РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016Справа №910/2203/16

За позовом Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 3»

про стягнення пені у розмірі 68 000,00 грн. та зобов'язання вчинити дії

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: Клюсова Т.М. за довіреністю № 2 від 04.01.2016

від відповідача: Гіневська-Фареник М.О. за довіреністю б/н від 09.03.2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київське міське територіальне відділення Антимонопольного комітету України (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 3» (відповідач) з вимогами про:

- cтягнення з відповідача пені у розмірі 68 000,00 грн. за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.11.2014 № 110/01-р/к у справі № 102-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу»;

- зобов'язання відповідача виконати пункт 4 резолютивної частини рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.11.2014 № 110/01-р/к у справі № 102-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», а саме припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом приведення договорів «про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкових територій» у відповідність до Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

Позов подано на підставі ст. 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.11.2014 № 110/01-р/к у справі № 102-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

В якості додатку до наведеної позовної заяви додано клопотання № 02-08.1/460 від 10.02.2016 про відстрочення сплати судового збору, звільнення від його сплати.

Відповідно до протоколу атоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2016 позовну заяву № 02-08.1/451 від 10.02.2016 Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України разом з доданими до неї документами передано на розгляд судді Гумезі О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2016 задоволене клопотання Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України № 02-08.1/460 від 10.02.2016, звільнено Київське міське територіальне відділення Антимонопольного комітету України від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», порушено провадження у справі № 910/2205/16 та призначено розгляд справи на 14.03.2016 об 11:50 год.

12.03.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло власне письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору.

14.03.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В судове засідання, призначене на 14.03.2016, представники позивача та відповідача з'явилися.

Представник позивача в судовому засіданні 14.03.2016 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні, призначеному на 14.03.2016, заперечував проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому 14.03.2016 через відділ діловодства суду.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 14.03.2016, та оголосив перерву в судовому засіданні до 28.03.2016 о 11:10 год.

25.03.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.

28.03.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про прийняття додаткових доказів, відповідно до якого відповідач просив суд приєднати до матеріалів справи копію рекомендованого повідомлення як доказ на підтвердження факту повідомлення позивача про приведення у відповідність договорів до Типового положення.

В судове засідання, призначене на 28.03.2016 представники позивача та відповідача з'явилися.

В судовому засіданні, призначеному на 28.03.2016, здійснювався розгляд заяви позивача, поданої 25.03.2016 через відділ діловодства суду, про уточнення позовних вимог. Відповідно до зазначеної заяви позивач просив суд прийняти зменшення розміру позовних вимог в частині виконання пункту 4 резолютивної частини рішенням Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.11.2014 № 110/01-р/к у справі № 102-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» шляхом приведення договорів «Про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкових територій» у відповідність до Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». Позивач просив суд задовольнити позовні вимоги лише в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 68 000,00 грн. за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.11.2014 № 110/01-р/к у справі № 102-01/08.14, зарахувавши зазначену суму в доход загального фонду Державного бюджету України за кодом бюджетної класифікації: 21081100, на р/р 0003, МФО 820019, , отримувач УДКС у Дарницькому районі міста Києва.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

ГПК України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог.

Тому, як зазначено в п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р., в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Таким чином, виходячи зі змісту поданої позивачем заяви про уточнення позовних вимог, а також змісту раніше поданої позивачем позовної заяви, суд розцінює подану в 25.03.2016 через відділ діловодства суду заяву позивача як зменшення розміру позовних вимог та приймає її до розгляду.

Як вбачається зі змісту п. 3.10 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

З урахуванням наведеного, суд прийняв до розгляду заяву про уточнення позовних вимог, подану через відділ діловодства суду 25.03.2016, у зв'язку з чим вирішує спір з позовними вимогами про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київгаз" пені у розмірі 68 000,00 грн. за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.11.2014 № 110/01-р/к у справі № 102-01/08.14, зарахувавши зазначену суму в доход загального фонду Державного бюджету України за кодом бюджетної класифікації: 21081100, на р/р 0003, МФО 820019, , отримувач УДКС у Дарницькому районі міста Києва.

