енергії від 01.01.2014р. № 844.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань.

Відповідач явку свого повноважного представника в призначені судові засідання не забезпечив та не надав витребувані судом документи.

На адресу суду повернувся конверти з ухвалою від 10.02.2016р., що направлявся на адресу відповідача, з відміткою відділення поштового зв'язку: „За даною адресою організація не проживає.

Поштове повідомлення про вручення відповідачу ухвали господарського суду від 10.03.2016р. про відкладення судового розгляду на 24.03.2016р. на адресу господарського суду не надходило.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

На підтвердження направлення на адресу відповідача ухвали господарського суду від 10.03.2016р. до матеріалів справи долучена належним чином засвідчена копія реєстру на відправку замовленої пошти по Дніпропетровську із повідомленням від 15.03.2016р. № 1210

За таких обставин, господарський суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки позовна заява з доданими до неї документами й ухвали суду направлялися за юридичною адресою, яка значаться у спеціальному витязі з ЄДРЮОФОП від 10.02.2016р., наданому за електронним запитом суду. Згідно статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2014р. між Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль" (теплопостачальна організація продавець) та Приватним підприємством "Бриліон" (споживач-покупець) укладений договір купівлі-продажу теплової енергії №844 (надалі - Договір), відповідно до умов якого за цим договором теплопостачальна організація продавець бере на себе зобовязання постачати споживачеві-покупцю теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач-покупець зобовязується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими згідно чинного законодавства тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим ОСОБА_2 (п. 1.1 ОСОБА_2).

За умовами п. 10.1 ОСОБА_2 цей договір набуває чинності з моменту фактичного надання послуг з теплопостачання та діє до 31 грудня 2014р., з урахуванням ч.3 ст. 631 Цивільного кодексу України.

Згідно до п. 2.1 ОСОБА_2 теплова енергія постачається споживачу-покупцю в обсягах, визначених в додатку 1 до цього договору, що є невідємною частиною, на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального періоду; гаряче водопостачання - протягом року (за наявності виділеного природного газу).

Відповідно до п.5.1 ОСОБА_2 облік споживання споживачем-покупцем теплової енергії проводиться за приладами комерційного обліку, у разі їх відсутності розрахунковим способом.

За умови п. 5.2 ОСОБА_2 Облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія проводиться за комерційними приладами обліку на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації-продавця та споживача-покупця або за домовленістю сторін в іншому місці.

Пунктом 5.3 ОСОБА_2 встановлено, що межа балансової належності (експлуатаційної відповідальності) сторін оформлюється у вигляді акта зі схемами теплових мереж підписаного у двосторонньому порядку, який є невід'ємною частиною договору, та не може бути змінено в односторонньому порядку.

У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється споживачем-покупцем відповідно до визначених у договорі навантажень по опалюванню та гарячому водопостачанню з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації-продавця, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання споживача-покупця в розрахунковому періоді (п. 5.8 договору).

Відповідно до п. 6.1. ОСОБА_2 розрахунки за теплову енергію, що споживається споживачем-покупцем, проводяться в грошовій формі відповідно тарифів, встановлених згідно чинного законодавства України.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за теплову енергію здійснюється споживачем-покупцем виключно грошовими коштами, відповідно до тарифів, встановлених згідно чинного законодавства України, шляхом 30 (тридцяти) відсоткової попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 (пяти) днів до початку здійснення споживання. Решта 70 (сімдесят) відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується споживачем-покупцем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли при цьому від споживача-покупця, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості споживача-покупця за цим договором. Остаточний розрахунок за фактично спожиту споживачем-покупцем теплову енергію здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місцем споживання теплової енергії (п.п.6.2, 6.3 договору).

На виконання умов ОСОБА_2 позивач відпустив відповідачу теплову енергію у червні 2014р., з жовтня 2014р. по травень 2015р. та з листопада по грудень 2015р. на загальну суму 33 970 грн. 14 коп., а відповідач прийняв теплову енергію, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), з яких акти за червень та жовтень підписані обома сторонами, акти за листопад 2014р. грудень 2015р., що направлялись позивачем відповідачу для підпису, повернуті відділенням поштового звязку із відміткою „Повернуто за закінченням строку зберігання, що підтверджується супровідними листами позивача, копіями поштових конвертів, актом позивача про неможливість вручення акту № 3952 за квітень 2015р. тощо (а. с. 9-32).

Відповідач покладений на нього обовязок зі сплати спожитої теплової енергії не виконав, у звязку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 33 970 грн. 14 коп.

