ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" березня 2016 р.Справа № 916/402/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ БЕТОНЕКС-БУД" (вул. Пушкінська, буд. 36, офіс 518, м. Одеса, 65012)

до відповідача: Торгово - виробничого приватного підприємства "МАЯК" (площа Базарна, буд. 2, м. Котовськ, Одеська область, 66300)

про стягнення 96000,00 грн.

Суддя Бездоля Д.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 (договір від 12.09.2013 № 23-ПД, додаткова угода від 16.02.2016 № 5 до договору від 12.09.2013 № 23-ПД, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 31.08.2012 № 2299);

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ: позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про стягнення з останнього 96000,00 грн. неустойки.

Заявлений позов позивач обґрунтовує невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договором поставки від 28.05.2014 № 140101, укладеним між сторонами, в частині поставки товару.

Ухвалою суду від 24.02.2016 провадження у справі було порушено, позовна заява прийнята до розгляду, розгляд справи призначений на 11.03.2016 о 10 год.30 хв.

Ухвалою суду від 11.03.2016 розгляд справи був відкладений на 28.03.2016 о 14 год. 30 хв. за клопотанням позивача.

Відповідач в судове засідання 28.03.2016 знову не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про поважність причин відсутності суд не повідомив, відзив на позов не надав, у звязку з чим справа згідно з ст. 75 ГПК України розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення присутніх представників учасників судового процесу, суд

ВСТАНОВИВ:

28.05.2014 між сторонами був укладений договір поставки № 140101, до якого 03.06.2014 та 02.02.2015 сторонами додатковими договорами №№ 1, 2 вносились зміни (далі договір).

За цим договором відповідач зобовязався передати позивачу у строк по 31.08.2015 (включно) ячмінь українського походження, врожаю 2015 року, ДСТУ 3769-98, вагою 600 тонн з допустимим відхиленням +/- 5%, вартістю 960000,00 грн., а позивач зобовязався прийняти цей товар та оплатити його вартість.

Відповідно до п.1.4. договору умови поставки визначаються відповідно до Міжнародних правил щодо тлумачення термінів „Інкотермс в редакції 2010 року: ЕXW-франко-склад продавця, с. Новосамарка, Красноокнянський р-н, Одеська область.

Згідно з п. 5.1.-5.3. договору оплата здійснюється позивачем шляхом перерахування коштів в національній валюті України на розрахунковий рахунок відповідача протягом пяти банківських днів від дати отримання оригіналу рахунку-фактури на партію товару та підписаного сторонами договору.

Відповідно до п. 7.1. договору у випадку невиконання та/або прострочення поставки товару відповідач сплачує неустойку у вигляді штрафу у розмірі 10% від вартості суми невиконаного зобовязання.

Згідно з п. 8.1. договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором.

На виконання умов договору позивач сплатив відповідачу вартість товару у розмірі 960000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 06.06.2014 №№ 58, 59, 61, поясненнями позивача та не заперечується відповідачем.

Проте відповідач своє зобовязання за договором не виконав та до цього часу не передав позивачу товар вартістю 960000,00 грн., що підтверджується позивачем, листами відповідача від 25.08.2014, від 22.12.2014, іншими доказами та жодним чином не спростовується відповідачем.

Протягом періоду з 29.09.2015 по 24.11 2015 відповідач повернув позивачу отриману за договором суму у розмірі 960000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 29.09.2015 № 1849, від 08.10.2015 № 1857, від 23.11.2015 № 1942, від 24.11.2015 № 1943 та поясненнями позивача.

Предметом спору у даній справі є стягнення позивачем з відповідача суми штрафу у розмірі 96000,00 грн. на підставі п. 7.1. договору.

Оцінюючи подані учасником судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позов позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 3 ст. 232 ГК України вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією.

Як встановлено судом у п. 7.1. договору сторони узгодили, що у випадку невиконання та/або прострочення поставки товару відповідач має сплатити позивачу неустойку у вигляді штрафу у розмірі 10% від вартості суми невиконаного зобовязання.

Як встановлено судом відповідач своє зобовязання за договором не виконав та до цього часу не передав позивачу товар вартістю 960000,00 грн., відповідно розмір належної до стягнення суми штрафу згідно з п. 7.1. договору становить 96000,00 грн.

За цих обставин, господарський суд вважає, що позов позивача ґрунтується на фактичних обставинах справи та чинному законодавстві України, а тому підлягає задоволенню судом.

Щодо судових витрат.

Поданими позивачем доказами, а саме договором про надання правової допомоги від 12.09.2013 № 23-ПД, додатковою угодою від 16.02.2016 № 5 до цього договору, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 31.08.2012 № 2299, платіжним дорученням від 01.03.2016 № 3962, квитанцією до прибуткового касового ордера від 10.03.2016 № 15, звітом № 1 за договором від 12.09.2013 № 23-ПД, актом приймання-передачі послуг від 22.03.2016, підтверджується отримання позивачем послуг від адвоката ОСОБА_1, повязаних з розглядом даної справи, вартістю 10000,00 грн., які повністю сплачені позивачем.

Вирішуючи питання про розподіл витрат позивача на оплату послуг адвоката, господарський суд вважає, що розмір відшкодування цих витрат не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У звязку з цим суд з урахуванням обставин даної, зокрема ціни позову, складності справи, тривалості розгляду справи, вважає необхідним обмежити розмір вказаних витрат з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи 5 розмірами мінімальної заробітної плати, що становить 6890,00 грн.

Таким чином, на відповідача підлягають покладенню витрати позивача на сплату судового збору в сумі 1440,00 грн. та на сплату послуг адвоката в сумі 6890,00 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 4-3, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 82-1, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Торгово - виробничого приватного підприємства "МАЯК" (площа Базарна, буд. 2, м. Котовськ, Одеська область, 66300 код 21005770) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ БЕТОНЕКС-БУД" (вул. Пушкінська, буд. 36, офіс 518, м. Одеса, 65012, код 36518734) штраф у розмірі 96000 (девяносто шість тисяч) грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 1440 (одна тисяча чотириста сорок) грн. 00 коп. та витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 6890 (шість тисяч вісімсот девяносто) грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 04 квітня 2016 р.

Суддя Д.О. Бездоля