ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р. Справа № 911/449/16

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Галаксі, м. Київ

до Виробничо-комерційної фірми Рута, Київська обл., м. Бровари

про стягнення 26026,20 грн.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_1 директор;

від відповідача: ОСОБА_2 директор.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Галаксі (далі позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до виробничо-комерційної фірми Рута (далі відповідач) про стягнення 26026,20 грн., з яких 20137,21 грн. заборгованості за договором поставки №01/01-2 від 01.01.2014 р., 5159,82 грн. пені, 304,00 грн. 3% річних та 425,17 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки №01/01-2 від 01.01.2014 р. в частині зобовязання з оплати за поставлений товар, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 20137,21 грн. У звязку з наявністю зазначеної заборгованості позивачем на підставі п. 9.1. договору нараховано 5159,82 грн. пені та на підставі ст. 625 ЦК України нараховано 304,00 грн. 3% річних та 425,17 грн. інфляційних втрат.

Представник позивача у судових засіданнях 25.02.2016 р. та 22.03.2016 р. підтримав позовні вимоги про стягнення 5159,82 грн. пені, 304,00 грн. 3% річних та 425,17 грн. інфляційних втрат.

Представник відповідача у судове засідання 25.02.2016 р. не зявився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №525. У судовому засіданні 22.03.2016 р. проти позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що сума боргу ним сплачена.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2014 р. між товариством з обмеженою відповідальністю Галаксі (постачальник) та виробничо-комерційною фірмою Рута (покупець) було укладено договір поставки №01/01-2 (далі договір), відповідно до умов якого постачальник зобовязується поставити та передати у власність (повне господарське володіння) покупця товар, а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору (п.п. 1.1., 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору товар постачається згідно заявок покупця.

Згідно з п. 4.1. договору покупець зобовязаний повністю розрахуватись з постачальником протягом 10 (десяти) банківських діб з моменту поставки.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2014 року (п. 8.1. договору).

На виконання умов договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 20137,21 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №00000024 від 04.06.2015 р. на суму 6699,36 грн., №00000067 від 17.06.2015 р. на суму 4271,08 грн., №00000069 від 17.06.2015 р. на суму 1853,27 грн. та №00000099 від 24.06.2015 р. на суму 7313,50 грн.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з приписами статтей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач в порушення умов п. 4.1. договору належним чином не виконав зобовязань з оплати за поставлений товар на загальну суму 20137,21 грн. у встановлений договором строк.

У звязку з наявністю вказаної заборгованості 16.12.2015 р. позивачем на адресу відповідача направлено претензію №15/12-1-юр від 15.12.2015 р., що підтверджується фіскальним чеком №7598 від 16.12.2015 р., в якій позивач просив оплатити заборгованість за договором №01/01-2 від 01.01.2014 р.

Позивачем в судовому засіданні 22.03.2016 р. надано банківські виписки, з яких вбачається, що відповідач здійснив оплати 08.02.2016 р. у сумі 2000,00 грн. згідно з видатковою накладною №00000024 від 04.06.2015 р., 29.02.2016 р. у сумі 4970,44 грн. згідно з видатковою накладною за червень 2015 р., 16.03.2016 р. у сумі 5853,27 грн. згідно з видатковими накладними №00000067 та №00000069 від 17.06.2015 р., у сумі 7313,50 грн. згідно з видатковою накладною №00000099 від 24.06.2015 р.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовною заявою 09.02.2016 р., що підтверджується штампом канцелярії господарського суду Київської області.

Судом встановлено, що відповідачем 08.02.2016 р. було частково оплачено заборгованість у сумі 2000,00 грн. згідно з видатковою накладною №00000024 від 04.06.2015 р., що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача з 08.02.2016 р. до 12.02.2016 р., а отже станом на 09.02.2016 р. (дата подачі позовної заяви до суду) заборгованість відповідача перед позивачем була частково погашена та становила 18137,21 грн.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Відтак, враховуючи те, що предмет спору був відсутній до порушення провадження у справі, вимога позивача в частині стягнення заборгованості у сумі 2000,00 грн. не підлягає задоволенню.

