РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р. Справа № 902/1538/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Розізнана І.В.

судді Грязнов В.В. ,

судді Мельник О.В.

при секретарі судового засідання Романчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача-1 публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення господарського суду Вінницької області від 11.01.2016р. у справі №902/1538/15 (суддя Тварковський А.А.)

за позовом приватного малого підприємства "Павлін" (м. Вінниця)

до відповідачів: 1) публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (м. Київ); 2) публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" в особі Вінницького відділення АТ "УкрСиббанк" (м.Вінниця)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1) фізичної особи ОСОБА_1 (м. Біла Церква, Київська область); 2) фізичної особи ОСОБА_2 (м. Вінниця)

про визнання припиненими зобов'язань

за участю представників:

позивача - Без`язичний Ю.Ю., представник за довіреністю від 19.05.2015р., Шуманський В.М., представник за довіреністю від 20.05.2015р.;

відповідачів - не з'явились;

третіх осіб - не з'явилися;

Судом роз`яснено представникам права та обов`язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Приватне мале підприємство "Павлін" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом про визнання припиненими зобов'язань за кредитним договором №0 від 07.11.2006 року, який укладений між приватним малим підприємством "Павлін" та акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та за договором іпотеки від 09.11.2006 року, який укладений між приватним малим підприємством "Павлін" та акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк".

Рішенням господарського суду Вінницької області від 11.01.2016р. у справі № 902/1538/15 позов задоволено повністю.

Визнано припиненими зобов'язання приватного малого підприємства "Павлін" перед публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" за кредитним договором №0 від 07.11.2006 року, який укладений між приватним малим підприємством "Павлін" та акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", право вимоги за яким перейшло до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", в частині заборгованості за кредитом в загальному розмірі 4 798 270 грн. 82 коп.

Визнано припиненим договір іпотеки від 09.11.2006 року, який укладений між приватним малим підприємством "Павлін" та акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", право вимоги за яким перейшло до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на користь приватного малого підприємства "Павлін" 2436 грн. витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулося з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що залучаючи до участі у справі в якості відповідача-2 АТ "УкрСиббанк" в особі Вінницького відділення АТ "Укрсиббанк", суд першої інстанції порушив вимоги ст. 21 ГПК України. Відповідачем у даній справі може бути виключно АТ "УкрСиббанк", а представництво інтересів може здійснювати відособлений підрозділ, якщо таке право йому надано установчими або іншими документами, відповідно до вимог ч. 4 ст. 28 ГПК України. Однак, в матеріалах справи відсутній докази, якими підтверджуються повноваження Вінницького відділення АТ "Укрсиббанк" на представництво інтересів АТ "Укрсиббанк" в господарському суді.

Скаржник зазначає, що ухвала суду від 24.12.2015р. направлялася АТ "УкрСиббанк" за адресою: м. Вінниця, вул. В. Чорновола, 29-а. Натомість у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зазначена інша адреса: м. Харків, проспект Московський, 60, тому відповідач-2 не може вважатися належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, що є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції, згідно п. 2 ч. 3 ст. 104 ГПК України.

Скаржник вказує, що необхідною умовою зарахування зустрічних однорідних вимог є право банку на договірне списання коштів з рахунку, яке передбачено відповідним договором. Разом з тим, жодним пунктом договорів, наданих ПМП "Павлін" до суду, не передбачено право здійснювати договірне списання.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що рахунок НОМЕР_1, вказаний у договорах банківського вкладу, не належить ОСОБА_1, що підтверджується випискою руху коштів по рахунку НОМЕР_1. Надані позивачем виписки не містять даний номер рахунку, а тому не можуть вважатися належним і допустимим доказом внесення коштів саме на рахунок за даним номером на виконання умов договорів банківського вкладу.

Скаржник вказує, що сума боргу ПМП "Павлін" станом на день звернення до суду з позовом є більшою від суми, яка стягнута рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2014р. по справі №127/28858/13-ц, тому основне зобов'язання не є припиненим повністю навіть у разі припинення зобов'язання на суму 4 798 270, 82 грн., відповідно і відсутня правова підстава для припинення договору іпотеки.

