КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2016 р. Справа№ 910/23256/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Грищенко В.Є.

від відповідача - не з`явився

від третьої особи - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ТА ІНЖИНІРИНГ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 (суддя: Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ТА ІНЖИНІРИНГ Україна"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Одеський нафтопереробний завод"

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, "Енергія і Газ України" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ТА ІНЖИНІРИНГ Україна" про стягнення коштів за договором відступлення права вимоги.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.11.2015 позовні вимоги задоволенні повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2016 відновлено строк подання апеляційної скарги Товариству з обмеженою відповідальністю "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ТА ІНЖИНІРИНГ Україна" прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 23.02.2016.

Ухвалою суду від 23.02.2016 розгляд скарги був відкладений до 24.03.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України.

В судове засідання 24.03.2016 з`явився представник позивача та надав усні пояснення стосовно предмету спору.

Представник відповідача та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду скарги повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю з поважних причин явки в призначене судове засідання не подавали.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, встановивши, що наявні матеріали справи достатні для повного, всебічно та об`єктивно розгляду справи і неявки представника відповідача та третьої особи не перешкоджає розгляду справи, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

26.05.2012 між ПАТ "Одеський нафтопереробний завод" (орендодавець) та ТОВ "ІТСІ Україна" (орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна № 12/132, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування нерухоме майно: нежиле приміщення на 1 поверсі і в підвалі будівлі, площею 551,1 кв.м., яка розташована за адресою: м.Одеса, Шкодова Гора, 1/1, з метою розміщення ділянки контрольно-вимірювальних приладів і автоматики.

Згідно з п. 4.2 договору оренди, розмір орендної плати за користування майном встановлюється в розмірі 19 762,40 грн. і складається з плати за використання майна, яка становить 13 226,40 грн. в місяць, плати за використання земельної ділянки, яка становить 6536,00 грн. в місяць.

Пунктом 4.3 договору визначено, що орендна плата сплачується орендарем на поточний рахунок орендодавця щомісячно до 15 числа місяця, наступного за звітним, згідно виставленим рахункам орендодавця.

07.08.2015 між ПАТ "Одеський нафтопереробний завод" (первісний кредитор) та ТОВ "Енергія і Газ Україна" (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги (цесії) № 06/11-1.

Відповідно до п. 1.1 договору первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги (цесії), що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором оренди № 12/132 від 26.05.2012, що виникло у розмірі 356 908,61 грн.

Згідно із п. 1.2 договору відступлення за цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором, а саме оплати виконаних робіт в повному обсязі, сплати пені та штрафних санкцій, 3% річних, інфляційного збільшення суми боргу.

Згідно з п. 2.3 договору відступлення, сторони зобов'язані сповістити боржника про відступлення права вимоги за цим договором протягом 3 робочих днів з моменту підписання даного договору, шляхом поштового надсилання з повідомленням про вручення боржнику копії цього договору або вручення особисто під розписку представнику боржника.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивує свої вимоги тим, що 11.08.2015 він надіслав на адресу відповідача заяву, в якій повідомив про здійснене відступлення права вимоги ПАТ «Одеським нафтопереробним заводом» по договору № 06/11-1 від 07.08.2015 щодо стягнення заборгованості за договором оренди № 12/132 від 26.05.2015 у розмірі 356 908,61 грн. та просив оплатити заборгованість.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог та не погоджуючись із постановленим судом першої інстанції рішенням та звертаючись із апеляційною скаргою, зазначав, що позивачем не доведено суду наявність у відповідача заборгованості за договором оренди, не надано доказів наявності у нього права на стягнення з нього заборгованості та штрафних санкцій по орендній платі.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона(орендодавець) передає другій стороні(орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, укладений між ПАТ "Одеський нафтопереробний завод" та ТОВ "ІТСІ Україна" договір оренди нерухомого майна № 12/132 від 26.05.2012 за своєю правовою природою є договором найму, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не спростовано факт передачі в оренду, прийняття відповідачем та користування ним нерухомим майном, що є об'єктом оренди по договору.

Згідно ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Пунктом 4.3 договору визначено, що орендна плата сплачується орендарем на поточний рахунок орендодавця щомісячно до 15 числа місяця, наступного за звітним, згідно виставленим рахункам орендодавця.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач в апеляційній скарзі зазначив проте, що позивачем не був доведений суду факт наявності у нього заборгованості по сплаті коштів по орендній платі та відшкодування витрат відповідно до п 5.19 договору оренди.