В судовому засіданні, призначеному на 28.03.2016, судом задоволене клопотання відповідача, подане 28.03.2016 через відділ діловодства суду, про прийняття додаткових доказів.

Представник позивача в судовому засіданні 28.03.2016 надав усні пояснення щодо заявлених позовних вимог, позов підтримав з урахуванням заяви, поданої 25.03.2016 через відділ діловодства суду, про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні, призначеному на 28.03.2016, заперечував проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому 14.03.2016 через відділ діловодства суду.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 28.03.2016 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

20.11.2014 Адміністративна колегія Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України прийняла рішення № 110/01-р/к у справі № 102-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (далі - Рішення), яким постановила:

1. Визнати, що Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 3» протягом періоду з 03.02.2014 по 18.08.2014 займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах будинку за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, 13-А, який знаходиться на утриманні та обслуговуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 3», з часткою 100%, оскільки на цьому ринку у нього немає жодного конкурента.

2. Визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 3», які полягають в укладанні із споживачами (власниками (наймачами) квартир у будинках) договорів «Про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкових територій», редакція яких не відповідає Типовому договору, затвердженому Постановою КМУ № 529, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах будинку за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, 13-А, який знаходиться на утриманні та обслуговуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 3», що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умови існування значної конкуренції на цьому ринку.

3. За вчинене порушення, викладене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, відповідно до абзацу другого частини другої статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», накласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 3» штраф у розмірі 68 000,00 грн.

4. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 3» припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті 2 резолютивної частини цього рішення, шляхом приведення договорів «Про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкових територій» у відповідність до Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», у двомісячний строк з дня отримання рішення.

В резолютивній частині Рішення також було постановлено, що пункт 2 резолютивної частини Рішення підлягає виконанню у двомісячний строк з дня отримання Рішення.

Також в Рішенні було зазначено, що згідно з частиною третьою статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» штраф підлягає сплаті у двомісячний строк з дня отримання Рішення, а відповідно до частини восьмої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» протягом п'яти днів з дня сплати штрафу суб'єкт господарювання зобов'язаний надіслати до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України документ, що підтверджує сплату штрафу, а також про те, що Рішення може бути оскаржене до Господарського суду міста Києва у двомісячний строк з дня його одержання.

Позивач повідомив про те, що відповідач, не погодившись з Рішенням, оскаржив його до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2015 у справі № 910/28968/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2015, відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «РАДА 3» до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.11.2014 № 110/01-р/к у справі № 102-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 3» листом від 05.10.2015 № 03-0102 надіслало на адресу Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України платіжне доручення від 05.10.2015 № 6389 про сплату штрафу у розмірі 68 000,00 грн., згідно з пунктом 3 резолютивної частини рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.11.2014 № 110/01-р/к у справі № 102-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

Позивач, керуючись ст. 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» та ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 3» пені у розмірі 68 000,00 грн. (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яка була прийнята судом до розгляду 28.03.2016).

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Правовідносини, пов'язані з обмеженням монополізму та захистом суб'єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України (далі - ГК України), і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розглядаються господарськими судами.

Зі змісту абз. 2, 3 п. 1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» (надалі - Постанова Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 15) вбачається, що справи за позовами органів Антимонопольного комітету України про стягнення з суб'єктів господарювання сум штрафів та пені у зв'язку з порушенням конкурентного законодавства підвідомчі господарським судам і підлягають розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України, оскільки таке стягнення здійснюється згідно саме з рішеннями відповідних органів, прийнятими на підставі приписів Закону України «Про захист економічної конкуренції». Водночас і пунктом 3 частини першої статті 12 ГПК встановлено, що справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції, підвідомчі господарським судам.

Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Приписами статті 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Відповідно до частини 1 статті 22 цього Закону розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність (частина 2 статті 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»).

Згідно статті 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб'єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв'язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про зобов'язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Частиною 1 статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про:

визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;

накладення штрафу.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання.