АТ "УкрСиббанк" подало до суду заяву (вх. №4979/16 від 22.02.2016р.), в якій зазначає, що не може забезпечити явку повноважного представника, у зв'язку з виробничою завантаженістю працівників, а тому не заперечує щодо розгляду даної справи за його відсутності та просить суд апеляційну скаргу задоволити, рішення скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Приватне мале підприємство "Павлін" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №7378/16 від 17.03.2016р.), в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 10.02.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.02.2016р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_2, розгляд справи відкладено.

Представники позивача в судовому засіданні 22.03.2016р. заперечили доводи апеляційної скарги, вважають їх безпідставними та необґрунтованими, тому просять залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання 22.03.2016р. представники відповідачів та третіх осіб не з'явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлені у встановленому законом порядку.

ПАТ "Дельта Банк" надіслало до суду клопотання (вх. №7925/16 від 22.03.2016р.), в якому просить відкласти розгляд справи, у зв'язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

Розглянувши клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи, апеляційний суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18, від 26.12.2011 року, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Оскільки представництво в господарському процесі не обмежується певним колом осіб, тому відповідач-1 зобов'язаний добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та забезпечити явку свого представника в судове засідання. Таким чином, нез'явлення представника відповідача-1 через його зайнятість у розгляді іншої судової справи не є підставою для відкладення розгляду справи, тому апеляційний суд приходить до висновку відмовити в задоволенні даного клопотання. При цьому, суд звертає увагу про нез`явлення представника відповідача-1 в судове засідання 23.02.2016р. та судове засідання 22.03.2016р. (клопотання про відкладення розгляду справи (вх. №5212/16 від 23.02.2016р., вх. №7925/16 від 22.03.2016р.) (а.с. 160).

На виконання вимог суду ПАТ "Дельта Банк" надало суду довідку №2263 від 11.03.2016р., в якій зазначено, що ПАТ "Дельта Банк" укладено з ОСОБА_5 договір банківського вкладу (депозиту) №2630/40/171911 від 26.01.2010Р.; довідку №2117 від 09.03.2016р. щодо розкриття банківської таємниці, в якій відповідач-1 повідомив суд про те, що на ім'я ОСОБА_1, станом на 27.02.2015р. було відкрито ряд рахунків та копію постанови про отримання зразків для експертизи від 08.06.2013р., згідно якої в провадженні прокуратури м. Біла Церква перебувала (ває) кримінальна справа №52-2818 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні передбачених ч. 4, 5 ст. 191, ч. 3, ст. 28, ч. 2, ст. 366 КК України та інших, щодо фактів заволодіння працівниками Білоцерківського відділення АТ "Дельта Банк" депозитними вкладами фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_1

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце судового розгляду, явка сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представників позивача, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

07.11.2006 року між АКІБ "УкрСиббанк" в особі начальника відділення №199 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ "УкрСиббанк" Подолян Л.М. та ПМП "Павлін" в особі директора ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у формі одного траншу або декількох траншів, але в будь-якому випадку в межах загальної суми кредиту в іноземній валюті, що дорівнює 370 000 шв. франків у порядку та на умовах, визначених договором. Загальна сума кредиту дорівнює еквіваленту 1 486 607, 46 грн. за курсом Національного банку України на день укладення договору (а.с. 11-16).

У відповідності до п.1.2.1. кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 06.11.2017 року.

За використання кредитних коштів за цим договором встановлюється процентна ставка в розмірі 8,49 % річних, якщо не встановлена інша ставка, згідно умов цього договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ "УкрСиббанк" та ПМП "Павлін" було укладено договір іпотеки б/н від 09.11.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Конюк В.О., зареєстрований в реєстрі під № 4179 (а.с. 19-21).

Відповідно до п.1.1. договору іпотеки в іпотеку передано нерухоме майно: нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: м. Вінниці, вул. Пирогова, №131-А.

08.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, що підтверджується випискою з договору та додатком до договору (а.с. 22-23).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2014 року у справі №127/28858/13-ц за позовом ПАТ "Дельта Банк" до ПМП "Павлін" та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги задоволено; стягнуто солідарно з ПМП "Павлін" та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Дельта Банк" 4798270 грн. 82 коп., що становить заборгованість за кредитним договором від 07.11.2006 року №0 станом на 12.03.2014 року, в тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 3087876 грн. 42 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 110115 грн. 75 коп.; розмір нарахованих відсотків за кредитом в сумі 1509232 грн. 77 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 91 045 грн. 88 коп. (а.с. 24-26).

