РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016Справа №910/1099/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Фармак»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОРИЗОНТ УКРАЇНА ЦЕНТР»

про стягнення 20 826,77 грн.

Суддя Демидов В.О.

За участю представників сторін:

від позивача - Музиченко Є.М. (дов. №17-10117 від 01.02.2016);

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

26.01.2016 позивач - Публічне акціонерне товариство «Фармак» звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОРИЗОНТ УКРАЇНА ЦЕНТР» про стягнення збитків у розмірі 19 500 грн., інфляційних втрат - 877,50 грн. та 3 % річних - 448,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором від 02.07.2014, укладеним між сторонами у спрощений спосіб.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 28.01.2016 порушено провадження у справі № 910/1099/16 та справу призначено до розгляду на 25.02.2016.

25.02.2016 позивачем через загальний відділ діловодства суду подано додаткові докази по справі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.02.2016 у зв'язку із невиконанням сторонами вимог ухвали суду від 28.01.2016 та необхідністю витребування додаткових доказів по справі, розгляд справи відкладено на 22.03.2016.

21.03.2016 та 22.03.2016 позивачем через загальний відділ діловодства суду подано додаткові докази по справі.

В судове засідання 22.03.2016 з'явився представник позивача, надав пояснення по суті справи.

Представник відповідача у судове засідання 22.03.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 22.03.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

02.07.2014 між Публічним акціонерним товариством «Фармак» (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОРИЗОНТ УКРАЇНА ЦЕНТР» (далі - відповідач) укладено договір на виконання робіт у спрощений спосіб, відповідно до рахунку-фактури № СФ-0003130 від 02.07.2014 на суму 19 500,00 грн. з ПДВ, предметом якого є надання послуг по монтажу стальних ролет у кількості 5 шт.

Платіжним дорученням № від 08.07.2014 позивачем перераховано на рахунок відповідача 19 500,00 грн. в оплату виставленого відповідачем рахунку-фактури СФ-0003130 від 02.07.2014.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 181 ГК України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналогічні норми містить і ст. 207 Цивільного кодексу України.

Виставлення відповідачем позивачу рахунку-фактури № СФ-0003130 від 02.07.2014 та здійснення позивачем оплати рахунку на суму 19 500,00 грн. згідно платіжного доручення № від 08.07.2014, в призначенні платежу якого зазначено, що вказана оплата здійснена за монтаж стальних ролет відповідно до договору СФ-0003130 від 02.07.2014, свідчить про укладення між сторонами договору на виконання робіт у спрощений спосіб.

Матеріали справи містять листи позивача від 30.07.2014 та від 05.09.2014, надіслані на адресу відповідача з пропозицією завершити взяті на себе зобов'язання по виготовленню та монтажу п'яти комплектів захисних сталевих ролетів до 09.09.2014.

Крім того, матеріали справи містять вимогу позивача від 06.02.2015 №17/1, отриману відповідачем 09.02.2016 згідно рекомендованого повідомлення про вручення, відповідно до якої позивач вимагав у відповідача в строк не пізніше 7 календарних днів з дня одержання цієї вимоги належним чином і в повному обсязі виконати роботи по монтажу стальних ролет на підприємстві ПАТ «Фармак» за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 74.

Також, 08.04.2015 позивач надіслав на адресу відповідача претензію №17/5 про відмову від договору підряду та відшкодування збитків у розмірі 19 500,00 грн., отриману відповідачем 11.04.2015 згідно із повідомленням Укрпошти (відстеження пересилання поштових відправлень).

Звертаючись з позовом до суду позивач вказує, що у зв'язку із невиконанням відповідачем своїх зобов'язань відповідно до рахунку-фактури № СФ-0003130 від 02.07.2014, йому завдано збитки на суму 19 500,00 грн., а враховуючи, що претензією від 08.04.2015 відповідачу було встановлено семиденний строк для відшкодування вказаних збитків, які у вказаний строк ним відшкодовані не були, позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України нараховано та заявлено до стягнення також інфляційні витрати у розмірі 877,50 грн. та 3 % річних - 448,77 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язання за договором виконання робіт від 02.07.2014, укладеним між сторонами у спрощений спосіб.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Як зазначалося вище, за змістом зобов'язання, що випливає із правовідносин сторін, суд вважає, що фактично між сторонами укладений договір у спрощений спосіб, передбачений ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України шляхом вчинення фактичних дій, що за своєю правовою природою є договором підряду.

Згідно зі ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

За приписами ст. 849 Цивільного кодексу України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Таким чином, замовнику законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи і визначене цією нормою право не може бути обмежене.

Отже, договір підряду може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов'язань його сторін.

В силу ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як зазначалося вище, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивача звертався до відповідача із листами від 30.07.2014 та від 05.09.2014 з пропозицією виконати свої зобов'язання по виготовленню та монтажу п'яти комплектів захисних сталевих ролетів до 09.09.2014.

Крім того, матеріали справи містять вимогу позивача від 06.02.2015 №17/1 в строк не пізніше 7 календарних днів з дня одержання цієї вимоги належним чином і в повному обсязі виконати роботи по монтажу стальних ролет на підприємстві ПАТ «Фармак» за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 74.

Також, 08.04.2015 позивач надіслав на адресу відповідача претензію №17/5 про відмову від договору підряду та відшкодування збитків у розмірі 19 500,00 грн., отриману останнім 11.04.2015 згідно із повідомленням Укрпошти (відстеження пересилання поштових відправлень).

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт оплати позивачем за монтаж стальних ролет відповідно до договору СФ-0003130 від 02.07.2014 на суму 19 500,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, свого обов'язку щодо здійснення монтажу стальних ролет на підприємстві ПАТ «Фармак» відповідно до рахунку-фактури № СФ-0003130 від 02.07.2014, відповідач не виконав.

За таких обстави, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми у розмірі 19 500,00 грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 877,50 грн. та 3 % річних - 448,77 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Суд зазначає, що стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченої суми попередньої оплати за ненадані послуги.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, а тому правові підстави для нарахування інфляційних втрат на суму попередньої оплати відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 року у справі № 30-90гс14.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Фармак» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОРИЗОНТ УКРАЇНА ЦЕНТР» інфляційних втрат у розмірі 877,50 грн. та 3 % річних - 448,77 грн. є необґрунтованими, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОРИЗОНТ УКРАЇНА ЦЕНТР» (01135, м. Київ, пр.-т Перемоги, 16 офіс 73, код 38336332) на користь Публічного акціонерного товариства «Фармак» (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 63, код 00481198) грошові кошти у розмірі 19 500 (дев'ятнадцять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 290 (одна тисяча двісті дев'яносто) грн. 21 коп. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 28.03.2016.

Суддя В.О. Демидов