ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р. Справа № 925/10/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

за участі представників: від позивача: Паляниця С.М. - директор,

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КАССАД"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 144 274,80 грн,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 144 274,80 грн, зокрема 72 305,86 грн основного боргу за поставлений відповідачу товар відповідно до договору поставки № 23/01-14 від 23.01.2014 та видаткових накладних, перелік яких зазначено у позовній заяві, 71 968,94 грн. штрафу за порушення умов оплати вартості поставленого товару відповідно до пункту 7.7 договору.

Заявою про уточнення позовних вимог від 02.02.2016 (том 2 а. с. 7-8) позивач просив стягнути з відповідача 72 305,86 грн основного боргу, 54 344,13 грн штрафу, 1 360,93 грн три проценти річних за період прострочення оплати з 27.06.2015 по 11.02.2016.

14.03.2016 позивач подав Заяву про уточнення позовних вимог від 13.03.2016 (том 2 а. с. 65-67), якою він зменшив позовні вимоги до суми 99 042,61 грн. та просив стягнути з відповідача 51 047,88 грн. основного боргу, 46 903,84 грн. штрафу, 1 090,89 грн. три проценти річних, а також просив стягнути відповідача на користь позивача 2 164,13 грн. судового збору та 48,68 грн. витрат за отримання відомостей з ЄДР.

Право позивача на зменшення розміру позовних вимог передбачене статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, тому заява позивача підлягає прийняттю до розгляду. Таким чином, судом розглядається позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КАССАД" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення 51 047,88 грн. основного боргу, 46 903,84 грн. штрафу, 1 090,89 грн. три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в період з 27.06.2015 по 13.03.2016.

Поясненням від 17.02.2016 за вих. № 2 ( том 2 а. с. 32-33) позивач зазначив, що відповідач не підписав видаткові накладні, чим ухиляється від виконання договору поставки № 23/01-14 від 23.01.2014. Протягом 2015 року були відсутні жодні інші договірні відносини (правочини) між сторонами у справі. Оскільки відповідач не підписав видаткові накладні та не оплатив вартість палива, не надав обґрунтоване заперечення проти підписання акта, то у позивача виникло право підписати видаткові накладні в односторонньому порядку відповідно до ч. 1 ст. 8, ч. 4 ст. 882 ЦК України.

Відзивом на позовну заяву (том 2 а. с. 10 -14) відповідач заперечив проти позову та повністю відхилив позовні вимоги позивача з таких підстав: зміст позову та розрахунок боргу стосується поставки та оплати товару за 2015 рік; у 2015 році позивач поставив, а відповідач оплатив товар на загальну суму 117 319,08 грн., що підтверджується видатковими накладними, підписаними відповідачем; протягом 2015 року відповідач сплатив позивачу за договором поставки 172 305,58 грн.; станом на 01.01.2015 заборгованість відповідача перед позивачем складала 39 985,90 грн. за 2014 рік; протягом лютого 2015 року заборгованість відповідач сплатив повністю; таким чином, у 2015 році позивач повинен був поставити відповідачу товар на загальну суму 132 319, 68 грн., проте станом на 10.02.2016 заборгованість позивача перед відповідачем складає 15 000,60 грн., що підтверджується податковими накладними, зареєстрованими позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних. Як вбачається з цього реєстру, у травні 2015 року позивачем не зареєстровано жодної податкової накладної, а лише в червні 2015, що датовані 12.06.2015 та 26.06.2015, тобто в дати зарахування коштів від відповідача на банківський рахунок позивача. Дані з Єдиного реєстру податкових накладних додатково підтверджують твердження відповідача про те, що у травні та червні 2015 року позивач не здійснював поставку товару відповідачу. Щодо посилання позивача на договір купівлі-продажу нафтопродуктів № РРЧ від 21.11.2014 та відомості на відпуск зі схову дизпалива, то даний договір не стосується предмету спору, оскільки предметом даного договору є поставка паливно-мастильних матеріалів від ТОВ "Регіон - Черкаси" до позивача на умовах самовивозу. Відомості додані до позову на відпуск зі схову дизпалива стосуються договірних відносин між ТОВ "Регіон - Черкаси" та позивача. Відповідно до відомостей на відпуск зі схову дизпалива, наданих позивачем до суду, за період з 01.05.2015 до 01.06.2015 позивач отримав від ТОВ "Регіон - Черкаси" 20 л бензину А-95 та 30 л бензину А-92, відомість за червень 2015 року взагалі відсутня. Щодо розрахунку штрафу, то він складений позивачем невірно, оскільки позивач нараховує штраф на залишок боргу в цілому, а не на кожну поставлену партію, що суперечить п. 7.7 Договору.

