КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р. Справа№ 910/31250/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

За участю секретаря судового засідання Бородуля В.В.

представників сторін:

від позивача - Лепех Л.Л., дов. № 354/00 від 12.01.2016 р.;

від відповідача - Цуперяк І.В., дов. № 91/2015/10/12-4 від 12.10.2015 р.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.01.2016 року

у справі № 910/31250/15 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про визнання припиненими зобов'язань по договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 року по справі № 910/31250/15 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 року по справі № 910/31250/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.03.2016 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 року по справі № 910/31250/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник Публічного акціонерного товариства «Київенерго» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

12.11.1999 року між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі - енергопостачальна організація, відповідач, ПАТ «Київенерго») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада» (далі - позивач, абонент, ТОВ «Рада») укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 7560002 (далі - Договір).

Предметом Договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 8.1 Договору, він набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2000 року.

Пунктом 8.3 Договору сторони погодили, що припинення дії Договору не звільняє «Абонента» від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії.

Згідно з п. 8.4 Договору, він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

26.04.2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», яким було внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, статтю 19 було доповнено частиною 4, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Одночасно було доповнено статтю 29 частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Оскільки ТОВ «Рада» не є ані кінцевим споживачем послуг, які надаються ПАТ «Київенерго», ані теплопостачальною організацією, то у зв'язку із внесенням до законодавства України вище вказаних змін, ТОВ «Рада» з 26.04.2014 року перестало бути виконавцем послуг з теплопостачання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 року у справі № 910/16031/15 Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 7560002 від 12.11.1999 року, укладений між позивачем та відповідачем у нашій справі, розірвано з моменту набрання рішенням законної сили (21.09.2015 року).

ПАТ «Київенерго» врахувавши вказані зміни до законодавства уклало 15.04.2015 року з ТОВ «Рада» Договір доручення № 112/53/15 (далі - Договір доручення), за умовами якого, довіритель (ПАТ «Київенерго») доручає, а повірений (ТОВ «Рада») приймає на себе зобов'язання вчиняти юридичні дії від імені та за рахунок довірителя, зокрема, обслуговування особових рахунків споживачів послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, здійснення щомісячного нарахування плати споживачам за вказані послуги, а також інші зобов'язання передбачені пунктами 1.1.1 - 1.1.14 договору доручення.

Пунктом 1.6 Договору доручення встановлено, що для вчинення повіреним юридичних дій, передбачених даним договором, довіритель видає повіреному належно оформлену довіреність.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ТОВ «Рада» посилається на те, що з урахуванням вимог ст. 607 Цивільного кодексу України з 26.04.2014 року взаємні зобов'язання позивача і відповідача по Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 7560002 від 12.11.1999 року були припинені у зв'язку із внесенням змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки позивач не є теплопостачальною організацією та не має статусу виконавця комунальних послуг. Враховуючи що Договір № 7560002 від 12.11.1999 року розірвано, існує лише Договір доручення № 112/53/15 від 15.04.2015 року, за яким позивач здійснює представницькі повноваження перед споживачами послуг як підрядник, ТОВ «Рада» просить визнати припиненими зобов'язання по Договору, які виникли з 26.04.2014 року, оскільки з цієї дати позивач перестав бути виконавцем послуг з теплопостачання, а отже з цієї дати не має можливості виконувати свої зобов'язання за договором.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею 714 Цивільного кодексу України також визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Приписами статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Відповідно до ст. 607 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Даною статтею унормовано, що обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними, так і фактичними. Головна умова полягає в тому, що за такі обставини не буде відповідати жодна зі сторін зобов'язання.

Стаття 607 Цивільного кодексу України застосовується тільки у випадках, коли відповідно до чинного цивільного законодавства за неможливість виконання, не відповідає жодна із сторін.

Обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними (заборона певної діяльності), так і фактичними (загибель індивідуально визначеної речі, яка мала б бути об'єктом виконання). Головна умова полягає в тому, що за такі обставини не буде відповідати жодна із сторін зобов'язання.

Водночас, суд не вбачає правових підстав для застосування положень ст. 607 Цивільного кодексу України, з огляду на наступне.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, «Правила надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення», які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 1497 від 30.12.1997 року, втратили чинність, натоміть набули чинності нові Правила, згідно з якими централізоване водовідведення, централізоване постачання холодної та гарячої води, централізоване опалення надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року визначено, що терміни, не визначені постановою, вживаються у значенні, наведеному у Законі України «Про житлово-комунальні послуги».

Як зазначено вище, 26.04.2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», яким було внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, ст. 19 було доповнено ч. 4, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Одночасно, ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» було доповнено ч. 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Позивач зазначив, що у зв'язку із внесенням змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» для ТОВ «Рада» стало неможливим виконання прийнятих на себе зобов'язань за Договором, оскільки з 26.04.2014 року позивач перестав бути споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а отже, у нього не має правових підстав здійснювати нарахування безпосереднім споживачам за надані відповідачем послуги та виконувати інші зобов'язання за Договором.

Проте, вказане прийняття змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачає ані автоматичного розірвання договорів у сферах теплопостачання та надання житлово-комунальних послуг, які діяли до прийняття цього закону, ані припинення зобов'язань за такими договорами. Даний Закон лише визначає, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Колегія суддів звертає увагу, що висновок суду про відсутність такого способу захисту, як визнання припиненими зобов'язань є безпідставним, оскільки вимога про визнання припиненими зобов'язань за договором по суті є вимогою про припинення господарських правовідносин за цим договором, що відповідає передбаченим ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України способам захисту.

При цьому, положеннями ст. 598 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України визначені способи захисту прав та інтересів суб'єктів господарювання, в тому числі у вигляді визнання наявності або відсутності прав, припинення правовідношення, відновлення становища, установлення, зміни і припинення господарських правовідносин, проте вказаними нормами права не передбачено такого способу захисту прав та інтересів, як визнання договору припиненим станом на минулий час. Тобто, визнання припиненими зобов'язань, у даному випадку, може відбутися з моменту винесення відповідного судового рішення, а не станом на певну дату в минулому.

Таким чином, у судовому порядку зобов'язання за Договором може бути припинено лише на майбутнє.

Враховуючи досліджені вище обставини, підстава для припинення правовідносин сторін за укладеним Договором з 26.04.2014 року, у розумінні положень ст. 607 Цивільного кодексу України, - відсутня.

Крім того, слід звернути увагу, що відповідно до п. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 року у справі № 910/16031/15 позовні вимоги задоволено частково. на постачання теплової енергії у гарячій воді № 7560002 від 12.11.1999 року, укладений між ТОВ «Рада» та ПАТ «Київенерго», розірвано з моменту набрання рішенням законної сили.

Вказане рішення суду набрало законної сили 21.09.2015 року, а тому саме з цієї дати зобов'язання за спірним договором є припиненими у зв'язку з його розірванням.

При цьому, згідно з п. 8.3 Договору № 7560002 від 12.11.1999 року припинення його дії не звільняє позивача від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії. Отже, з датою розірвання договору не можуть бути припиненні усі зобов'язання позивача, що виникли на підставі Договору до його припинення.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада» в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 року по справі № 910/31250/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 року по справі № 910/31250/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/31250/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця

Повний текст рішення складено 28.03.2016 року.