ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р.Справа № 922/277/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом Комунального закладу "Ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою "Патріот" Харківської обласної ради (смт. Есхар, Харківська обл.) 3-я особа , що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 міжрайонна державна фінансова інспекція Державної фінансової інспекції в Харківській області (м. Чугуїв, Харківська обл.)
до Комунального підприємства "Домовий" (смт. Есхар, Харківська обл.)
про стягнення 78 610,65 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 (дов. б/н від 12.01.2016 року);

відповідач - директор ОСОБА_4 (паспорт МН438319, виданий ОСОБА_2 РВУМВС України в Харківській області);

третя особа - ОСОБА_5 (дов.№20-25-26-17/126 від 11.01.2016 року)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальний заклад "Ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою "Патріот" Харківської обласної ради, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Домовий", в якій просить суд зобов'язати відповідача повернути на розрахунковий рахунок позивача зайво виплачені бюджетні кошти на загальну суму 78 610,65 грн. Судові витрати в розмірі 1218,00 грн. просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08 лютого 2016 р. по справі №922/277/16 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 23 лютого 2016 р. об 11:00 год., залучено до участі у справі третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 міжрайонну державну фінансову інспекцію Державної фінансової інспекції в Харківській області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 лютого 2016 р. по справі №922/277/16 розгляд справи відкладено на 10 березня 2016 р. о 11:40 год.

25.02.2016 до канцелярії суду від представника позивача надійшла заява про виконання ухвали суду, в якій просить суд залучити Державну фінансову інспекцію в Харківській області як правонаступника ОСОБА_2 МДФІ в Харківській області, в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Також, 10.03.2016 року до канцелярії суду (вх. №8003/16) від представника третьої особи надійшло клопотання, в якому він просить суд, допустити заміну третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 міжрайонну державну фінансову інспекцію на третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державну фінансову інспекцію в Харківській області, оскільки з 22.10.2015 року ОСОБА_2 міжрайонну державну фінансову інспекцію ліквідовано.

Суд, розглянувши клопотання представника позивача та третьої особи про заміну Державної фінансової інспекції в Харківській області як правонаступника ОСОБА_2 МДФІ в Харківській області, в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, вважає за можливе задовольнити його.

10.03.2016 року до канцелярії суду (вх№7983/16) від представника позивача надійшла заява про виконання ухвали суду, в якій представник позивача просить суд долучити до матеріалів справи копію скріншоту з пошуком в ЄДР ОСОБА_2 міжрайонної ДФІ.

Суд, розглянувши заяву представника позивача про долучення копії скріншоту з пошуком в ЄДР ОСОБА_2 міжрайонної ДФІ, вважає за можливе задовольнити її.

10.03.2016 року до канцелярії суду (вх№7981/16) від представника позивача надійшла заява про виконання ухвали суду, в якій представник позивача просить суд долучити до матеріалів справи додаткові докази (копії).

Суд, розглянувши заяву представника позивача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (копії), вважає за можливе задовольнити її.

10.03.2016 року до канцелярії суду (вх№7985/16) від представника третьої особи надійшли пояснення по справі, в яких він просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 10.03.2016 року було оголошено перерву до 21 березня 2016 року о 11:50 год.

Представник позивача в судовому засіданні 21 березня 2016 року просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 21 березня 2016 року проти позовних вимог заперечив, просив суд задовольнити клопотання про пропущення строку позовної давності, яке вказано у відзиві на позов.

В судовому засіданні 21 березня 2016 року представник третьої особи підтримав позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Комунальний заклад «Ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою «Патріот» Харківської обласної ради (надалі - «Ліцей») зареєстрований як юридична особа 3 20.01.1995 р.

Ліцей є комунальною установою, єдиним засновником якої є Харківська обласна рада.

Основним видом діяльності закладу є надання загальної середньої освіти (КВЕД- 2010 85.31).

Керівником Ліцею є ОСОБА_6 з 02.01.2014 р., що приступив до виконання своїх обов'язків на умовах контракту строком на 5 років.

