ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2016 р. Справа № 925/228/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Декабристів, 27 (для листування: АДРЕСА_1, ОСОБА_2А.)

до товариства з обмеженою відповідальністю «Золотоніське звірогосподарство», Черкаська область, Золотоніський район, с. Кедина Гора

про стягнення 57 511,97 грн. заборгованості та санкцій,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю;

від відповідача: участі не брав.

Позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Золотоніське звірогосподарство» про стягнення з відповідача 57 511,97 грн. заборгованості, санкцій, та відшкодування судових витрат за договором поставки від 06.12.2013р. №Д-4.

Представник позивача вимоги підтримав та надав оригінали документів для огляду. Заперечив розрахунок за товар.

Відповідач вимоги не заперечив, відзиву не подав, свого представника в засідання не направив, хоча був належно повідомлений про час і місце розгляду спору розписка в поштовому повідомленні про вручення ухвали суду відповідачу 17.03.2016р.

Неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та незявлення представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними доказами відповідно до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України. Адреса відповідача відповідає адресі, вказаній в реєстраційних документах. Місце проведення господарської діяльності відповідно до положень ст. 93 Цивільного кодексу України відповідає адресі реєстрації. Доказів проведення розрахунку не надано.

На запитання головуючого учасники спору заявили:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено такі взаємовідносини сторін:

Між сторонами виникли господарські відносини придбання за плату відходів риби на підставі договору від 06.12.2013р. №Д-4. За згодою сторін дія договору пролонгована до 31.12.2015р.

12.11.2015р. позивачем видано відповідачу обумовлений договором товар та накладну №10 і товарно-транспортну накладну №10 20700 кг риби та рибопродукту на суму 51750 грн. Одночасно видано і рахунок відповідачу на оплату. Відповідач мав здійснити оплату протягом 3 банківських днів з моменту отримання товару.

Відповідачем оплата за отриманий товар не проведена.

На момент звернення з позовом позивач вимагає стягнення 51750 грн. основного боргу.

На суму боргу позивачем нараховано 1863 грн. інфляційних збитків, 467,88 грн. -3% річних за користування чужими грошовими коштами, 3431,09 грн. пені, які позивач просить стягнути з відповідача.

Ухилення відповідача від проведення розрахунку стали причиною звернення позивача до суду за захистом порушеного права та примусового стягнення боргу.

Відповідач не заперечив наявність господарських відносин між сторонами, не заперечив належне виконання позивачем умов договору стосовно кількості та якості придбаного майна.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони є субєктами господарювання на ринку послуг.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

Діяльність фізичної особи-підприємця регламентована нормами Конституції України, Цивільного та Господарського кодексів України, інших підзаконних нормативних документів.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли господарські відносини з придбання за плату товару риби та відходів риби. Сторони погодили вид, обєм та ціну партії товару.

Між сторонами 06.12.2013р. укладено письмовий двосторонній оплатний консенсуальний договір поставки №Д-4 (а.с. 12-14, з додатковою угодою).

За правовою природою дані господарські відносини є відносинами купівлі-продажу і відповідають вимогам гл. 54 ЦК України.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір поставки від 06.12.2013р. №Д-4 не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідачу за договором поставки №Д-04 від 06.12.2013р. за видатковою накладною №Д-00000010 від 12.11.2015р. (а.с. 17), товарно-транспортною накладною №10 (а.с. 16) передано рибу та рибні відходи вагою 201700 кг, на суму 51750 грн. (без ПДВ). Відповідач прийняв товар. Заяв про відмову у прийнятті виконання не було. Заяв про недосягнення згоди по істотних умовах договору купівлі-продажу не заявлено.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд враховує обовязок відповідача оплатити придбаний товар після його одержання протягом 3 банківських днів, оскільки сторони письмово встановили строк розрахунку за отриманий товар кожної середи по факту відвантаження товару покупцеві (п. 4.1 договору, а.с. 12 зворот).

Суд враховує відсутність претензій відповідача стосовно неналежної поставки товару, недопоставки товару чи іншого невиконання умов спірного договору.

Суд також враховує, що Відповідач свої зобовязання в частині належної та повної оплати за вже отриманий товар належним чином не виконав.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, тому суд вважає обґрунтованим та доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача суми заборгованості за поставлений товар у розмірі 51750 грн. Позов в цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у відповідності з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Позивач з посиланням на положення ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України нараховує відповідачу 3431,09 грн. пені станом на 07.03.2016р. з посиланням на облікову ставку Національного Банку України. Суд відмовляє в задоволенні даної вимоги про стягнення пені, оскільки договір про забезпечення виконання зобовязання у виді неустойки не укладено в письмовому виді між сторонами, чим порушено вимоги ст.ст. 546, 547 ЦК України. Ст. 231 ГК України не забезпечує зобовязання у виді пені, а лише встановлює строк, протягом якого пеня може бути стягнута.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 467,88 грн. 3% річних та 1863,00 грн. інфляційних збитків за прострочення грошового зобовязання з посиланнями на вимоги ст. 625 ЦК України (а.с. 4). Відповідач вимоги не заперечив.

Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора штрафних санкцій апаратного комплексу «Еліт: ОСОБА_3». Розрахунок позивачем виконано невірно. Розмір нарахованих позивачем інфляційних не перевищує можливого нарахування. Належить стягнути 1863 грн. інфляційних з розрахунку боргу 51750 грн. та періоду нарахування з 01.11.2015р. до 01.02.2016р., та 395,57 грн. - 3% річних з простроченої суми за період з 01.11.2015р. по 01.02.2016р. В решті вимоги про стягнення 3% річних належить відмовити.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання заперечень суду по суті спору чи доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів обєктивної неможливості заперечення вимог чи погашення боргу.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача та стягнути на користь позивача 1 378 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Золотоніське звірогосподарство», Черкаська область, Золотоніський район, с. Кедина Гора, , номер рахунку в банку невідомий

на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Декабристів, 27, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1, номер рахунку в банку невідомий

51750 грн. заборгованості, 1863,00 грн. інфляційних збитків, 395,57 грн. 3% річних та 1378,00 грн. судового збору.

В решті вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 28.03.2016р.

Суддя Г.М. Скиба