КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р. cправа№ 910/27848/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Дідиченко М.А.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Тишук М.А.

відповідача-1 - не з'явились

відповідача-2 - не з'явились

скаржника - Левченко М.В.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод»

на ухвалу Господарського суду м. Києва від 01.02.2016 р.

у справі № 910/27848/15 (суддя - Марченко О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд»

2. Приватного акціонерного товариства «Термолайф»

про стягнення 1 136 479,26 доларів США та 2 543 741,74 грн

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року, в процесі розгляду справи № 910/27848/15, Приватне акціонерне товариство «Харківський коксовий завод», як третя особа з самостійними вимогами, звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» та Приватного акціонерного товариства «Термолайф» про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії № 31/-В/12/66/юо від 04.09.2012 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 р. було повернуто без розгляду позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» на підставі п. п. 4, 5, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 р., Приватне акціонерне товариство «Харківський коксовий завод» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду та передати справу до місцевого суду для розгляду по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ПАТ «Харківський коксовий завод» зазначає, що подана позовна заява відповідає вимогам ст. 63 ГПК України, а додана до позовної заяви квитанція № 108 від 01.02.2016 р. є належним доказом сплати судового збору. Крім того, ПАТ «Харківський коксовий завод» було надіслано копії позовних заяв з додатками позивачу та відповідачам, що підтверджується квитанціями № 6489 від 01.02.2016 р., № 6490 від 01.02.2016 р. та № 6491 від 01.02.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/27848/15, розгляд справи призначено на 03.03.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2016 р. розгляд справи було відкладено до 22.03.2016 р.

У засідання суду, призначене на 22.03.2016 р., представники відповідачів не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні у матеріалах справи.

Згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що з огляду на приписи ст. 102 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження. Таким чином, враховуючи обмеження строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду досить коротким терміном та відсутність в матеріалах справи будь-яких заяв чи клопотань про продовження строку такого розгляду відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України, дана постанова приймається за відсутності представників, які не з'явились, належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання, а також за наявними в матеріалах даної справи документами. До того ж, подальше відкладення розгляду скарги може призвести до порушення процесуальних строків розгляду такої скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та скаржника, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Під час розгляду справи № 910/27848/15 за позовом ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» Приватного акціонерного товариства «Термолайф» про стягнення 1 136 479,26 доларів США та 2 543 741,74 грн, Приватне акціонерне товариство «Харківський коксовий завод», як третя особа з самостійними вимогами, звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» та Приватного акціонерного товариства «Термолайф» про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії № 31/-В/12/66/юо від 04.09.2012 р.

Суд першої інстанції, повертаючи без розгляду вказану заяву, посилався, зокрема, на п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України та зазначив, що квитанція № 108 від 01.02.2016 р., додана до позовної заяви в якості доказу сплати скаржником судового збору, не містить відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України. Також на думку суду першої інстанції не було надіслано сторонам усі матеріали позовної заяви та порушено правила об'єднання первісного позову та позову третьої особи з самостійними вимогами.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та апеляційну скаргу, приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Нормами чинного законодавства України, зокрема ст. 63 ГПК України, визначений перелік підстав, при наявності яких суддя повертає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Вбачається, що разом із позовною заявою на підтвердження сплати судового збору Приватним акціонерним товариством «Харківський коксовий завод» було додано квитанцію № 108 від 01.02.2016 р.

Згідно з п. п. 2.20, 2.21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» чинним законодавством не встановлено якихось спеціальних вимог щодо оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору. Отже, таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України. Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Як передбачено ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір», суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (карг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 2.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», Законом України «Про судовий збір» передбачено, що суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (частина друга статті 9). При цьому господарський суд може з'ясувати відповідну обставину, використовуючи способи, передбачені ГПК, зокрема у разі необхідності отримувати таку інформацію від територіальних органів казначейства, яким судовий збір перераховано від позивача або особи, що подала апеляційну (касаційну) скаргу чи заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Банківськими реквізитами для сплати судового збору за подання апеляційної скарги до Господарського суду м. Києва є:

Отримувач коштів ГУ ДКСУ у м. Києві

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783

Банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві

Код банку отримувача (МФО) 820019

Рахунок отримувача 3001

Код класифікації доходів бюджету 22030001

Призначення платежу: «*;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України; Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Господарський суд м. Києва (назва суду, де розглядається справа)».

З квитанції № 108 від 01.02.2016 р. вбачається, що скаржником дотримано вказані вимоги. При цьому, графи «код отримувача», «банк отримувача», «код банку отримувача», «рахунок отримувача» та «код класифікації доходів бюджету» повністю відповідають встановленим реквізитам, з чого можна зробити висновок, що кошти перераховані на правильний рахунок та за їхнім цільовим призначенням.

Разом з цим, у разі наявності сумнівів стосовно зарахування судового збору за подання позовної заяви у даній справі Господарський суд м. Києва не був позбавлений права у процесі підготовки справи до розгляду отримати таку інформацію від відповідного територіального органу казначейства, якому перераховано судовий збір.