28.04.2010р. між ОСОБА_1 та ПАТ "Дельта Банк" в особі заступника начальника Білоцерківського відділення ПАТ "Дельта Банк" ОСОБА_6, яка діяла на підставі довіреності від 01.12.2008 року, укладено договір банківського вкладу "Зростаючий" у доларах США № 2630/40/3531, на виконання умов якого ОСОБА_1 28.04.2010 р. вніс в касу банку вклад готівковими коштами в розмірі 122 995 доларів США, що підтверджується банківською випискою №10001008 від 28.04.2010 року (а.с. 33-34).

21.05.2010р. між ОСОБА_1 та ПАТ "Дельта Банк" в особі заступника начальника Білоцерківського відділення ПАТ "Дельта Банк" ОСОБА_6, яка діяла на підставі довіреності від 01.12.2008 року, укладено договір банківського вкладу "Зростаючий" у доларах США №2630/40/5409, на виконання умов якого ОСОБА_1 вніс в касу банку вклад готівковими коштами в розмірі 71 842 доларів США, що підтверджується банківською випискою №28017449 від 21.05.2010 року (а.с. 35-36).

21.05.2010р. між ОСОБА_1 та ПАТ "Дельта Банк" в особі заступника начальника Білоцерківського відділення ПАТ "Дельта Банк" ОСОБА_6, яка діяла на підставі довіреності від 01.12.2008 року, укладено договір банківського вкладу "Зростаючий" у доларах США №2630/40/5416, на виконання умов якого ОСОБА_1 вніс в касу банку вклад готівковими коштами в розмірі 13 750 доларів США, що підтверджується банківською випискою №28017476 від 21.05.2010 року (а.с. 37-38).

26.05.2010р. між ОСОБА_1 та ПАТ "Дельта Банк" в особі заступника начальника Білоцерківського відділення ПАТ "Дельта Банк" ОСОБА_6, яка діяла на підставі довіреності від 01.12.2008 року, укладено договір банківського в вкладу "Зростаючий" у доларах США №2630/40/5472, на виконання умов якого ОСОБА_1 вніс в касу банку вклад готівковими коштами в розмірі 134 120 доларів США, що підтверджується банківською випискою №28061017 від 26.05.2010 року (а.с. 39-40).

Суд апеляційної інстанції вважає, що банківські виписки за №10001008 від 28.04.2010 року, №28017449 від 21.05.2010 року, №28017476 від 21.05.2010 року, №28061017 від 26.05.2010 року є належними і допустимими доказами, в розумінні ст. 33-34 ГПК України, того, що ОСОБА_1 вніс відповідачу-1 готівкою кошти на виконання вищевказаних договорів банківського вкладу, враховуючи наступне.

Відповідно до пунктів 1.1-1.4 вказаних договорів вкладник передає банку грошові кошти в розмірі та на строк, що визначені цим договором, а банк приймає вклад, сплачує за ним проценти та повертає вклад у встановленому цими договорами порядку. Вклад залучається на строк з моменту зарахування вкладу на рахунок, зазначений у п.2.1 цих договорів. Процентна ставка на суму вкладу становить 9 процентів річних.

Відповідно до п.2.1 договору № 2630/40/3531 від 28.04.2010р. банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2.

Відповідно до п.2.1 договору № 2630/40/5409 від 21.05.2010р. банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2.

Відповідно до п.2.1 договору № 2630/40/5416 від 21.05.2010р. банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2.

Відповідно до п.2.1 договору № 2630/40/5472 від 26.05.2010р. банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2.

Вищевказані договори банківського вкладу є ідентичними, вони укладені між одними і тими ж сторонами і по них відкритий один спільний вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1.

