ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2016 р. Справа № 925/125/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

за участі представників: від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю,

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю,

від третьої особи: ОСОБА_3 - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Святослав"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Ліга"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК",

про витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ :

Товариством з обмеженою відповідальністю "Святослав" заявлено позов про витребування від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Ліга" та про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Святослав" на підставі статей 330, 387, 1212 Цивільного кодексу України наступної сільськогосподарської техніки: комбайн зернозбиральний САSЕ 8010, 2008 року випуску, номер заводський НАJ 202064, номер державної реєстрації 21542СА, балансовою вартістю 650 000,00 грн.; жатку 9 м. Flex, 2008 року випуску, номер заводський СВJ 041176, з додатковою приставкою для збирання соняшника, балансовою вартістю 170 000,00 грн. Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що вказана у позові сільськогосподарська техніка знаходилася у власності позивача та була передана Приватбанку в заставу для забезпечення його вимог по кредитному договору, однак була продана позивачем без згоди Приватбанку товариству з обмеженою відповідальністю "Черкаси-Дніпро" по договору купівлі-продажу сільськогосподарської техніки № 07.04/09-1 і № 07.04/09-2 від 07.04.2009 та в подальшому останнє продало вказану с/г техніку відповідачу. Названі договори купівлі-продажу сільськогосподарської техніки визнані недійсними постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2013 у справі 04/01/11, що залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 12.08.2014.

Ухвалою господарського суду від 10.03.2016 було задоволено клопотання ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та залучено його до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

У відзиві на позовну заяву (а. с. 97-99) відповідач повністю заперечив проти позову, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивач не подав доказів того, що він є власником цієї техніки; відповідач придбав вказану в позові с/г техніку у ТОВ "Черкаси-Дніпро" за відплатним договором, йому нічого не було відомо про відносини ТОВ "Черкаси-Дніпро" з ТОВ "Святослав", тому відповідач є добросовісним набувачем вказаної с/г техніки; недійсність правочину, на виконання якого передане майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі; на момент укладення договорів купівлі-продажу між позивачем і ТОВ "Черкаси-Дніпро" воля позивача була підтверджена підписом його керівника та посвідчена печаткою товариства, а недійсними ці правочини були визнані через 4 роки. Також відповідач у відзиві на позов просить суд застосувати до позову про витребування майна з чужого незаконного володіння позовну давність та повністю відмовити в його задоволенні.

У судовому засіданні:

представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила повністю задовольнити позов;

представник відповідача, повністю заперечуючи проти позову, посилалася на доводи і міркування, викладені у відзиві на позовну заяву, просила застосувати позовну давність та відмовити у позові;

представник третьої особи підтримав позовні вимоги позивача.

У судовому засіданні 24.03.2016 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду відповідно до статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення і доводи представників у судовому засіданні, суд встановив таке.

Господарським судом Черкаської області розглядається справа № 04/01/11 про банкрутство ТОВ "Святослав". Постановою вказаного суду від 14.06.2011 ТОВ "Святослав" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором ТОВ "Святослав" арбітражного керуючого ОСОБА_4 Ухвалою від 10.12.2015 у цій справі було продовжено строк ліквідаційної процедури ТОВ "Святослав" та повноваження ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого ОСОБА_4 до 27.05.2016.

ТОВ "Святослав" - позивач у справі - просить витребувати від ТОВ "Агрофірма Ліга" сільськогосподарську техніку: комбайн зернозбиральний САSЕ 8010, 2008 року випуску та жатку 9 м. Flex, 2008 року випуску з додатковою приставкою для збирання соняшника, яка була власністю товариства і знаходилася в заставі Приватбанку, але була відчужена без згоди цього банку.

ТОВ "Агрофірма Ліга" придбало вказану вище сільськогосподарську техніку (далі - спірна с/г техніка) у ТОВ "Черкаси-Дніпро" за договором купівлі-продажу № 04/11 від 13 січня 2011 року. Загальна сума цього договору становила 1 200 000 грн. з урахуванням ПДВ.Т техніка була передана ТОВ "Агрофірма Ліга" по акту приймання-передачі техніки від 13 січня 2011 року.

В свою чергу ТОВ "Черкаси-Дніпро" придбало спірну с/г техніку серед іншої у ТОВ "Святослав" за договорами купівлі-продажу № 07.04/09-1 та № 07.04/09-2 від 07 квітня 2009 року.

Вказані вище договори купівлі-продажу № 07.04/09-1 та № 07.04/09-2 були визнані недійсними постановою Київського апеляційного господарського суду від 06 листопада 2013 року у справі № 04/01/11, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 12 серпня 2014 року.

