РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016Справа №910/1248/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВУС УКРАЇНА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛ ЕНД ВІ ГРУП"

про стягнення 300 000,00 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: Кобилінський Б.О. за довіреністю № б/н від 04.01.2016

від відповідача: Костецька П.О. за довіреністю № б/н від 18.12.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВУС УКРАЇНА" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛ ЕНД ВІ ГРУП" (відповідача) про стягнення з останнього 300000,00 грн. заборгованості за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № А від 25.06.2015.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № А від 25.06.2015 з повернення 300000,00 грн. до 30.12.2015, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 300000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2016 було порушено провадження у справі № 910/1248/16, розгляд справи призначено на 15.02.2016 о 11:50 год.

11.02.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

12.02.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору.

12.02.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками, відповідно до якого відповідач просив суд залишити позовні вимоги без задоволення. Зокрема, відповідач зазначив про направлення ним на адресу позивача заяви № 2 від 23.11.2015 про зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 800000,00 грн., яка була отримана позивачем 27.11.2015, а тому відповідач вважає, що його зобов'язання за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № А від 25.06.2015 є припиненими на підставі ст. 601 ЦК України, ст. 203 ГК України.

В судове засідання, призначене на 15.02.2016, представники сторін з'явились.

Представник позивача в судовому засіданні 15.02.2016 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.02.2016 заперечував проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому 12.02.2016 через відділ діловодства суду.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 15.02.2016.

В судовому засіданні 15.02.2016 суд оголосив перерву до 14.03.2016 о 10:50 год.

10.03.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Клопотання судом задоволене.

11.03.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли письмові пояснення до позовної заяви. Відповідно до наведених пояснень позивач вказав на безпідставність доводів відповідача про припинення зобов'язань за спірним договором на підставі ст. 601 ЦК України, ст. 203 ГК України. При цьому позивач виходив з того, що обставини, встановлені постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 у справі № 910/30906/15, зокрема, стосовно того, що подана відповідачем заява про зарахування зустрічних однорідних вимог не є безспірною та не відповідає приписам ст. 601 ЦК України та ст. 203 ГК України в частині однорідності та зустрічності вимог, не потребують доказуванню в силу приписів ст. 35 ГПК України при розгляді даної справи, в якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини у справі № 910/30906/15.

В судове засідання 14.03.2016 представники сторін з'явились.

Представник позивача в судовому засіданні 14.03.2016 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав з урахуванням письмових пояснень, поданих 11.03.2016 через відділ діловодства суду.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.03.2016 заперечував проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому 12.02.2016 через відділ діловодства суду.

В судовому засіданні 14.03.2016 представники сторін подали спільне клопотання про продовження строку вирішення спору. Клопотання залучене до матеріалів справи.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 14.03.2016.

В судовому засіданні 14.03.2016 суд оголосив перерву до 28.03.2016 о 10:20 год.

24.03.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Клопотання судом задоволене.

В судове засідання 28.03.2016 представники сторін з'явились, надали усні пояснення по суті спору, відповідно до яких представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги, а представник відповідача заперечував позовні вимоги повністю.

Враховуючи, що строк вирішення даного спору судом не перевищує двох місяців від дня одержання позовної заяви, а судом не встановлено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в даному судовому засіданні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення спільного клопотання сторін про продовження строку вирішення спору, поданого в судовому засіданні 14.03.2016.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 28.03.2016 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.06.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "НОВУС УКРАЇНА" (сторона-1, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕЛ ЕНД ВІ ГРУП" (сторона-2, відповідач) укладено Договір поворотної фінансової допомоги № А (далі - Договір), відповідно до п.п. 1.1 якого з метою фінансової стабілізації сторони-2 і поповнення оборотних коштів, сторона-1 надає стороні-2 поворотну фінансову допомогу, а сторона-2 зобов'язується повернути її стороні-1 в порядку та у строк, визначені цим договором.

Згідно п. 1.2 Договору поворотна фінансова допомога, що надається стороні-2 є безпроцентною, тобто за її надання нарахування процентів або надання інших видів компенсацій не передбачено.

Відповідно до п. 2.1 Договору розмір поворотної фінансової допомоги становить 800000,00 грн.

Згідно з п. 3.1 Договору допомога може бути надана у повному обсязі в сумі, що визначена п. 2.1 даного Договору або на вимогу сторони-2 поетапно, шляхом перерахування грошових коштів на банківській рахунок сторони-2.