ОСОБА_2 міжрайонною фінансовою інспекцією було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Ліцею за період з 01.10.2012 р. по 31.03.2015 р.

Ревізію було проведено згідно з направленням заступника начальника ОСОБА_2 МДФІ ОСОБА_7 від 02.04.2015р.№471(20 днів), за участю провідного державного фінансового інспектора Чугуївської МДФІ ОСОБА_8, згідно з направленням від 06.04.2015 о. № 60 (20 днів) та провідного державного фінансового інспектора Чугуївської

МДФІ ОСОБА_9, згідно до направлення на перевірку від 16.06.2015 р. № 118.

Планова перевірка була розпочата 06.04.2015 р. та закінчена 18.06.2015 р. Згідно до наказів ОСОБА_2 МДФІ ревізія призупинялась двічі на проведення зустрічних звірок.

Актом ревізії від 25.06.2015 р. № 770-20/9 було встановлено декілька порушень, у зв'язку з чим ОСОБА_2 МДФІ надіслала вимогу про усунення виявлених ревізією порушень законодавства з фінансових питань від 30.07.2015 р. (вх.№166).

Відповідно до п. 2 ОСОБА_2 МДФІ вимагає від комунального закладу стягнути з КП «Домовой» 78 610,65 грн. матеріальної шкоди за проведення зайвих виплат бюджетних коштів внаслідок завишення обсягу наданих комунальних послуг. Сума розрахована на основі акту ревізії від 25.06.2015 р. № 770-10/9.

Підставою цієї вимоги стало наступне.

Згідно даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності станом на 01.04.2015 (ф.№7) КЗ «Юнкерське училище» ХОР обліковується дебіторська заборгованість за теплопостачання в сумі 74229,36 грн., та за послуги з водопостачання в сумі 4381,12 грн. Вищезазначена заборгованість виникла у квітні 2010 року, а відображена в листопаді 2013 внаслідок внесення до бухгалтерського обліку даних акту звіряння з КП «Домовий».

В період ревізії зроблено запит від 17.04.2015 №770-15/753 та отримано відповідь від КП «Домовий» від 24.04.2015 №5, в якій підтверджено заборгованість за теплопостачання в сумі 74229,36 грн., та за послуги з водопостачання в сумі 4381,12 грн. на користь КЗ школи-інтернат «Козацький ліцей» станом на 01.10.2012 та на 01.04.2015. Згідно доданих до відповіді інформації попередня оплата була здійснена 30.04.2010 згідно договору від 15.10.2009 №2/09 та додаткової угоди №6 від 10.04.2010, які підписано колишнім директором ОСОБА_1 Договірні відносини щодо надання послуг з теплопостачання та водопостачання між КП «Домовий» та Юнкерським училищем не укладалися з жовтня 2010 року. (Копія відповіді КП «Домовий» у додатку 47 до акту).

Відповідно до листа - роз'яснення ГоловКРУ (Департамент правової роботи) від 01.03.2011 № 25-18/287 «Щодо своєчасного стягнення дебіторської заборгованості», у разі встановлення під час контрольних заходів випадків невжиття заходів щодо своєчасного стягнення дебіторської заборгованості і, як наслідок, спливу строків її стягнення, такі факти слід кваліфікувати як нанесення збитків юридичній особі, а у випадку, якщо відповідні платежі за договірними зобов'язаннями мали спрямовуватися до державного бюджету - відповідно як нанесення збитків державі.

На думку позивача, проведено зайвих виплат бюджетних коштів внаслідок завищення обсягу наданих комунальних послуг та своєчасно не вжито заходів по стягненню коштів в сумі 78610,48 грн., чим нанесено збиток державі та недоотримано бюджетною установою зайво перерахованих бюджетних коштів. Відповідне порушення допущено колишнім директором ОСОБА_1 та головним бухгалтером ОСОБА_10

Згідно пояснення головного бухгалтера ОСОБА_10 дебіторська заборгованість за теплопостачання та водопостачання виникла внаслідок попередньої оплати.

Як зазначає позивач, Комунальний заклад "Ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою "Патріот" Харківської обласної ради не оскаржував даний акт та погодився з усуненням вищевказаних порушень.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців КП «Домовий» (), перебуває в стані припинення (ліквідації) з 02.09.2013 р.

Позивачем був направлений лист до ОСОБА_2 МДФІ № 204 від 15.09.2015 р. з проханням роз'яснити як виконати п. 2 вищевказаної вимоги акту, так як установа-боржник знаходиться в процесі ліквідації.

На даний лист ОСОБА_2 МДФІ повідомила, що Комунальний заклад "Ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою "Патріот" Харківської обласної ради все одно повинен усунути виявлені порушення законодавства у встановленому законодавством порядку. А також, рекомендовано провести претензійно-позовну роботу з КП «Домовий» та визначити чи знаходиться заборгованість перед Ліцеєм в реєстрі кредиторів боржника.

На виконання вищевказаного листа позивач звернувся до відповідача із відповідним запитом про надання даних щодо внесення його до реєстру кредиторів (лист № 216 від 22.09.2015 р.).

Відповіддю від 19.10.2015 р. КП «Домовий» повідомило, що Ліцей до реєстру кредиторів не віднесений.

Враховуючи те, що КП «Домовий» знаходиться в процесі припинення, Ліцей заявив відповідачеві запит про стан ліквідації підприємства та можливість подальшого включення до реєстру кредиторів (лист №313 від 16.11.2015 р.).

Відповіддю від 18.11.2015 р. КП «Домовий» повідомив що не знаходиться в стані ліквідації та не надав відповіді що до включення до складу кредиторів ЛПВФП «Патріот».

У зв'язку з цим, позивач змушений звернутися до Господарського суду Харківської області із відповідним позовом, задля подальшого виконання приписів та вимог ОСОБА_2 МДФІ.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно абз.2 ч.2 ст. 16 ЦК України ч.2 ст. 20 ГК України суд може захистити цивільне право або інтерес способами, що встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Загальні положення про договір визначені статям 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статями 638-647, 649, 651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюються або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Згідно статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 3, 5 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" Головне контрольно-ревізійне управління України, контрольно-ревізійні управління в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі виконують, зокрема такі функції:

- здійснюють державний фінансовий аудит виконання державних (бюджетних) програм, діяльності бюджетних установ, суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також інших суб'єктів господарювання, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно; - здійснюють контроль за усуненням недоліків і порушень, виявлених під час проведення державного фінансового контролю.

Згідно ст. 15 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єкту, що ревізується. Довідка контрольно-ревізійного управління, чи акт перевірки може бути підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами зокрема пред'явлення відповідного позову до суду, однак не позбавляє відповідну особу процесуального обов'язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за пропуском позивачем строків позовної давності враховуючи наступне:

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (п. 1 ст. 254 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (п. 1 ст. 261 ЦК України). При цьому, заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Суд зазначає про те, що заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що позивачем пропущений строк позовної давності, передбачений ч. 3 ст. 267 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача виникла в квітні 2010 року, а звернення до суду надійшло лише в 2016 році. Поновлення дебіторської заборгованості в листопаді 2013 року у звітності і бухгалтерському обліку позивача, обмін листами позивача і відповідача, бухгалтерські акти звіряння розрахунків,не свідчать про визнання боргу КП "Домовой" в конкретних правовідносинах. Тому, відповідно до вимог закодавства, не має підстав вважати, що мало місце переривання строку позовної давності.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачем, в свою чергу, не надано мотивованого клопотання про поновлення строків позовної давності, та не наведено жодної поважної причини пропуску зазначених строків.

Оскільки позивач звернувся в суд з позовною заявою після закінчення строку позовної давності, не просить відновити пропущений строк позовної давності і не надав доказів наявності поважних причин його пропуску, суд вважає за необхідне застосувати за заявою відповідача позовну давність.

Враховуючи вказані обставини та вимоги ст.257 ЦК України, згідно до якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та враховуючи ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, враховуючи клопотання відповідачів, в якому вони наполягають на застосуванні судом позовної давності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України, підлягають віднесенню на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_11