Також, судом встановлено, що під час розгляду справи відповідач оплатив заборгованість у сумі 18137,21 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача з 08.02.2016 р. до 12.02.2016 р., з 29.02.2016 р. до 29.02.2016 р. та з 14.03.2016 р. до 18.03.2016 р.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач сплатив борг за договором після порушення провадження у справі, вимога позивача в частині стягнення заборгованості у сумі 18137,21 грн. підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Крім того, у звязку з неналежним виконанням зобовязань за договором на підставі п. 9.1. позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 5159,82 грн.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 9.1. договору покупець за даним договором несе наступну відповідальність: за порушення терміну оплати за товар, передбачено п. 4.1. даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченої за кожен день затримки платежу.

Позивач просить стягнути з відповідача 5159,82 грн. пені, яка нарахована за загальний період з 15.06.2015 р. по 05.01.2016 р. на прострочену заборгованість відповідача за видатковими накладними №00000024 від 04.06.2015 р. на суму 6699,36 грн., №00000067 від 17.06.2015 р. на суму 4271,08 грн., №00000069 від 17.06.2015 р. на суму 1853,27 грн. та №00000099 від 24.06.2015 р. на суму 7313,50 грн. окремо.

Проте, наданий позивачем розрахунок є невірним, оскільки позивачем неправильно визначено початки періодів, за які нараховується пеня, позаяк не враховано те, що строк оплати за умовами договору визначено в банківських днях, а не в календарних.

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом за кожною видатковою накладною окремо, починаючи з встановлених судом вірних дат початку періодів прострочення по закінчення періодів прострочення з врахуванням зазначених позивачем дат закінчення періодів прострочення, сума пені за загальний період з 18.06.2015 р. по 05.01.2016 р. становить 5111,97 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Також, позивач просить стягнути відповідача 304,00 грн. 3% річних та 425,17 грн. інфляційних втрат.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 304,00 грн. 3% річних за загальний період з 15.06.2015 р. по 05.01.2016 р., нарахованих на прострочену заборгованість відповідача за видатковими накладними №00000024 від 04.06.2015 р. на суму 6699,36 грн., №00000067 від 17.06.2015 р. на суму 4271,08 грн., №00000069 від 17.06.2015 р. на суму 1853,27 грн. та №00000099 від 24.06.2015 р. на суму 7313,50 грн.

Проте, як зазначалось раніше, наданий позивачем розрахунок є невірним, оскільки позивачем неправильно визначено періоди початку виникнення заборгованості.

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом за кожною видатковою накладною окремо, починаючи з встановлених судом вірних дат початку періодів прострочення по закінчення періодів прострочення з врахуванням зазначених позивачем дат закінчення періодів прострочення, сума 3% річних за загальний період з 18.06.2015 р. по 05.01.2016 р. становить 300,17 грн.

Відтак, вимога позивача про стягнення 3% річних підлягає задоволенню у сумі 300,17 грн.

Як вже зазначалось, позивач просить стягнути з відповідача 425,17 грн. інфляційних втрат за загальний період з 15.06.2015 р. по грудень 2015 р., нарахованих за кожною накладною окремо.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом встановлено, що позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати за період, що становить менше місяця.

Таким чином, суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат на заборгованість окремо за кожною накладною за загальний період з липня 2015 р. по грудень 2015 р., відповідно до якого розмір інфляційних втрат становить 455,74 грн., проте з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 425,17 грн. інфляційних втрат, заявлених в межах позовних вимог.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з виробничо-комерційної фірми Рута (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Київська, буд. 286, код 30356299) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Галаксі (02099, АДРЕСА_1, код 32488104) 5111,97 грн. (пять тисяч сто одинадцять грн. 97 коп.) пені, 300,17 грн. (триста грн. 17 коп.) 3% річних, 425,17 грн. (чотириста двадцять пять грн. 17 коп.) інфляційних втрат та 309,07 грн. (триста девять грн. 07 коп.) судового збору.

2. Провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення 18137,21 грн. заборгованості припинити.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.О. Рябцева

Рішення підписано 30.03.2016 р.