ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2016 року Справа № 904/10235/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідач)

суддів: Дмитренко Г.К., Чоха Л.В.

секретар судового засідання: Ситникова М.Ю.

від представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 07.12.2015 р., представник

представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Заубер Холдінгс Україна, м. Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року у справі № 904/10235/15

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю виробничо-фінансової компанії Бізнес-модуль, м. Дніпродзержинськ

до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Заубер Холдінгс Україна, м. Дніпропетровськ

про стягнення 1 437 612, 47 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року (суддя Васильєв О.Ю.) позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Заубер Холдінгс Україна" на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю виробничо-фінансової компанії "Бізнес-Модуль" 1 200 096, 00 грн. заборгованості за договором, 196 815, 74 грн. пені, 20 973, 12 грн. інфляційних втрат, 19 727, 61 грн. 3% річних та 21 564,19 грн. витрат на сплату судового збору.

Рішення господарського суду мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобоязань за договором поставки №3714 від 29 жовтня 2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем, в частині оплати за поставлений товар.

Не погодившись з зазначеним рішенням відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Заубер Холдінгс Україна його оскаржує на предмет невідповідності нормам матеріального та процесуального права.

Апелянт не погоджується з висновком господарського суду щодо наявності у відповідача заборгованості в сумі 1 200 096, 00 грн. за специфікацією №2 від 10 березня 2015 року, оскільки, як стверджує позивач, останнім направлявся рахунок на зазначену вище суму відповідачеві, однак належні докази отправлення та отримання даного рахнку відповідачем відсутні. У звязку з викладеним, відповідач вважає, що обовязок щодо оплати за специфікацією №2 від 10 березня 2015 року в нього не настав, а тому відсутнє прострочення обовязку покупця, що в свою чергу виключає нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Посилаючись на п.1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобоязань", який в свою чергу застосував господарський суд Дніпропетровської області приймаючи оскаржуване рішення, зазначає, що належних доказів одержання відповідачем вимоги щодо сплати заборгованості позивач представити не зміг. Вказує, що також не позбавлений права надати суду докази неодержання вимог надісланих відповідачу позивачем.

Як стверджує апелянт, неможливо отримати інформацію від підприємства поштового звязку по чекам №1602 від 28 квітня 2015 року та №2213 від 09 червня 2015 року, за якими нібито позивачем направлялися певні відправлення на адресу відповідача, оскільки строк зберігання інформації по вказаним чекам (відправленням) минував із закінченням 6 місячного терміну (відповідно до Правил надання послуг поштового звязку затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05 березня 2009 року).

В свою чергу відповідачем був здійснений пошук на офіційному сайті Укрпошти: http://services.ukrposhta.ua/bardcodesingle/, відповідно до якого ним було встановлено, що відповідно до чеку №1602 від 28 квітня 2015 року відправлення за ідентифікатором 043 в системі не зареєстровано, а в описі що додається до чеку зазначений інший ідентифікатор 643.

Крім того, претензія №2213 від 09 червня 2015 року направлена без опису вкладення, у звязку з чим встановити факт направлення на адресу відповідача вказаної претензій неможливо, інформація за ідентифікатором 780 щодо відправлення в системі також відсутня. В підтвердження претензія за №226 від 06 жовтня 2015 року наявний чек та опис вкладення дуже поганої якості, що не дає змоги встановити який саме штриховий ідентифікатор зазначений на чеку, оскільки на опису він взагалі відсутній.

В судовому засіданні господарського суду оригінали чеків позивачем суду не надавалися.

Виходячи з викладеного, апелянт вважає, що зазначені чеки та опис не можуть бути належними доказами по справі та не повинні прийматися до уваги судом при розгляді справи.

Апелянт просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року у даній справі.

В судовому засіданні представник позивача заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення господарського суду Дніпропетровської області законним, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03 березня 2016 року розгляд справи відкладався на 29 березня 2016 року через неявку в судове засідання представника апелянта.

В судові засідання 03 березня 2016 року, 29 березня 2016 року представник відповідача не зявився, про час та місце судових засідань повідомлений належним чином.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 29 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю виробничо-фінансова компанія "Бізнес-Модуль" (постачальник) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Заубер Холдінгс Україна" (покупець) укладено договір поставки №3714, відповідно до умов якого постачальник зобовязався поставити продукцію в номенклатурі, кількості, строки та цінам, зазначеним у специфікації(ях), що є невідємною частиною цього договору, а покупець прийняти продукцію та сплатити за нього грошову суму рівну вартості партії (1.2. договору).

Згідно з п.2.1. договору ціна продукції зазначена у специфікації і може бути змінена тільки за письмовим погодженням сторін. Загальна вартість кожної партії продукції по договору визначається відповідно у специфікації(ях), що є невідємною частиною цього договору. У випадку нездійснення, або часткове здійснення покупцем попередньої оплати у відповідному місяці поставки, згідно строку визначеного у дійсному договорі поставки та специфікації(ях), така специфікація(ї) припиняє свою дію у частині нездійснених покупцем платежів (п.2.3 договору). Відповідно до п.2.4. договору сума договору становить загальну суму підписаних сторонами специфікацій.

Згідно з п.5.1 договору розрахунки по договору за продукцію, що поставляється у відповідному місяці, покупець здійснює шляхом попереднього перерахування коштів на рахунок постачальника в національній валюті в розмірі 100% вартості продукції, згідно виставленого рахунка, якщо інше не вказано у додатку.

Відповідно до п.6.2. договору у випадку порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від суми заборгованості за кожен день прострочення від суми простроченного платежу; оплата пені не звільняє покупця від виконання взятих на себе зобовязань за даним договором (а.с.12-13).

Згідно зі специфікацією №1 від 29 жовтня 2014 року (додаток №1 до договору) сторони погодили поставку продукції на загальну суму 530 640,00 грн. з ПДВ, а в п.4 даної специфікації зазначили, що розрахунки за договором за продукцію, яка поставляється у відповідному місяці, покупець здійснює шляхом перерахуванням коштів на рахунок постачальника в національній валюті згідно виставленого рахунку. Ціна продукції, яка поставляється за цим додатком, зміні не підлягає. Відстрочення платежу 30 (тридцять) календарних днів після здійснення постачання (а.с.14)

Відповідно до специфікації №2 від 10 березня 2015 року (додаток №2 до договору) сторони погодили поставку продукції на загальну суму 1 200 096, 00 грн., а в п.4 визначили, що розрахунки за договором за продукцію, яка поставляється у відповідному місяці, покупець здійснює шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника в національній валюті згідно виставленого рахунку; відстрочення платежу 30 (тридцять) календарних днів після здійснення постачання. (а.с.15)

Як вбачається з матеріалів справи, 03 листопада 2014 року позивач на виконання умов договору та специфікації №1 від 29 жовтня 2014 року здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 530 640, 00 грн., що підтверджується відповідною видатковою накладною №РН-0000022 від 03 листопада 2014 року, довіреністю на отримання товару №91 від 31 жовтня 2014 року та актом прийому передачі №1 від 03 листопада 2014 року (а.с.16-18).

Також, на виконання умов договору та специфікації №2 від 10 березня 2015 року позивач 11 березня 2015 року здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 1 200 096,00 грн., що підтверджується відповідною видатковою накладною №РН-0000004 від 11 березня 2015 року, довіреністю на отримання товару №30 від 11 березня 2015 року та актом прийому передачі №2 від 11 березня 2015 року, а.с.23-25). При цьому, з наданих позивачем доказів вбачається, що 28 квітня 2015 року останнім було надіслано на адресу відповідача рахунок-фактуру №СФ-0000082 від 27 квітня 2015 року на оплату товару за договором на суму 1 200 096, 00 грн. (а.с.26, 27).