Відповідно до п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 року за №1256/8577, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до п. 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року №337, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.09.2003 року за №768/8089, в редакції, яка була чинною на момент укладення спірних договорів банківських вкладів, вказано, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

З огляду на вищевказані положення п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 року за №1256/8577, п. 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України 14.08.2003 року №337, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.09.2003 року за №768/8089, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Відповідно до п. 7 Листа Національного банку України від 18.08.2004 року за №18-111/3249-8378 "Про деякі питання застосування Цивільного кодексу України в банківській діяльності" банки у своїй діяльності при укладенні договорів банківського вкладу мають керуватися нормами Цивільного кодексу України та Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516 виходячи з того, що перелік документів, якими підтверджується письмова форма банківського вкладу, не є вичерпним. Тому банки можуть випускати ощадні книжки при здійсненні вкладних (депозитних) операцій із фізичними особами або випускати інші документи, визначені Цивільним кодексом України, Положенням та звичаями ділового обороту. Такими документами, що підтверджують письмову форму договору, зокрема можуть бути виписки по рахунках, прибуткові та видаткові ордери тощо. Проте при застосуванні документів, які визнані звичаями ділового обороту, слід враховувати вимогу ст. 7 Цивільного кодексу України стосовно того, що звичай, що суперечить договору або актам цивільного законодавства, у цивільних відносинах не застосовується.

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України №254 від 18.06. 2003 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 р. № 559 / 7880, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що вищевказані банківські виписки за №10001008 від 28.04.2010 року, №28017449 від 21.05.2010 року, №28017476 від 21.05.2010 року, №28061017 від 26.05.2010 року є належними і допустимими доказами по справі та є підтвердженням того, що ОСОБА_1 вніс ПАТ "Дельта банк" готівкою кошти на виконання вищевказаних договорів банківського вкладу, натомість твердження скаржника щодо не підтвердження внесених грошових коштів на депозитний рахунок не знайшло свого відображення та повністю спростовується матеріалами справи.

Щодо посилання скаржника на те, що депозитний рахунок НОМЕР_1 належить іншій особі, зокрема фізичній особі ОСОБА_10, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Скаржником з невідомих суду причин даної виписки в суді першої інстанції надано не було, більш того приєднавши її до апеляційної скарги останній не обґрунтовує причин не подання її під час розгляду в суді першої інстанції.

Суд звертає увагу на п. 2.1. договорів банківського вкладу, відповідно до якого банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1, тобто даний вкладний рахунок банк зобов'язався відкрити своєму вкладнику, в даному випадку ОСОБА_1 Видавши особі виписки про внесення грошових коштів, банк підтвердив факт здійснення банківської операції, - внесення готівки на банківський рахунок.

Також, надана скаржником постанова про отримання зразків для експертизи від 08.06.2013р., згідно якої в провадженні прокуратури м. Біла Церква перебувала (ває) кримінальна справа №52-2818 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні передбачених ч. 4, 5 ст. 191, ч. 3, ст. 28, ч. 2, ст. 366 КК України та інших, щодо фактів заволодіння працівниками Білоцерківського відділення АТ "Дельта Банк" депозитними вкладами фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_1, додатково підтверджує те, що дані договори банківських вкладів укладались з Банком в особі уповноваженої особи і грошові кошти відповідно передавались вкладником.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тобто законом закріплений принцип призумпції дійсності правочину. Скаржником не надано суду доказів того, що надані позивачем договори банківського вкладу визнані судом недійсними, а тому, в розумінні ст. 204 ЦК України, вони є правомірними та такими, що породжують права та обов'язки у відповідності до ст. 11 ЦК України.

Колегія суддів звертає увагу на положення ч. 1 ст. 1172 ЦК України, якою регулюється відшкодування юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником чи іншою особою, а саме юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Щодо наданої скаржником довідки за №2117 від 09.03.2016р. про наявні у ОСОБА_1 карткові рахунки відкриті у ПАТ "Дельта Банк", то вона жодним чином не спростовує належне укладення посадовою особою ПАТ "Дельта Банк" договорів банківського вкладу, оскільки з даної довідки вбачається лише наявність коштів на карткових рахунках останнього, та не містить відображення щодо зняття грошових коштів з вкладного (депозитного) рахунку ОСОБА_1 право вимоги за яким передано ПМП "Павлін".

