РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016Справа №910/2546/16

За позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайтхауз"
простягнення 192 000,00 грн
Суддя Ярмак О.М.

За участю представників:

від позивачаОСОБА_2 (представник за довіреністю)
від відповідачане з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайтхауз" заборгованості у розмірі 192 000,00 грн за договором поставки № 06/03-12 від 06.03.2012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/2546/16 та призначено розгляд справи на 22.03.2016.

В судове засідання 22.03.2016 з'явився представник позивача.

Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, подавши через відділ діловодства суду заяву про визнання позову, в якій підтримав вимоги позивача в повному обсязі та просив розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Оскільки відповідач вважається таким, що повідомлений про час і місце розгляду справи судом, а матеріали справи містять достатні докази для всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні.

Представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив позов задовольнити з підстав невиконання відповідачем договірних зобов'язань з оплати поставленого товару.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.03.2012 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лайтхауз" (покупець) укладено договір поставки № 06/03-12 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставляти у власність покупцю крохмаль картопляний в обсязі до 24 тон, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати цей товар на умовах даного Договору.

Згідно з п. 2.1 Договору кількість товару, що поставляється, асортимент, ціна за одиницю та загальна вартість кожної партії поставленого товару зазначаються у видаткових, товарно-транспортних накладних, складених на підставі заявок покупця, які повинні бути подані останнім в письмовій формі через факс, поштою або через представника покупця та погоджені з постачальником.

Право власності на товар, що поставляється переходить від постачальника до покупця з моменту фактичної поставки товару. Датою поставки товару (тобто момент фактичної поставки товару) є дата підписання видаткової, товарно-транспортної накладної. (п. 2.4 Договору).

Відповідно до п. 5.1 Договору сторони погодили ціну за 1 кг товару в розмірі 8,0 грн без ПДВ з урахуванням доставки в АДРЕСА_1. загальна сума Договору складає 192 000,00 грн.

У п. 5.2 Договору сторони визначили, що покупець зобов'язаний здійснювати оплату за поставлений товар в гривнях на рахунок постачальника, на умовах відстрочення платежів не більше 10 місяців з додержанням покупцем розміру ліміту дебіторської заборгованості по іншим поставкам.

На виконання своїх зобов'язань за Договором позивач поставив відповідачу товари на загальну суму 192 000,00 грн, підтвердженням чого є видаткові накладні № ЧД-00011 від 06.03.2012 на суму 96 000,00 грн та № ЧД-00016 від 20.04.2012 на суму 96 000,00 грн, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими їх печатками.

Проте, в порушення умов Договору, відповідач як покупець не розрахувався з постачальником за поставлений ним товар, що і стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Факт наявності заборгованості відповідач не спростував, визнавши позов у повному обсязі, що підтверджується поданою ним заявою про визнання позову.

За наведених вище обставин судом встановлено, що відповідач порушив взяті на себе за Договором зобов'язання, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 192 000,00 грн, факт існування якої належним чином доведений та відповідачем не спростований.

Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайтхауз" (02002, м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 2-В, ідентифікаційний код 37292986) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 192 000 (сто дев'яносто дві тисячі) грн основного боргу та 2 880 (дві тисячі вісімсот вісімдесят) грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.М. Ярмак

Повне рішення складено: 28.03.2016