У Поясненнях від 17.02.2016, 15.03.2016, 18.03.2016 представник відповідача повністю заперечувала проти позовних вимог та доводів позивача, вважаючи їх необґрунтованими та недоведеними, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на видаткових накладних за травень - червень 2015 року, які є спірними, так як у травні-червні 2015 року господарських операцій між сторонами не відбувалося, рахунки від позивача за ці місяці на його адресу не надходили.

У судових засіданнях 27 січня 2016 року, 11 лютого 2016 року та 15 березня оголошено перерви відповідно до 11 лютого 2016 року, до 18 лютого 2016 року та до 21 березня 2016 року.

У судовому засіданні:

представник позивача повністю підтримав позов з урахуванням Заяви про уточнення позовних вимог від 13.03.2016, просив позов задовольнити повністю і стягнути з відповідача 51 047,88 грн. основного боргу, 46 903,84 грн. штрафу, 1 090,89 грн. три проценти річних та повністю відшкодувати позивачу понесені судові витрати;

представник відповідача, заперечуючи проти позову, посилалася на доводи і міркування, викладені у відзиві на позов та поданих до справи поясненнях, просила повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 21.03.2016 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду на підставі статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, суд встановив таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю "КАССАД" (Продавець за договором, позивач у справі) та фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (Покупець за договором, відповідач у справі) уклали договір поставки № 23/01-14 від 23 січня 2014 року, далі - Договір, за умовами якого Продавець зобов'язався передати у власність, а Покупець зобов'язався приймати та оплачувати паливно-мастильні матеріали (надалі - Товар) у кількості, якості і асортименті, зазначених у рахунках-фактурах (п. 1.1).

Умовами Договору також визначено таке:

- Ціна одиниці товару (партії) зазначається в рахунках - фактурах чи інших аналогічних документах (п. 2.1. Договору);

- Ціна на Товар формується Продавцем на кожну партію і обумовлюється сторонами на день проплати (п. 2.4.);

- Доставка товару Покупцю здійснюється за домовленістю сторін транспортом та за рахунок Продавця за місцезнаходженням Покупця (п. 4.1.);

- Обов'язки Продавця: поставити і передати товар Покупцю чи вантажоодержувачу у терміни встановлені домовленістю Сторін. Зобов'язання Продавця щодо термінів поставки Товару, дотримання номенклатури та кількості, вважаються виконаними з моменту одержання Покупцем товару і підписання товарної накладної (чи інших документів) представниками Продавця і Покупця (п. п. 5.1, 5.2 Договору).

- Право власності та ризик випадкової загибелі товару переходить до Покупця з моменту вивантаження товару за місцезнаходженням Покупця та підписання Покупцем накладної, що підтверджує приймання товару (п. 5.4.);

- Покупець зобов'язаний сплатити Продавцю за поставлений товар (за кожну окрему партію) згідно рахунку - фактури, або за іншим відповідним документом (п. 6.1.);

- Покупець зобов'язується оплатити Продавцю за поставлений товар протягом 3 (трьох) календарних днів від дати отримання товару, якщо не провадилася попередня оплата згідно рахунку-фактури за згодою сторін (п. 6.4);

- У випадку, якщо Покупець оплачує не повними сумами від розміру вартості поставки, то кожна послідовна сума коштів, що надходять на рахунок Продавця, зараховуються у черговості за послідовно поставлений товар (п. 6.5);

- У випадку порушення умов оплати вартості поставленого товару, Покупець сплачує на користь Продавця штраф у розмірі 35 (тридцять п'ять) відсотків від вартості своєчасно неоплаченого товару. Даний пункт застосовується щодо кожної поставленої партії товару окремо (п. 7.7);

- Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31 грудня 2013 року, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного і належного виконання (здійснення). В разі відсутності повідомлень жодної із сторін про припинення дії цього договору, договір автоматично вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих же умовах. Дане правило автоматичної пролонгації діє без обмежень (п.п. 9.1, 9.2).

За доводами позивача на виконання Договору він надав відповідачу у 2015 році паливно-мастильні матеріали, далі - ПММ, згідно видаткових накладних, перелік яких наведений у позовній заяві, 8 205 літрів на загальну суму 829 282,56 грн. ПММ отримані відповідачем на АЗС за адресою: м. Черкаси, вул. Громова, 167, яка підпорядковується ТОВ "Інтертранспостач", яка взаємодіє із ТОВ "Регіон Черкаси", а останній уклав договір купівлі - продажу нафтопродуктів № РРЧ від 21.11.2014 із ТОВ "КАССАД". Позивач стверджує, що відповідач за отримані ПММ розрахувався частково на суму 756 976,70 грн., відповідно його борг перед позивачем складає 72 305,86 грн., що становить суму первісно заявленої позовної вимоги. Позивач стверджує, що видаткові накладні, які підписані сторонами за 2015 рік, наявні не в повному обсязі, оскільки деякі з них не були повернуті відповідачем із своїм підписом та печаткою. Позивач доводить, що відповідач у 2015 році отримував у позивача ПММ як особисто, так і через довірених осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8. ПММ отримувалися як по видаткових накладних, так і по талонах, в яких зазначено дата видачі талона, вид палива, кількість палива у літрах, марка та номерний знак автомобіля, на який відбувався відпуск палива, прізвище довіреної особи, що має право отримувати паливо, підпис та штамп відповідача. Позивач стверджує, що дані талони за своє юридичною природою мають силу довіреності на отримання товарно - мастильних цінностей.