Колегія суддів не приймає до уваги вказане заперечення, зважаючи на наступне.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено можливість кредитора у зобов'язанні передати свої права іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість вчинення правочину щодо заміни кредитора у зобов'язанні у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

07.08.2015 р. між ПАТ "Одеський нафтопереробний завод" та ТОВ "Енергія і Газ Україна" було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №06/11-1, за змістом якого третя особа передає, а позивач приймає а себе право вимоги (цесії), що належить третій особі, і стає кредитором за Договором оренди, що виникла у розмірі 356 908,61 грн.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до відповідача виконання зобов'язань за договором оренди в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цього права.

З огляду на викладене, у відповідача виникло грошове зобов'язання по сплаті на користь позивача орендної плати у розмірі 356 908,61 грн.

Відповідачем по справі не доведено суду та не подано належних та допустимих доказів відсутності у нього заборгованості за договором оренди від 26.05.2012 чи існування її в меншому розмірі ніж заявлено позивачем по справі чи сплату такої заборгованості на користь первісного кредитора.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зауваження апелянта стосовно того, що умовами договору про відступлення права вимоги не визначено строк, протягом якого передається право вимоги, не визначено винагорода за відступлення права вимоги, що ставить під сумнів дійсність такої угоди, колегіє суддів не приймається до уваги, оскільки відповідач не є стороною договору про відступлення права вимоги, а тому не має юридичного права на піддання сумніву щодо його дійсності, оскільки таким договором жодним чином не порушуються його права як боржника, ним не погіршено його становище як орендаря ані матеріальне ані моральне, не збільшено обсяг зобов`язань та їх суми, визначені умова ми договору оренди.

Вказаний договір недійсним у визначеному судовому порядку не визнаний, є чинним та таким, що підлягає виконанню.

До того ж відповідно до 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умовами договору оренди не передбачено певного порядку повідомленя чи отримання згоди від орендаря на відступлення права вимоги орендодавцем третім особам.

Щодо зауваження апелянта, що зміна кредитора за договором оренди є зміною сторони у договорі, а отже це така зміна, що потребує узгодження з орендарем та повинна бути викладена в певній формі, що визначена умовами чинного законодавства України в таких випадках, не береться до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вона спростовується вище викладеними нормами Цивільного кодексу України.

Також, апелянт у своїй скарзі зазначав проте, що основний договір оренди на даний час не є вчиненим, оскільки на момент укладання договору майно, що передавалось у користування орендарю не перебувало у власності первісного кредитора (ПАТ «Одеський нафтопереробний завод) та крім того, фактично вказаним договором передавалось право користування земельною ділянкою, але в договорі не зазначено її кадастрового номеру, що є грубим порушенням норм чинного законодавств України.

На вище вказане, суд апеляційної інстанції зазначає, що по-перше, проаналізувавши умови договору від 26.05.2012 № 12/132, суд дійшов висновку що це є саме договір оренди нерухомого майна, а не земельної ділянки, що власне зазначено у преамбулі договору.

Предметом договору є нежилі приміщення, а не земельна ділянка, які передаються у тимчасове користування за плату орендарю (відповідачу).

По-друге, п. 1.2 договору, сторони зазначили, що майно належить орендодавцеві на праві власності та залишається на його балансі.

Вказаний договір зі сторони відповідача підписаний вповноваженою особою, скріплений печаткою товариства, що підтверджує факт ознайомлення відповідача з усіма умовами договору та прийняття його у визначеному вигляді без заперечень чи зауважень(протокол розбіжностей не складався, не підписувався, доказів відсутності наміру на укладання договорі з боку відповідача. Останнім ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано).

Вказаний договір у встановленому законом порядку не оскаржувався, недійсним не визнавався, є акт приймання-передачі майна, підписаний вповноваженими представниками сторін, що додатково підтверджує факт укладання договору сторонами та фактичне його виконання.

Отже, всім вище зазначеним спростовується факт відсутності у відповідача зобов`язання щодо сплати орендних платежів за договором та факт відсутності обов`язку по сплаті коштів новому кредиторові (позивачу).

Крім того, відповідачем не доведений судам обох інстанції факт відсутності заборгованості за договором оренди станом на дату підписання договору про відступлення права вимоги чи станом на дату звернення із позовом до суду.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Доказів оплати відповідачем суми 356 908,61 грн. боргу, в тому числі в установлені строки, судам не надано, як не надано й конррозрахунку основної суми боргу та штрафних санкцій, що нараховані позивачем та заявлені до стягнення за неналежне виконання умов договору.