За умовами п. 7.3 ОСОБА_2 за порушення строків сплати споживачем-покупцем за отриману теплову енергію, у нього стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми. Період, за який нараховується штрафні санкції, становить три роки. Строк позовної давності, щодо стягнення штрафних санкцій встановлено сторонами у три роки.

За розрахунком позивача до сплати відповідачем підлягає пеня у розмірі 16 405 грн. 75 коп., нарахована за період з 21.07.2014р. по 01.02.2016р. по кожному акту окремо, та 7% штрафу у розмірі 2 187 грн. 14 коп.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача суму 1 062 грн. 09 коп. 3% річних за загальний період з 21.07.2014р. по 01.02.2016р. та 11 875 грн. 10 коп. інфляційних втрат за період з серпня 2014р. по грудень 2015р.

Заборгованість відповідача підтверджується: ОСОБА_2 з додатками, обґрунтованим розрахунком позовної суми за спожиту теплову енергію, копіями актів здачі-прийняття робі (надання послуг), доказами направлення актів здачі-прийняття робі (надання послуг) на адресу відповідача тощо.

На час розгляду справи доказів погашення заборгованості відповідача перед позивачем не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне.

Вищевказаний Договір за своїм змістом є договором енергопостачання.

Відповідно до приписів ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві, який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умови договору купівлі-продажу теплової енергії від 01.01.2014р. № 844 (п. 6.3 ОСОБА_2), строк оплати поставленої позивачем теплової енергії є таким, що настав.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

За приписами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13р. № 14, з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року: щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Сторони у п. 7.3 ОСОБА_2 визначили, що період за який нараховуються штрафні санкції, становить три роки та строк позовної давності, щодо стягнення штрафних санкцій встановлено сторонами у три роки.

Судом було перевірено наданий позивачем розрахунок пені та інфляційних втрат та встановлено, що розмір вказаних нарахувань є більшим, ніж заявлено позивачем. Разом з тим, суд позбавлений права збільшувати розмір позовних вимог. Предявлення вимог в меншому розмірі є правом позивача. Враховуючи викладене, суд розглядає вимоги про стягнення пені та інфляційних втрат в заявленому позивачем розмірі. Перевіркою правильності здійсненого позивачем розрахунку інфляційних та пені порушень не встановлено.

Водночас, перевіркою розрахунку 3% річних, виконаного позивачем, судом встановлена наявність арифметичних помилок, тому в межах визначеного позивачем періоду нарахувань, до стягнення з відповідача підлягають 3% річних у загальній сумі 1 061 грн. 87 коп.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 2 187 грн. 14 коп. суд зазначає наступне.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 7.3 ОСОБА_2 сторони передбачили додаткове стягнення штрафу у розмірі семи відсотків вказаної суми за прострочення оплати понад 30 днів.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 27.04.2012р. у справі № 3-24гс12 та від 09.04.2012р. у справі №3-88гс11, згідно приписів ч. 2 ст. 231 ГК можливе одночасне стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань. В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України.

Також суд звертає увагу, що штраф передбачений за інше порушення - прострочення оплати більше 30 днів. Тому у даному випадку штраф підлягає сплаті за інше порушення.

Отже, вимога про стягнення штрафу у розмірі 2 187 грн. 14 коп. підлягає задоволенню у повному обсязі.

За вказаних обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні (майново-господарські) зобовязання перед позивачем, допустивши прострочення платежів, чим порушив умови укладеного із позивачем ОСОБА_2 та вищевказані приписи чинного законодавства, тому вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 33 970 грн. 14 коп. заборгованості за теплову енергію, 11 875 грн. 10 коп. інфляційних втрат, 1 061 грн. 87 коп. 3% річних, 16 405 грн. 75 коп. пені, 2 187 грн. 14 коп. штрафу є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В решті позову слід відмовити.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст.4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Бриліон" (50071, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Мелешкіна, б. 20, прим. 20, ) на користь Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, б. 1, ) 33 970 грн. 14 коп. (тридцять три тисячі девятсот сімдесят грн. 14 коп.) основного боргу, 11 875 грн. 10 коп. (одинадцять тисяч вісімсот сімдесят пять грн. 10 коп.) інфляційних втрат, 1 061 грн. 87 коп. (одну тисячу шістдесят одну грн.. 87 коп.) 3% річних, 16 405 грн. 75 коп. (шістнадцять тисяч чотириста пять грн. 75 коп.)пені, 2 187 грн. 14 коп. (дві тисячі сто вісімдесят сім грн.. 14 коп.) штрафу, 1 378 грн. 00 коп. (одну тисячу триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_3

Повне рішення складено -29.03.16р.