27.02.2015 року між ОСОБА_1 та ПМП "Павлін" укладено договір про відступлення права вимоги б/н, згідно якого ПМП "Павлін" набуло право вимоги перед ПАТ "Дельта Банк" на суму 342707 доларів США, що еквівалентно до гривні станом на 27.02.2015 року, згідно офіційного курсу НБУ - 9 513 546 (дев'ять мільйонів п'ятсот тринадцять тисяч п'ятсот сорок шість) гривень 32 копійок (згідно офіційного курсу НБУ станом на 27.02.2015 року: 1 долар США/ 27,76 гривень) (а.с. 27-29).

Листом-повідомленням ОСОБА_1 звернувся до ПАТ "Дельта Банк", в якому повідомив про те, що між ним та ПМП "Павлін" укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 відступив ПМП "Павлін" належне йому право вимоги, згідно договорів банківського вкладу (а.с. 31).

09.11.2015 року ПМП "Павлін" звернулось до відповідача-1 із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог (вих.№11 від 09.11.2015 року), яка зареєстрована за вх. №3166821 (а.с. 41-42). Також заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог ПМП "Павлін" було надіслано цінним листом з описом вкладення на адресу ПАТ "Дельта Банк" (м. Київ, вул. Щорса, 36-Б), яка отримана представником ПАТ "Дельта Банк" 18.11.2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштової кореспонденції (а.с. 98-101).

Предметом даного позову є вимога позивача про визнання припиненими зобов'язань за кредитним договором №0 від 07.11.2006 року, який укладений між приватним малим підприємством "Павлін" та акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та за договором іпотеки від 09.11.2006 року, який укладений між приватним малим підприємством "Павлін" та акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк".

Суд апеляційної інстанції вказує, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1 ст. 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За положеннями ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом ( ч.1 ст. 514, ч. 1 ст. 515 ЦК України).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ПМП "Павлін" на підставі договору про відступлення права вимоги від 27.02.2015р. став вкладником банку, набув прав та обов'язків сторони (кредитора) за договорами банківського вкладу та одночасно є зобов'язаною особою за кредитним договором №0 від 07.11.2006р., право вимоги за яким перейшло до ПАТ "Дельта Банк", згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011р.

Відповідно до вимог статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" 02 березня 2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову №150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних". Згідно із постановою Правління Національного банку України від 02.10.2015р. №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015р. прийнято рішення №181 "Про початок здійснення процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ "Дельта Банк" та призначено уповноважену особу Фонду провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В. строком на 2 роки з 05.10.2015 року до 04.10.2017 року включно.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції Закону України від 16.07.2015 N 629-VIII, який набрав чинності 12.08.2015) з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом від 21.09.2015р. №12-33820/15 роз'яснив, що пункт 8 частини 2 статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015, застосовується уповноваженими особами Фонду в усіх банках, що знаходяться на стадії ліквідації, незалежно від дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії банку.

Про можливість застосування пункту 8 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" для зарахування зустрічних однорідних вимог йдеться в постановах Вищого господарського суду України від 01.03.2016р. у справі №924/1498/15 та від 09.03.2016р. у справі №910/26038/15.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом ст. 601 ЦК України припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги - це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї з сторін і вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: вимоги сторін мають бути зустрічні (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); однорідні (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей).

Господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони (ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України).

Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Враховуючи викладене, вимоги ПАТ "Дельта Банк" до ПМП "Павлін" за кредитним договором №0 від 07.11.2006р. та вимоги ПМП "Павлін" до ПАТ "Дельта Банк" за договорами банківського вкладу №2630/40/3531 від 28.04.2010 року, №2630/40/5409 від 21.05.2010р., 2630/40/5416 від 21.05.2010 року та №2630/40/5472 від 26.05.2010 року є зустрічними і однорідними (грошовими) вимогами, оскільки ПМП "Павлін" є стосовно ПАТ "Дельта Банк" як боржником (за кредитним договором) так і кредитором (за договорами банківського вкладу (депозиту), тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зобов'язання позивача перед відповідачем-1 за кредитним договором є припиненими, у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог на підставі ст. 601 ЦК України, ст. 203 ГК України та п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". При цьому, судом апеляційної інстанції приймається до уваги те, що за кредитним договором №0 від 07.11.2006р. не здійснювалось заміни застави, кошти перебували на депозитному рахунку ПМП "Павлін" на дату початку процедури ліквідації банку, а договірне списання коштів з рахунку передбачено умовами кредитного договору (п. 10.1. договору).