Оскільки судом встановлено та відповідачем не спростовано, що відповідач у встановлений договором оренди строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив виконання своїх зобов'язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Вимогами статті 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Пунктом 9.3 договору оренди передбачено, що у випадку порушення орендарем строків виконання грошових зобов'язань по даному договору, орендар виплачує на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Відповідно до приписів частини першої ст. 230 ГК України штрафними санкціями у господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини четвертої ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Умовами п.1.2 договору про відступлення права вимоги визначено, що за цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором, а саме оплати виконаних робіт в повному обсязі, сплати пені та штрафних санкцій, 3 %річних, інфляційного збільшення суми боргу.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання зобов'язання позивачем нараховано 29 634,75 грн. пені за прострочення оплати орендної плати, 224 637,15 грн. інфляційних втрат, 13 536,53 грн. 3% річних за прострочення оплати орендної плати та відшкодування фактичних витрат орендодавця.

Колегію суддів перевірений розрахунок позовних вимог в частині штрафних санкцій, наданий позивачем та здійснений судом першої інстанцією, та визначено, що до задоволення підлягає менша сума ніж заявлено позивачем та задоволено судом, оскільки в деяких розрахунках позивачем невірно визначений період нарахування штрафних санкцій, а саме до періоду включений останній день строку, протягом якого відповідач повинен був сплати кошти по орендній платі та по відшкодуванню витрат орендодавця, в той час як за приписами чинного законодавства України, обов`язок вважається простроченим починаючи з наступного дня після граничного строку, визначеного умовами договору для сплати боржником коштів кредиторові.

Зважаючи на все вище зазначене, за розрахунком суду апеляційної інстанції до стягнення підлягає пеня в розмірі 29554,58 грн., 3% річних в сумі 13470,28 грн. та інфляційні втрати - 205670,96 грн.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом.

Твердження відповідача про відсутність у договорі відступлення права вимоги № 06/11-1 від 07.08.2015 пояснень щодо суми, щодо якої переходить право вимоги, умов щодо порядку та строків сплати винагороди за відступлене право вимоги, відсутність підписаного сторонами акту звірки взаєморозрахунків, що за твердженнями відповідача, не дає йому можливості бути впевненим, що борг дійсно переведено на іншу юридичну особу, та сплата коштів новому кредитору буде цілком правомірним, та в майбутньому ПАТ "Одеський нафтопереробний завод" не заявить вимог про стягнення коштів з відповідача в судовому порядку не підтверджено належними засобами доказування.

Позивач отримав право вимоги щодо стягнення спірної суми заборгованості на підставі договору відступлення права вимоги № 06/11-1 від 07.08.2015 в силу ст. 512 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Згідно положень ст. 519 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Докази висловлення відповідачем будь-яких зауважень, заперечень щодо відступлення ПАТ "Одеський нафтопереробний завод" права вимоги по договору оренди нерухомого майна № 12/132 від 26.05.2012, у т.ч. щодо суми права вимоги, у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п.4 ч.1. ст. 103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Зважаючи на викладене та те, що судом першої інстанції арифметично не вірно було здійснено розрахунок штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, зважаючи на положення ст. 104 ГПК України, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ТА ІНЖИНІРИНГ Україна" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду м. Києва від 17.11.2015 у справі № 910/23256/15 підлягає зміні.

Відповідно до ч.5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов`язані з розглядом справи при частковому задоволенні позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, ч.1 ст. 104, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ТА ІНЖИНІРИНГ Україна" - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 по справі № 910/23256/15 - змінити. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфраструктура Технолоджі Сервісіз та Інжиніринг Україна" (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, 68; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" (65041, м. Одеса, Шкодова гора, 1/1, ) основну суму заборгованості у розмірі 356 908,61 грн., пені 29554,58 грн., інфляційних втрат 205670,96 грн., 3% річних в розмірі 13470,28 грн. та судовий збір у розмірі 12112,09 грн.»

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" (65041, м. Одеса, Шкодова гора, 1/1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфраструктура Технолоджі Сервісіз та Інжиніринг Україна" (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, 68; ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 420,47 грн.

Видати судові накази. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва

Матеріали справи № 910/23256/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко