ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2016 р.Справа № 916/63/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства „Одесагаз

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Метабуд

про стягнення 96341,55грн.

Суддя Малярчук І.А.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність №21/17-8 від 04.01.2016р.

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 31.12.2015р.

В судовому засіданні 28.03.2016р. приймали участь:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність №21/17-8 від 04.01.2016р.

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 31.12.2015р.

Суть спору: про стягнення з ТОВ „Метабуд на користь ПАТ „Одесагаз 70000грн. основного боргу, 1729,15грн. три проценти річних, 20797,66грн. пені, 3814,74грн. індексу інфляції.

Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, подав доповнення до позовної заяви від 15.03.2016р. за вх.№6335/16, яким збільшив позовні вимоги.

Первинні позовні вимоги позивача складали: про стягнення з ТОВ „Метабуд на користь ПАТ „Одесагаз 1447,23грн. три проценти річних, 25096,36грн. пені, 11930,73грн. індексу інфляції.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.10.2014р. між ПАТ „Одесагаз та ТОВ „Метабуд було укладено договір №008228-ТН, згідно якого позивач постачав відповідачу газ, за який відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі розрахувався, у звязку з чим у нього утворилась заборгованість за отриманий газ, на яку позивачем нараховано пеню, три відсотки річних, індекс інфляції.

Відповідач подав відзив на позов від 28.03.2016р., де вказує, що повністю визнає заявлену позивачем суму основного боргу в розмірі 70000грн., вважає вірно розрахованими позивачем суми пені, трьох відсотків річних, індексу інфляції. При цьому, відповідач вказує, що прострочення зобовязання виникло внаслідок несвоєчасної та не в повному обсязі оплати за житлово-комунальні послуги мешканцями будинку №76 по вул. Парковій, у звязку з чим у товариства виникла дебіторська заборгованість в сумі 191680грн. та він планує погасити існуючу перед позивачем заборгованість за рахунок стягнення дебіторської заборгованості. Одночасно, відповідач зазначив, що перебуває у скрутному фінансовому становищі, з огляду на що просить суд у порядку п.3 ст.81 ГПК України зменшити розмір пені, та у порядку ст.121 ГПК України розстрочити виконання рішення про стягнення заборгованості у даній справі.

Клопотання сторін від 11.02.2016р. за вх.№3325/16, від 18.02.2016р. за вх.№4030/16 про долучення документів до матеріалів справи було судом задоволено.

Ухвалою суду від 03.03.2016р., за клопотанням сторін від 03.03.2016р. за вх.№2-1172/16, згідно ч.3 ст.69 ГПК України, строк розгляду справи було продовжено до 28.03.2016р.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне:

28.10.2014р. між ПАТ „Одесагаз (постачальник) та ТОВ „Метабуд (споживач) було укладено договір №008228-ТН, за умовами якого постачальник зобовязується надати споживачу послугу з постачання та розподілу природного газу газорозподільчими мережами до межі балансової належності обєктів споживача відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін. Газ, що передається за договором, використовується виключно для потреб субєктів господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих, в обсягах природного газу, який використовується для виробництва теплової енергії для потреб населення. Газ передається на пункти споживання, обладнані вузлами обліку з коректором та розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Паркова,76 (п.п.2.1., 2.1.1., 2.3.).

У п.3.9. договору №008228-ТН від 28.10.2014р. сторони визначили, що акти наданих послуг є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Відповідно до п.5.6. договору №008228-ТН від 28.10.2014р. оплата за спожитий природний газ здійснюється споживачем грошовими коштами шляхом поточного перерахування на розрахунковий рахунок постачальника протягом місяця поставки 100% вартості запланованих обсягів газу. При цьому, перша частина оплати в розмірі 50% від вартості запланованих місячних обсягів перераховується на рахунок постачальника не пізніше 10 числа місяця, в якому здійснюється поставка газу, а друга частина у розмірі 50% - до 20 числа місяця, в якому здійснюється поставка газу.

30.10.2015р. між ПАТ „Одесагаз та ТОВ „Метабуд, відповідно до п.5.8. договору №008228-ТН від 28.10.2014р., укладено договір про розстрочення грошових зобовязань, за умовами якого ПАТ „Одесагаз надало ТОВ „Метабуд розстрочення сплати заборгованості за використаний природний газ у розмірі 70000грн. зі здійсненням сплати в наступному порядку: до 15.11.2015р. 35000грн., до 15.12.2015р. 35000грн.

За період з січня по квітень 2015р. включно позивач постачав відповідачу природний газ, що підтверджують підписані та скріплені печатками сторін акти приймання-передачі природного газу №8228/03 від 31.03.2015р., №8228/04 від 30.04.2015р., №8228/01 від 31.01.2015р., №8228/02 від 28.02.2015р., який частково оплачений споживачем, що підтверджують подані суду банківські виписки.