Відповідно до частини 3 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Згідно частини 8 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» протягом п'яти днів з дня сплати штрафу суб'єкт господарювання зобов'язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

Отже, відповідно до вищевказаних норм позивач має право приймати рішення про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, про накладення штрафу. Останній повинен бути сплачений відповідачем у двомісячний строк з дня отримання відповідного рішення, при цьому протягом п'яти днів з дня сплати штрафу відповідач зобов'язаний надіслати позивачу документи, що підтверджують сплату штрафу, рішення позивача є обов'язковим для виконання.

Як передбачено частиною 7 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.11.2014 № 110/01-р/к у справі № 102-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» на відповідача накладено штраф у розмірі 68 000,00 грн. за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах будинку за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, 13-А, який знаходиться на утриманні та обслуговуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 3», що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умови існування значної конкуренції на цьому ринку.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» відповідач має право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

По матеріалам справи судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 3» (відповідач), не погодившись з Рішенням та відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.11.2014 № 110/01-р/к у справі № 102-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (Рішення).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2014 порушено провадження у справі № 910/28968/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА №» до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним Рішення.

За змістом частини 4 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»; а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

Оскільки оскаржуване Рішення приймалось відповідно до вимог статті 48 цього Закону України «Про захист економічної конкуренції», порушення господарським судом провадження у справі № 910/28968/14 про визнання недійсним цього рішення, за відсутності обставин, передбачених частиною третьої статті 48 цього Закону, зупинило його виконання.

Таким чином, з 26.12.2014 виконання Рішення було зупинено на підставі імперативних положень ч. 4 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

19.02.2015 Господарським судом міста Києва було прийнято рішення у справі № 910/28968/14, яким в задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «РАДА 3» до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним Рішення відмовлено.

Отже, розгляд справи № 910/28968/14 у Господарському суді міста Києва тривав з 26.12.2014 по 19.02.2015.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2015 у справі № 910/28968/14, Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 3» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказане рішення Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 у справі № 910/28968/14 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 3» до провадження.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2015 у справі № 910/28968/14, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 3» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2015 у справі № 910/28968/14 - без змін.

Отже, розгляд справи № 910/28968/14 Київським апеляційним господарським судом тривав з 22.06.2015 по 30.09.2015.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 ГПК України постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. За наведених обставин, рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/28968/14 набрало законної сили 30.09.2015 (дата винесення постанови Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/28968/14).

В свою чергу, рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.11.2014 № 110/01-р/к у справі № 102-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» станом на час розгляду даної справи є чинним, не скасовано та не визнано судом недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 17.04.2014 № 1226-VII) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, оскільки у рішенні Господарського суду міста Києва від 19.02.2015 у справі № 910/28968/14, яке набрало законної сили, було встановлено та належним чином доведено обставини, на підставі яких суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.11.2014 № 110/01-р/к у справі № 102-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», то зазначені обставини не потребують доказування при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Зібрані у даній справі докази, підтверджують, що відповідач 05.10.2015 сплатив штраф у розмірі 68 000,00 грн., накладений на нього пунктом 3 резолютивної частини рішенням Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.11.2014 № 110/01-р/к у справі № 102-01/08.14 «Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», що підтверджується копією платіжного доручення № 6389 від 05.10.2015.

Судом встановлено, що відповідач не сплатив штраф у двомісячний строк з дня одержання ним рішення про накладення штрафу, визначений частиною 3 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», з урахуванням при цьому зупинення виконання даного рішення на підставі імперативних положень ч. 4 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати відповідачем штрафу за періоди з 20.02.2015 по 21.06.2015, з 01.10.2015 по 05.10.2015 в розмірі 129 540,00 грн., враховуючи при цьому обмеження щодо розміру пені, встановлені ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання у ГК України визнаються штрафними санкціями (частина 1 статті 230 ГК України).

Відповідно до п. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до абзацу першого частини п'ятої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Абзацами третім-п'ятим частини п'ятої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Згідно підпункту 20.2 пункту 20 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.

Судом вище було встановлено наступне:

- 26.12.2014 виконання Рішення було зупинено на підставі імперативних положень ч. 4 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції»;

- з 26.12.2014 по 19.02.2015 тривав розгляд справи № 910/28968/14 у Господарському суді міста Києва;

- з 22.06.2015 по 30.09.2015 тривав розгляд справи № 910/28968/14 Київським апеляційним господарським судом.

