ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2016 р.Справа № 916/4949/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів С.В.Таран, В.Б. Туренко,

при секретарі судового засідання А.В.Земляк,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Одесагаз"

на рішення господарського суду Одеської області від 11.02.2016р.

у справі №916/4949/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Одесагаз"

про стягнення,

встановив:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Публічного акціонерного товариства "Одесагаз" з позовом про стягнення інфляційних втрат у сумі 14503122грн.98коп. та 3% річних у сумі 933 488грн. 44коп. з посиланням на те, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконував свої зобов'язання за укладеним між сторонами у справі договором №14/161/11 від 31.01.2011р. купівлі-продажу природного газу, поставленого відповідачу з січня 2011 р. по березень 2012р.

У відзиві на позов відповідач заперечував проти доводів, викладених в позові, посилаючись на те, що законом та договором, укладеним між сторонами, не встановлена додаткова відповідальність у вигляді стягнення збитків понад штрафні санкції і, таким чином, задоволенню підлягають лише збитки не покриті санкціями. Розраховуючи суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляції, та нараховуючи 3% річних, позивач допускає юридичну та математичну помилки, та просить суд стягнути суми, які не підлягають стягненню. Відповідно до вимог чинного законодавства боржник повинен сплатити ту суму боргу, яка існувала у нього на момент висування вимоги про її сплату з урахуванням встановленого індексу інфляції. Враховуючи те, що ця вимога була заявлена у позовній заяві, а боргу на цей момент не існувало, розрахунок інфляційних та 3% річних повинен бути зроблений, виходячи з цієї суми, тобто з нуля, а не з загального обсягу платежів, що робились на виконання договору. У звязку з чим, на думку відповідача, вимога позивача про стягнення 3% річних у розмірі 933 488грн. 44коп. та інфляційних втрат у розмірі 14 503 122грн. 98коп. не підлягає задоволенню. Водночас відповідач в порядку п. 6 ст. 83 ГПК України просив суд надати розстрочку виконання рішення суду терміном на 36 місяців зі сплатою суми заборгованості щомісячно рівними платежами. Обґрунтовуючи відповідне клопотання, відповідач послався та складний фінансовий стан підприємства.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.02.2016р. позов задоволений у повному обсязі. Рішення суду мотивовано тим, що грошові кошти в якості оплати поставленого природного газу в сумі 145552188грн.16коп. були перераховані позивачу з порушенням встановлених договором строків оплати поставленого природного газу, у зв'язку з чим на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України судом нараховані відповідачу інфляційні втрати у розмірі 14 503 122грн. 98коп. та 3% річних у розмірі 933488грн. 44коп. Судом відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання про розстрочку виконання рішення з огляду на те, що обставини, на які послався відповідач в клопотанні, не є винятковими. Крім того, відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження складного фінансового стану підприємства, виняткових обставин та неможливості виконання рішення.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив рішення в частині ненадання розстрочки скасувати та прийняти нове, яким розстрочити виконання рішення на термін у 36 місяців зі сплатою суми заборгованості щомісяця рівними платежами з встановленням щомісячного платежу в сумі 428 794,77 грн.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

31.01.2011р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Продавець) та Публічним акціонерним товариством "ОДЕСАГАЗ" (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу №14/161/1, за умовами якого позивач зобовязався передати відповідачу в 2011 році імпортований природний газ, а останній зобовязався прийняти цей газ та оплатити позивачеві його вартість (а.с.10-13).

Договір набуває чинності з дати підписання і скріплення печатками сторін та поширює дію на відносини, що склались між сторонами з 1 січня 2011р., і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2011р. включно, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного виконання.

Відповідно до п. 2.1 договору сторони передбачили, що Продавець передає Покупцю в 2011 році газ з урахуванням вартості його транспортування магістральними трубопроводами в обсязі до 30 147,300 тис. куб. м.

30.09.2011р. сторони уклали Додаткову угоду №4 до договору про закупівлю природного газу №14/161/11 від 31.01.2011р., відповідно до умов якої доповнили п.2.1 договору пунктом 2.1.1, в якому визначили, що Продавець передає Покупцю природний газ в обсязі до 59 732,485 тис. куб.м.(а.с.17).

Пунктом 3.5 договору сторони передбачили, що приймання-передача газу, його документальне оформлення та звітність здійснюються відповідно до порядку, встановленого Положенням про порядок складання балансів природного газу в газорозподільних мережах, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України від 24.10.01 № 677. Приймання-передача газу, поставленого Постачальником Покупцеві у відповідному місці поставки, оформлюється актами приймання-передачі газу.