Суд апеляційної інстанції вказує також на те, що ПМП "Павлін" став стосовно ПАТ "Дельта Банк" як боржником (за кредитним договором) так і кредитором (за договорами банківського вкладу (депозиту) до початку виведення Фондом банку з ринку, так як лише 02.03.2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову №150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", в свою чергу кредитний договір №0 укладений 07.11.2006р., а договір про відступлення права вимоги 27.02.2015р.

Також, суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що достатньою умовою вважати зарахування зустрічних вимог завершеним є наявність заяви однієї сторони із повідомленням про це іншої сторони (аналогічна правова позиція виражена в постанові ВГСУ від 09 лютого 2011р. справа № 21/8-08).

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у даному випадку в заліку, що проводиться у відповідності до ст. 601 Цивільного кодексу України взагалі не приймають участь грошові кошти, тобто, не відбувається між сторонами обміну саме грошовими коштами шляхом перерахування на відповідні рахунки, отже, сторони спору не повинні мати в наявності грошові суми, що необхідні для заліку, залік проводиться винятково в документарній формі. Документарна форма заліку не породжує послідуючий обмін коштами, а навпаки передбачає винятково зміну облікових записів щодо заборгованостей в бухгалтерському обліку сторін спору.

Таким чином, зміна облікових записів в бухгалтерському обліку сторін спору щодо погашення взаємних заборгованостей не потребує від позивача наявності грошових коштів для фізичного розрахунку з відповідачем, отже, і не потребує надання позивачу пріоритету перед іншими кредиторами, що знаходяться в реєстрі кредиторів банку, перед товариством. За рахунок цих коштів неможливо здійснювати погашення заборгованості банку перед іншими кредиторами, тому взаємозалік ніяким чином не зачіпає інтересів інших кредиторів.

Судова колегія зазначає, що статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що право іпотеки припиняється у випадку припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Аналізуючи вищезазначені норми права, колегія суддів вказує, що іпотека як вид забезпечення виконання зобов'язання має похідний характер від основного (забезпечуваного) зобов'язання та є дійсною до моменту припинення основного зобов'язання, тобто підставою для її припинення є припинення забезпечуваного ним зобов'язання.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір іпотеки б/н від 09.11.2006 року, укладений в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ "УкрСиббанк" (право вимоги якого перейшло до ПАТ "Дельта Банк"), посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Конюк В.О., зареєстрований в реєстрі під № 4179, є припиненим на підставі ст. 3, 17 Закону України "Про іпотеку", у зв'язку із припиненням основного зобов'язання. При цьому, апеляційним судом не приймається посилання скаржника на можливу зміну розміру заборгованості за кредитним договором, оскільки п. 2 ч. 2 ст. 46 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси. Тобто, даною статтею встановлено, що з дня початку процедури ліквідації банку зупиняються усі можливі нарахування по кредитному договору.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що залучення до участі у справі в якості іншого відповідача - публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" в особі Вінницького відділення АТ "УкрСиббанк" не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки це не вплинуло на загальну правову оцінку обставин справи та на правильність судового висновку щодо вирішення спору.

Судом також зазначається, що відповідно до абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалу суду від 24.12.2015р. надіслано відповідачу-2 за вказаною позивачем адресою, що підтверджується копією реєстру поштового відправлення рекомендованої кореспонденції господарського суду Вінницької області №1612 від 29.12.2015р. Як свідчить витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, відповідач-2 був обізнаний про наявність спору ще 04.01.2016р., а тому апеляційний суд приходить до висновку, що він належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, мав достатньо часу для подання доказів по справі.

Інші доводи скаржника не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана правова оцінка судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів, які відповідно до статей 33, 34 ГПК України засвідчують певні обставини і на яких ґрунтується висновок суду.

Суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку, а мотиви з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення господарського суду Вінницької області від 11.01.2016р. у справі № 902/1538/15 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.