Враховуючи наведене, а також приписи частини другої, абзаців першого, третього - п'ятого частини п'ятої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», роз'яснення підпункту 20.2 пункту 20 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», суд прийшов до висновку про те, що періоди, за які можливе нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного на відповідача Рішенням АМК, є наступними:

- з 20.02.2015 по 21.06.2015 включно (122 дні);

- з 01.10.2015 по 04.10.2015 (дата сплати штрафу) включно (4 дні).

Судом встановлено, що фактично відповідач сплатив 68 000,00 грн. штрафу 05.10.2015.

05.10.2015 є днем, коли відповідач вже здійснив таку оплату та цей день об'єктивно не можливо вважати днем прострочення сплати штрафу, за який у відповідності до частини 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» має стягуватись пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. При цьому суд звертає увагу, що у наведеній нормі закону законодавець чітко визначив, що пеня стягується за кожний день прострочення сплати штрафу. Тобто останнім днем прострочення сплати штрафу відповідачем в спірному випадку є 04.10.2015 та підстави для нарахування відповідачу пені після цієї дати у відповідності до частини 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» відсутні.

Натомість, як вбачається з наведеного у позовній заяві розрахунку пені за прострочення сплати штрафу, позивач не вірно включив до періодів стягнення пені 05.10.2015 (день сплати штрафу), втім наведене фактично не вплинуло на правильність розрахунку позивача вцілому, так як кількість днів прострочення сплати штрафу, а рівно сума пені за відповідну кількість днів, були визначені позивачем вірно, що було встановлено судом при здійсненні перерахунку суми пені за періоди з 20.02.2015 по 21.06.2015, з 01.10.2015 по 04.10.2015 (всього за 126 днів).

Так, сума штрафу, накладеного на відповідача Рішенням, становить 68 000,00 грн.

Розмір пені за один день прострочення штрафу відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» складає 1 020,00 грн. (68 000,00 грн. : 100 х 1,5 = 1 020,00 грн.), а за 126 дні - 128 520,00 грн. (1 020,00 грн. х 126 днів = 128 520,00 грн.).

Відповідно ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Отже, як вірно визначив позивач, розмір пені в спірному випадку не може перевищувати 68 000,00 грн.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 68 000,00 грн. за періоди з 20.02.2015 по 21.06.2015, з 01.10.2015 по 04.10.2015 є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України від 22.05.2015 № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинності 01.09.2015, було внесено ряд змін у Закон України «Про судовий збір», зокрема, щодо ставок судового збору.

Згідно з п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції Закону України від 22.05.2015 № 484-VIII) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1 378,00 грн.) та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати (206 700,00 грн.).

Отже, звертаючись до господарського суду з даним позовом про стягнення 68 000,00 грн. пені за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.11.2014 № 110/01-р/к у справі № 102-01/08.14, позивач відповідно до п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» мав сплатити судовий збір в сумі 1 378,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору (ч. 2 ст. 49 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2016 задоволене клопотання Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України № 02-08.1/460 від 10.02.2016, звільнено Київське міське територіальне відділення Антимонопольного комітету України від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи наведені норми ст. 49 ГПК України, з відповідача стягується судовий збір в доход Державного бюджету України в сумі 1 378,00 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 3» (02068, м. Київ, вул. Г. Ахматової, 3; ідентифікаційний код 32070524) пеню у розмірі 68 000,00 грн. (шістдесят вісім тисяч гривень 00 коп.) за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.11.2014 № 110/01-р/к у справі № 102-01/08.14, зарахувавши зазначену суму в дохід загального фонду Державного бюджету України за кодом бюджетної класифікації: 21081100, на р/р 0003, МФО 820019, , отримувач УДКС у Дарницькому районі міста Києва.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 3» (02068, м. Київ, вул. Г. Ахматової, 3; ідентифікаційний код 32070524) судовий збір в розмірі 1 378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 коп.), який підлягає зарахуванню за реквізитами, передбаченими для справляння судового збору за подачу позовної заяви до Господарського суду міста Києва.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.03.2016.

Суддя Гумега О.В.