Згідно з п. 5.1 договору оплата за газ, з урахуванням вартості його транспортування, здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 15 числа, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 145 552 188 грн. 16коп. за період з січня 2011р. по березень 2012р., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2011р. №01/11-24-ВТВ, від 25.02.2011р. №02/11-24-ВТВ, від 29.03.2011р №03/-11-24-ВТВ, від 29.04.2011р. №04/11-24-ВТВ, від 30.04.2011р. №04/11-24-ВТВ-2, від 30.05.2011р. №05/11-24-ВТВ, від 29.06.2011р. №06-11-24-ВТВ, від 30.06.2011р. № 06.1/11-24-ВТВ, від 29.07.2011р., №07/11-24-ВТВ, від 31.07.2011р. №07.1/11-24-ВТВ, від 31.08.2011р., №08/11-24-ВТВ, від 30.09.2011р. №09/11-24-ВТВ, від 31.10.2011б/н (з 01 по 10 жовтня 2011р.), від 31.10.2011р. б/н ( з 11 по 31 жовтня 2011р.), від 30.11.2011р. б/н (за січень 2012р.), від 29.02.2012р. б/н (за лютий 2012р.), від 31.03.2012р. б/н (за березень 2012р.) (а.с.21-39).

Отже, відповідач за поставлений природний газ повинен був сплатити у січні 2011р. до 15 лютого 2011р., у лютому 2011р. до 15 березня 2011р., у березні 2011р. до 15 квітня 2011р., у квітні 2011р. до 15 травня 2011р., у травні 2011р. до 15 червня 2011р., у червні 2011р. до 15 липня 2011р., у липні 2011р. до 15 серпня 2011р., у серпні 2011р. до 15 вересня 2011р., у вересні 2011р. до 15 жовтня 2011р., у жовтні 2011р. до 15 листопада 2011р., у листопаді 2011р. до 15 грудна 2011р., у грудні 2011р. до 15 січня 2012р., у січні 2012р. до 15 лютого 2012р., у лютому 2012р. до 15 березня 2012р., у березні 2012р. до 15 квітня 2012р.

Позивач, звертаюсь з позовом до суду, вказав на те, що відповідач за поставлений природний газ у період з січня 2011р. по березень 2012р. на загальну суму 145 552 188 грн. 16коп. розраховувався з порушенням встановлених договором строків оплати, у зв'язку з чим повинен сплатити позивачу інфляційні втрати в сумі 14503122грн.98коп. та 3% річних в сумі 933488грн. 44коп.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись своєчасно і належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Перевіривши обчислені позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних та враховуючи вищенаведені норми, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги, стягнувши з відповідача 14503122грн.98коп. інфляційні втрати та 3% в сумі 933488грн. 44коп.

Відповідач, звертаючись з апеляційною скаргою, просив суд рішення місцевого господарського суду скасувати в частині відмови відповідачу в задоволенні клопотання про розстрочку виконання судового рішення.

З огляду на викладене, судова колегія зазначає наступне.

Згідно із п.6 ст.83 ГПК України суд при прийнятті рішення має право відстрочити або розстрочити його виконання. При цьому слід ураховувати приписи ст. 121 ГПК України.

Відповідно до статті 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання. Отже, вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірним є виникнення обставин, що ускладнюють виконання цього рішення чи роблять його неможливим.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Відповідно до правової позиції Вищого господарського суду України, викладеній у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012р. „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал постанов господарських судом України підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи-наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, виходячи із наведеного, законодавець пов'язує відстрочення або розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Обставиною, що ускладнить виконання судового рішення, відповідач зазначив виконання ним своєї діяльності за отриманою ліцензією та неможливістю здійснення іншої діяльністю на ринку природного газу та отримання прибутку з цієї діяльності, а також на скрутне фінансове становище підприємства, що підтверджується наданими балансами за 2013-2015 роки.

Одночасно скаржником до клопотання про розстрочку виконання рішення надано довідки ПАТ "Марфін Банк" №29-01/12 від 03.02.2016р. та ПАТ АБ "Укргазбанк" №05-197/15-22-124 від 03.02.2016р. з яких вбачається, що на рахунках відповідача наявні чималі кошти, а саме: станом на 29.01.2016р- 17316914,25 грн. і 8546917 грн. відповідно (а.с.104-105).

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому судова колегія не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 99,103,105 Господарського процесуального кодексу

України, суд

постановив:

Рішення господарського суду Одеської області від 11.02.2016р. у справі №916/4949/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 29.03.2016

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя С.В.Таран

Суддя В.Б. Туренко