Поворотна фінансова допомога надається на строк, з моменту її отримання, згідно з умовами п. 3.1 Договору та до 30.12.2015 (п. 4.1).

Пунктом 5.2 Договору сторони узгодили, що сторона-2 зобов'язується повернути стороні-1 поворотну фінансову допомогу поетапно, трьома частками:

до 30.10.2015 в розмірі 250000,00 грн.,

до 30.11.2015 в розмірі 250000,00 грн.,

до 30.12.2015 в розмірі 300000,00 грн.

Згідно з п. 5.4 Договору повернення поворотної фінансової допомоги здійснюється стороною-2 шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок сторони-1.

На виконання умов Договору позивач перерахував відповідачу грошові кошти в розмірі 800000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 364 від 09.07.2015та № 876 від 22.07.2015.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на порушення відповідачем зобов'язання по поверненню коштів поворотної фінансової допомоги у передбачений Договором строк.

Так, позивач зазначив, що частина коштів поворотної фінансової допомоги в сумі 500000,00 грн. була стягнута з ТОВ "ЕЛ ЕНД ВІ ГРУП" на користь ТОВ "НОВУС УКРАЇНА" згідно рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 у справі № 910/30906/15.

Кошти в іншій частині поворотної фінансової допомоги в сумі 300000,00 грн. відповідач не повернув позивачу у строк, встановлений Договором (до 30.12.2015), у зв'язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість перед позивачем в сумі 300000,00 грн.

За наведених обставин позивач звернувся з даним позовом до суду про примусове стягнення з відповідача 300000,00 грн. простроченої заборгованості за Договором.

Відповідач позовні вимоги заперечив з огляду на направлення ним на адресу позивача заяви № 2 від 23.11.2015 про зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 800000,00 грн., яка була отримана позивачем 27.11.2015, у зв'язку з чим відповідач вважає, що його зобов'язання за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № А від 25.06.2015 є припиненими на підставі ст. 601 ЦК України, ст. 203 ГК України.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами фактично укладений договір позики, а тому саме умови укладеного сторонами Договору про надання поворотної фінансової допомоги № А від 25.06.2015 та відповідні положення статей параграфу 1 глави 71 підрозділу 1 розділу III книги п'ятої ЦК України регулюють права та обов'язки сторін при одержанні та поверненні позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до умов пунктів 5.2, 5.4 Договору відповідач був зобов'язаний повернути позивачу поворотну фінансову допомогу поетапно, зокрема, в частині суми в розмірі 300000,00 грн. до 30.12.2015, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позивача.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідач взяті на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів в частині суми в розмірі 300000,00 грн. у передбачений Договором строк (до 30.12.2015) не виконав, у зв'язку з чим за ним рахується заборгованість в розмірі 300000,00 грн., доказів сплати якої станом на час вирішення справи по суті матеріали справи не містять.

Водночас, суд відхилив як безпідставні доводи відповідача про припинення зобов'язань за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № А від 25.06.2015 на підставі ст. 601 ЦК України, ст. 203 ГК України шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за відповідною заявою відповідача, яка була отримана позивачем 27.11.2015.

Статтею 601 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Аналогічні приписи містить ч. 3 ст. 203 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 у справі № 910/30906/15 було встановлено, що подана відповідачем заява про зарахування зустрічних однорідних вимог не є безспірною та не відповідає приписам ст. 601 ЦК України та ст. 203 ГК України в частині однорідності та зустрічності вимог.

Зазначені обставини в силу приписів ч. 3 ст. 35 ГПК України не потребують доказування при розгляді даної справи № 910/1248/16, в якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини у наведеній постанові Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 у справі № 910/30906/15, яка набрала законної сили 01.03.2016.

З огляду на викладене, позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими та підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі 300000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на повне задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 4500,00 грн. повністю покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 82-85, 116 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛ ЕНД ВІ ГРУП" (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, офіс 4, ідентифікаційний код 38949782) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВУС УКРАЇНА" (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 52, ідентифікаційний код 36003603) 300000,00 грн. (триста тисяч гривень 00 коп.) заборгованості, 4500,00 грн. (чотири тисячі п'ятсот гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.03.2016

Суддя Гумега О.В.