Однак відповідач в порушення прийнятих на себе зобовязань поставлений на його адресу товар у встановлений договором строк (у строк, встановлений п.4. специфікації №2 від 10 березня 2015 року) у повному обсязі не оплатив (сплачено лише 530 640,00 грн. за поставлений товар згідно специфікації №1 від 29 жовтня 2014 року, що не заперечується позивачем); у звязку з чим (згідно наданого позивачем розрахунку та акту звірки розрахунків) за відповідачем станом на 20 листопада 2014 року рахується заборгованість в розмірі 1 200 096, 00 грн.(а.с.53).

За прострочку виконання грошового зобовязання позивач на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нарахував 20 973, 12 грн. інфляційних втрат, 19 727, 61 грн. 3% річних, на підставі п.6.2 договору пеню в розмірі 196 815, 74 грн.

Згідно ст.179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі - продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно до частин 1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Матеріали справи свідчать, що позивачем неодноразово направлялись на адресу відповідача претензії від 09 червня 2015 року за №2213, від 06 жовтня 2015 року за №2256 з вимогою щодо сплати заборгованості за поставлену продукцію в розмірі 1 200 096, 00 грн., які залишені відповідачем без розгляду.

Доказів сплати заборгованості позивачу відповідач не надав ані господарському суду, ані апеляційній інстанції.

Таким чином, основний борг в розмірі 1 200 096, 00 грн. правомірно стягнуто господарським судом.

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст.540 названого Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В п.6.2 договору сторони передбачили, що у випадку порушення строків оплати, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0, 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Позивачем заявлено до стягнення за прострочку виконання грошового зобовязання за період з 23 травня 2015 02 листопада 2015 року пеню в розмірі 196 815, 74. Розрахунок пені відповідає діючому законодавству, умовам договору поставки, відповідачем не спростовано.

Отже, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача пені в сумі 196 815, 74 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат за період з 05 травня 2015 року 20 листопада 2015 року у сумі 20 973, 12 грн. та 3% річних за період з 05 травня 2015 року 20 листопада 2015 року у сумі 19 727, 61 грн. господарський суд виходив з того, що згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Дослідивши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий позивачем апеляційний господарський суд вважає його таким, що відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, не містить арифметичних помилок. Отже, господарський суд правомірно стягнув з відповідача інфляційні втрати в сумі 20 973, 12 грн. та 19 727, 61 грн. 3% річних.

Доводи апелянта не спростовують законних висновків господарського суду.

Направлення відповідачу розрахунку фактури №СФ-0000082 від 27 квітня 2015 року на суму 1 200 096, 00 грн. підтверджується належними доказами, до відзиву на апеляційну скаргу позивач додав оригінал поштової квитанції від 28 квітня 2015 року та опис вкладень у цінний лист №643 (а.с.102). Відповідно до Правил надання послуг поштового звязку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05 вересня 2009 року зазначені документи належним чином підтверджують направлення рахунку фактури відповідачу. Теж саме стосується і доказів в підтвердження направлення відповідачу претензій. Так, згідно поштового чеку від 10 червня 2015 року претензія від 09 червня 2015 року отримана відповідачем 25 червня 2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, згідно поштового чеку від 08 жовтня 2015 року. Претензія №2256 від 06 жовтня 2015 року з розрахунком відправлена відповідачу 08 жовтня 2015 року, отримана останнім 16 жовтня 2015 року згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №511, які додані позивачем до відзиву на апеляційну скаргу.

Вказані докази свідчать про те, що позивач в належній формі звернувся до відповідача з вимогою щодо оплати заборгованості за поставлену продукцію, що узгоджується з приписами ст.530 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року відповідає діючому законодавству, судом повністю досліджено обставини справи, підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст.49, 99, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року у справі № 904/10235/15 залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Заубер Холдінгс Україна, м. Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Джихур

Суддя Г.К. Дмитренко

Суддя Л.В. Чоха

(Дата підписання постанови в повному обсязі 31.03.16 р.)