Додатково слід звернути увагу на те, що згідно правової позиції Пленуму Вищого господарського суду України, викладеної у абз. 10 п. 3.5 постанови № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», якщо передбачені у пунктах 2, 3, 4, 5 і 6 частини першої статті 63 ГПК підстави повернення позовної заяви виявлено господарським судом після прийняття позовної заяви до розгляду, справа підлягає розглядові по суті. У разі необхідності розгляд справи може бути відкладено (стаття 77 ГПК), зокрема, з метою: одержання необхідних доказів чи обґрунтованого розрахунку стягуваної (оспорюваної) суми; надіслання відповідачеві чи іншим особам, які беруть участь у справі, копій позовних матеріалів. Повне найменування і поштові адреси сторін може бути з'ясовано безпосередньо у судовому засіданні. Не сплачені у встановленому порядку та розмірі суми судового збору можливо стягнути за результатами розгляду справи.

Тобто, місцевому господарському суду надано право достягувати несплачені або неправильно сплачені суми судового збору після розгляду справи. Таким чином, здійснивши перевірку зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суд першої інстанції має право, зокрема, у випадку, якщо збір не зараховано, стягнути необхідну суму за наслідками розгляду позовної заяви.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково було встановлено обставини невідповідності позовної заяви ПАТ «Харківський коксовий завод» вимогам п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Також, суд першої інстанції, повертаючи без розгляду заяву, посилався, зокрема, на п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України та зазначив, що у доданих до позовної заяви описах вкладення у цінний лист від 01.02.2016 р. зазначено, що ПАТ «Харківський коксовий завод» було надіслано на адреси ПАТ «Сбербанк» та ПрАТ «Термолайф» копію позовної заяви з додатками, але не міститься будь-якого переліку доданих до позовної заяви документів.

Згідно зі ст. 56 ГПК України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

При цьому, чинним законодавством не передбачено, що на підтвердження надіслання сторонами доданих до позовної заяви документів позивач повинен надати опис вкладення у цінний лист із переліком таких додатків.

За змістом зазначеної норми процесуального права підставою повернення позовної заяви і доданих до неї документів є відсутність доказів надсилання копії позовної заяви і доданих до неї документів іншій стороні у справі, а не їх неналежність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 04.06.2015 р. у справі № 922/350/15.

Відповідно до п. п. 59, 61 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, документом, що підтверджує надання послуг поштового зв'язку є розрахунковий документ встановлений відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля.

Таким чином, будь-яких інших вимог до змісту опису вкладення, окрім зазначених, вищевказані правила не містять.

Як вбачається з квитанцій від 01.02.2016 р. № 6489, № 6490, 6491 та описів вкладення, скаржником було надіслано ПАТ «Сбербанк», ПрАТ «Термолайф» та ТОВ «Коксотрейд» копії позовних заяв на 3 аркушах та додатки до позовної заяви на 72 аркушах, всього масою 0,400 кг.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що позовна заява ПАТ «Харківський коксовий завод» подана з дотриманням п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Крім того, місцевий суд вважає, що вимога ПАТ «Харківський коксовий завод» про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії № 31/-В/12/66/юо від 04.09.2012 р. не стосується предмету спору між позивачем та відповідачами у даній справі, у зв'язку з чим не може бути розглянута як вимога третьої особи.

Відповідно до ч. 1 п. 5 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила об'єднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Встановлено, що позовні вимоги ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» у справі № 910/27848/15 заявлено у зв'язку з неналежним виконанням ПрАТ «Термолайф» умов договору про відкриття кредитної лінії №31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р., укладеним між ПрАТ «Термолайф» та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії». В забезпечення зобов'язань ПрАТ «Термолайф» за вказаним договором між ПрАТ «Харківський коксовий завод» та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» було укладено договір поруки від 04.09.2012 р.

Таким чином, вимоги скаржника безпосередньо стосується предмету спору між позивачем та відповідачами у справі № 910/27848/15, а тому місцевий господарський суд безпідставно повернув без розгляду позовну заяву ПрАТ «Харківський коксовий завод» на підставі п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково було встановлено, що подана позовна заява третьої особи з самостійними вимогами не відповідає приписам п. п. 4, 5, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України, а отже оскаржувана ухвала є необґрунтованою, незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Частиною 5 статті 106 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала Господарського м. Києва від 01.02.2016 р. у справі № 910/27848/15 - скасуванню, з переданням вказаної справи на розгляд до Господарського суду м. Києва.

Стосовно витрат скаржника по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Як вже зазначалось вище, у справі № 910/27848/15 судом апеляційної інстанції було переглянуто та скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у ч. 7 ст. 106 ГПК України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, тому розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги, повинен здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 49 ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України».

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 01.02.2016 р. у справі № 910/27848/15 скасувати та передати справу на розгляд Господарського суду м. Києва.

3. Матеріали справи № 910/27848/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

4. Копію постанови надіслати сторонам та скаржнику.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді М.А. Дідиченко

В.В. Шапран