Оскільки відповідач сплатив не в повному обсязі та сплачував несвоєчасно кошти за отримані ПММ по видаткових накладних і талонах, тому позивач просить стягнути з відповідача 51047,88 грн. боргу та на підставі п. 7.7 Договору 46 903,84 грн. штрафу, що складає 35 % від вартості своєчасно неоплаченого товару, і три проценти річних в сумі 1 090,89 грн. за період з 27.06.2015 по 13.03.2016.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими до часткового задоволення, з огляду на таке.

Договір поставки № 23/01-14 від 23 січня 2014 року, на підставі якого виникли зобов'язання сторін, за своєю правовою природою відноситься до договорів поставки. Спір щодо його дійсності між сторонами відсутній.

Сторонами не подано доказів надіслання (чи вручення) одна одній повідомлення про припинення дії Договору чи про його дострокове розірвання. Отже відповідно до пункту 9.2. Договору він був автоматично пролонгованим і діяв по 31.12.2014, по 31.12.2015 та фактично є діючим по 31.12.2016.

Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписом частини 6 статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України, статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Як вказано вище, в пункті 6.4 Договору сторони передбачили, що Покупець зобов'язується оплатити Продавцю за поставлений товар протягом 3 (трьох) календарних днів від дати отримання товару, якщо не провадилася попередня оплата згідно рахунку-фактури за згодою сторін.

Статтею 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Як вбачається із тексту Договору, сторони погодили його істотні умови, при цьому щодо ціни товару вказали, що ціна одиниці Товару зазначається в рахунках-фактурах чи інших аналогічних документах та ціна товару обумовлюється Сторонами на день проплати. Тобто, в Договорі ціна товару не вказана, однак виписаний порядок її визначення: в будь-якому випадку ціна Товару повинна бути погоджена обома сторонами.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами існували тривалі господарські відносини поставки, зокрема в 2014-2015 роках позивач поставляв, а відповідач отримував паливно-мастильні матеріали, про що сторони складали та підписували видаткові накладні, в яких зазначалися вид ПММ, кількість, ціна, загальна вартість товару, та відповідач здійснював позивачу оплату за отримані ПММ.

За доводами позивача із січня 2015 року порядок отримання відповідачем ПММ був змінений з його ініціативи та відповідач виписував талони на отримання ПММ водіями, з якими він був у договірних відносинах, і останні отримували товар, а відповідач підтверджував фактичне отримання ПММ підписанням видаткових накладних.

Вказані позивачем видаткові накладні за січень-квітень 2015 року, що підписані відповідачем, останнім визнаються; факт отримання ПММ по названих накладних відповідачем підтверджується, здійснення оплати вартості ПММ по цих накладних із простроченням вказаного в Договорі строку відповідачем не заперечується.

Пунктом 7.7. Договору передбачено обов'язок Покупця сплатити на користь Продавця (у випадку порушення умов оплати вартості поставленого товару) штраф у розмірі 35 (тридцять п'ять) відсотків від вартості своєчасно неоплаченого товару. При цьому вказано, що даний пункт застосовується щодо кожної поставленої партії товару окремо.

Перевіривши подані позивачем та відповідачем розрахунки штрафу (т. 2 а.с. 73, 42), суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню штраф в сумі 23 437,12 грн. за порушення строку оплати вартості товару, отриманого відповідачем протягом лютого-квітня 2015 року, по видаткових накладних, що погоджені та підписані обома сторонами. Вказані у обох розрахунках суми і дати продаж та оплат співпадають, спору по них немає. В результаті належного розрахунку штрафу за несвоєчасну оплату відповідачем вартості отриманого товару по поставках з 20.02.2015 по 24.04.2015 включно суд приходить до висновку, що арифметичний розрахунок штрафу, виконаний позивачем (з 1-го по 25-й пункт розрахунку на а.с. 73) є правильним, однак при виконанні розрахунку штрафу повинні враховуватися в першу чергу перераховані відповідачем суми, а потім - суми поставки по видаткових накладних і на залишок заборгованості по кожній видатковій накладній (що є окремою партією товару) повинен нараховуватися штраф 35%. Доводи представника відповідача в цій частині суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідачем не доведено, що кожна сума перерахованих коштів повинна була враховуватися лише на погашення поставки цією ж датою, та не пояснено, яким чином і коли повинні були погашатися залишки несплачених сум, адже практично кожна проплачена відповідачем сума була меншою за суму поставки товару.