Крім цього, господарським судом розглядалася справа № 16/5026/1607/2011 за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ТОВ "Святослав", ТОВ "Агрофірма Ліга", ТОВ "Черкаси-Дніпро", фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, СТОВ "Дружба-Нова" про звернення стягнення на заставлене майно.

Названими рішеннями суду у справі № 04/01/11 та рішенням господарського суду Черкаської області від 21 березня 2012 року у справі № 16/5026/1607/2011, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 30 жовтня 2012 року, були встановлені такі обставини:

укладення ЗАТ КБ "Приватбанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк") та ТОВ "Святослав" двох кредитних договорів: № КС-242Д від 11.01.2008 та № КС-310Д від 14.07.2008;

передача ТОВ "Святослав" Приватбанку в заставу, для забезпечення виконання зобовязань позичальника за названими вище кредитними договорами, по двох договорах застави від 11.01.2008 та від 14.07.2008 майнових прав на отримання сільськогосподарської техніки від ТОВ з іноземними інвестиціями "НовоФарм" за договорами (контрактами) поставки с/г техніки; при цьому сторонами було обумовлено, що після отримання ТОВ "Святослав" вказаної с/г техніки вона стає предметом застави;

фактичне отримання ТОВ "Святослав" від ТОВ з іноземними інвестиціями "НовоФарм" вказаної вище с/г техніки по актах приймання-передачі техніки;

укладення між ТОВ "Святослав" (продавець) та ТОВ "Черкаси-Дніпро" (покупець) договорів купівлі-продажу № 07.04/09-1 та № 07.04/09-2 від 07 квітня 2009, за умовами яких ТОВ "Святослав" передало, а ТОВ "Черкаси-Дніпро" придбало за плату с/г техніку, що була отримана позивачем від ТОВ з іноземними інвестиціями "НовоФарм".

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими до задоволення, з огляду на таке.

Згідно статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до припису статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішеннями господарських судів у справах № 16/5026/1607/2011 та № 04/01/11, не підлягають повторному доказуванню при розгляді даної справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ "Святослав" посилається на статті 330, 387, 1212 Цивільного кодексу України.

Статтею 330 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 388 ЦК України передбачено таке:

1. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

3. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Стаття 1212 ЦК України визначає таке:

1. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

2. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

3. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

В пункті 2.15. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вказано, що наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише стосовно сторін даного правочину, тому на особу, яка не брала участі в правочині, не може бути покладено обов'язок повернення майна за цим правочином. У зв'язку з цим не підлягають задоволенню позови власників (володільців) майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після правочину, визнаного недійсним. У відповідних випадках майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, позовів відповідно до статей 387 - 390 або глави 83 Цивільного кодексу України, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України. При цьому необхідно мати на увазі, що добросовісність набувача майна в силу частини п'ятої статті 12 названого Кодексу презюмується.

Суд приходить до висновку, що відповідач є добросовісним набувачем спірної сільськогосподарської техніки, що була ним придбана у ТОВ "Черкаси-Дніпро" за відплатним договором купівлі-продажу від 13 січня 2011 року, тому відповідно до приписів вказаних вище норм чинного законодавства позивач міг би витребувати вказану техніку від відповідача лише з підстав, передбачених пунктами частиною 1 статті 388 ЦК України. Однак позивачем такі підстави суду не вказані та докази їх наявності не подані.

Позивач послався у позовній заяві на статтю 1212 ЦК України, однак не обґрунтував її застосування у даному спорі. Суд вважає, що приписи статті 1212 ЦК України у даному спорі застосовуватися не можуть, оскільки відповідач набув спірну с/г техніку за власний рахунок та на законній підставі - дійсному договорі купівлі-продажу № 04/11 від 13.01.2011. Таким чином, у позивача не виникло права на витребування від відповідача спірної сільськогосподарської техніки, що була придбана відповідачем у ТОВ "Черкаси-Дніпро" за відплатним договором купівлі-продажу. Тому вимогу позивача суд визнає безпідставною.

Що стосується заяви відповідача про застосування позовної давності суд зазначає таке.

В пункті 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" вказано, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В процесі розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач є добросовісним набувачем спірної сільськогосподарської техніки та він не порушив права позивача на спірне майно, тому підстави для застосування позовної давності до заявлених у позовній заяві вимог відсутні.

З огляду на викладене цей позов не підлягає задоволенню у звязку з безпідставністю та необґрунтованістю.

На підставі статті 49 ГПК України, у звязку з відмовою в позові, понесені позивачем витрати на сплату судового збору повністю покладаються на позивача і йому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 31.03.2016.

Суддя А.Д. Пащенко