На підтвердження часткової оплати поставленого газу відповідач подав реєстр документів по рахунку у ПАТ „Марфін Банк за період з 01.09.2014р. по 07.02.2016р.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані позивачем докази та викладену ним правову позицію, суд вважає заявлені ПАТ „Одесагаз позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 70 000грн заборгованості правомірними, такими, що відповідають дійсними обставинам справи з огляду на наступні положення законодавства.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобовязаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (п.п.1, 2, 3 ст.692 Цивільного Кодексу України).

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Отже, відповідно до вимог наведеного законодавства за наявності у справі укладеного між сторонами договору №008228-ТН від 28.10.2014р., актів приймання-передачі природного газу, договору про розстрочення грошових зобовязань від 30.10.2015р., відсутності доказів оплати відповідачем у повній мірі поставленого газу, до стягнення з ТОВ „Метабуд на користь ПАТ „Одесагаз підлягає основний борг в сумі 70000грн.

Також, позивачем заявлено про стягнення з відповідача 20797,66грн. пені, розрахованої загалом за період з 10.02.2015р. по 17.02.2016р.

За положеннями ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобовязань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Пунктом 1 ст. 547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зі змісту п.п.1, 2 ст.551 Цивільного кодексу України вбачається, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частина 6 статті 223 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд, перевіривши розрахунок пені, зроблений позивачем, встановив, що його зроблено вірно, у звязку з чим позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 20797,66грн. пені за період з 10.02.2015р. по 17.02.2016р. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1729,15грн. три проценти річних, розрахованих загалом за період з 10.02.2015р. по 17.02.2016р., 3814,74грн. індексу інфляції, розрахованого за період з 08.05.2015р. по 17.02.2016р.

У відповідності до п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Суд, перевіривши розрахунок трьох процентів річних, індексу інфляції, зроблені позивачем, встановив, що їх зроблено вірно, у звязку з чим позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 1729,15грн. три проценти річних за період з 10.02.2015р. по 17.02.2016р., 3814,74грн. індексу інфляції за період з 08.05.2015р. по 17.02.2016р. підлягає судом задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, та те, що позовні вимоги ПАТ „Одесагаз є доведеними та обґрунтованими, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 70000грн. основного боргу, 1729,15грн. три проценти річних, 20797,66грн. пені, 3814,74грн. індексу інфляції.

У відзиві відповідачем викладено клопотання про зменшення пені, та розстрочення виконання рішення суду у звязку з важким фінансовим становищем. На підтвердження викладених у клопотанні обставин відповідач подав заяву від 11.01.2016р. на примусове виконання судових наказів у справах №521/10451/15-ц, №521/10456/15-ц, №521/10460/15-ц, рішення Господарського суду Одеської області від 11.12.2015р. у справі №916/4504/15, реєстр досудових повідомлень за період з 01.01.2105р. по 25.03.2016р.

Положення п.3 ч.1 ст.83 ГПК України визначають, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п.7.2. Постанови Пленуму ВГСУ №9 від 17.10.2012р. „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Так, у п.3.17.4. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначено, що, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Частина 3 ст.551 ЦК України визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Так, із поданих відповідачем доказів на підтвердження наявності обставин для зменшення суми пені та розстрочення виконання рішення суду не вбачається обставин, які вказують на важке фінансове становище ТОВ „Метабуд, а подані документи лише свідчать про наявність дебіторської та кредиторської заборгованості. Одночасно, суд бере до уваги те, що відповідач у минулому порушив домовленості між сторонами про розстрочення сплати заборгованості за спожитий газ, яка є предметом даного позову, досягнуті у договорі від 30.10.2015р. За таких обставин, суд відмовляє позивачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені та розстрочення виконання рішення суду.

Позивачу за рахунок відповідача згідно ст.49 ГПК України відшкодовуються судові витрати за розгляд позовної заяви, а саме, 1445,12грн.

Керуючись ст.ст.49, 82- 85, 121 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов позивача повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Метабуд (65031, м. Одеса, вул.Миколи Боровського,31, код 32810852) на користь Публічного акціонерного товариства „Одесагаз (65003, м. Одеса, вул. Одарія,1, код 03351208) 70 000 (сімдесят тисяч) грн. основного боргу, 1729 (одну тисячу сімсот двадцять девять) грн. 15 коп. три проценти річних, 20797 (двадцять тисяч сімсот девяносто сім) грн. 66коп. пені, 3814 (три тисячі вісімсот чотирнадцять) грн. 74 коп. індексу інфляції, 1445 (одну тисячу чотириста сорок пять) грн. 12коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Наказ видати у відповідності до ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 31 березня 2016 р.

Суддя І.А. Малярчук