Посилання представника відповідача на пункт 6.5. Договору як на підставу виконаного ним розрахунку суд вважає неправильним, оскільки в результаті розгляду умови цього пункту суд приходить до висновку, що в ньому виписана умова про те, що у разі перерахування коштів неповними сумами (тобто недостатніми для погашення всієї суми поставки) кошти повинні зараховуватися в порядку черговості поставки товару. Тому правильним буде спочатку направлення коштів на погашення залишку заборгованості по попередній поставці і лише залишок суми коштів повинен направлятися на сплату суми поставки відповідної дати.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу в сумі 51 047,88 грн. за поставку ПММ в травні-червні 2015 року та нарахувань за його несплату, суд приходить до такого.

Згідно статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено і належними доказами не підтверджено заборгованість відповідача саме в заявленій позивачем сумі, оскільки, як встановлено, в самому Договорі ціна Товару не вказана, а доказів погодження відповідачем ціни ПММ суду не подано, видаткові накладні за травень-червень 2015 року (далі - спірні накладні), на які посилається позивач як на підставу створення боргу, відповідачем не підписані. Виписані позивачем рахунки не можуть бути доказом узгодження ціни ПММ: це є пропозицією Продавця, а згода Покупця відсутня. У надісланих позивачем електронною поштою рахунках і у спірних видаткових накладних ціни не співпадають. Податкові накладні від 12.06.2015 та 24.06.2015 не можуть свідчити про узгодження ціни ПММ, оскільки податкові накладні виписані на суми перерахованих відповідачем коштів у ці дати, однак при перерахуванні коштів у платіжних дорученнях відповідач посилався на Договір, а не на рахунки позивача.

Доводи позивача про те, що відповідач не повернув йому спірні видаткові накладні, нічим не підтверджені, оскільки позивач не подав доказів того, що він надсилав (чи вручав) відповідачу ці видаткові накладні для узгодження та підписання. Як вбачається із матеріалів справи і не спростовано позивачем, він надіслав відповідачу накладні лише 17.12.2015. Помилковим є твердження позивача про виникнення у нього права підписати видаткові накладні в односторонньому порядку відповідно до ч. 1 ст. 8, ч. 4 ст. 882 ЦК України, оскільки вказані позивачем норми стосуються правовідносин будівельного підряду і не можуть поширюватися на правовідносини поставки, оскільки останні врегульовані спеціальними главами Цивільного та Господарського кодексів України. Тому безпідставним є нарахування позивачем штрафу і трьох процентів річних від дат спірних накладних.

Відповідачем не спростовані факти отримання ПММ водіями відповідача по талонах, які містять реквізити відповідача, однак у талонах відсутня ціна ПММ та їх вартість, отже визначити вартість товару по талонах неможливо. Виходячи з того, що відсутність узгодженої сторонами ціни товару унеможливлює визначення вартості отриманого ПММ, тому кількість фактично отриманих відповідачем ПММ та підстави їх отримання у даній справі не визначається.

Оскільки позивачем не доведено суму боргу відповідача по видаткових накладних за травень-червень 2015 року та не доведено період прострочення, тому відсутні підстави для стягнення нарахованих на них сум штрафу та трьох процентів річних.

З огляду на викладені вище обставини, подані суду докази та вказані норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення в частині стягнення з відповідача 23 437 грн. 12 коп. штрафу. У задоволенні решти вимог позивачу слід відмовити у зв'язку з недоведеністю.

На підставі статті 49 ГПК України з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу, пропорційно розміру задоволених вимог, понесені останнім витрати на сплату судового збору в сумі 351 грн. 45 коп. Витрати позивача на отримання відомостей з ЄДР не підлягають відшкодуванню з відповідача виходячи з того, що відповідно до приписів статті 44 ГПК України до судових витрат відносяться зокрема витрати, пов'язані з розглядом справи, однак позивачем не доведено пов'язаність понесених ним витрат із розглядом даної справи: такий Витяг із ЄДР позивач міг отримати ще при укладенні Договору; адреса відповідача у Договорі відповідає його адресі в ЄДР; листи позивача, що направлялися відповідачу за цією адресою, останній отримував.

З огляду на викладене, керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (18030, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КАССАД" (18016, м. Черкаси, вул. Одеська, 50, каб. 507, ідентифікаційний код 38161889) - 23 437 грн. 12 коп. (двадцять три тисячі чотириста тридцять сім гривень 12 копійок) штрафу, 351 грн. 45 коп. (триста п'ятдесят одну гривню 45 копійок) витрат на сплату судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 28.03.2016 (понеділок).

Суддя А.Д. Пащенко