КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р. Справа№ 911/3235/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Київм'ясо"

на рішення господарського суду Київської області від 12.10.2015р.

у справі № 911/3235/15 (суддя Лилак Т.Д.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Київм'ясо"

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся в господарський суд Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Київм'ясо" (далі - відповідач) про стягнення інфляційних нарахувань та процентів річних у зв'язку з простроченням грошового зобов'язання.

Рішенням господарського суду Київської області від 12.10.2015р. у справі № 911/3235/15 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Київм'ясо" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 21 425,00 грн. інфляційних втрат, 1 327,28 грн. 3 % річних та 1 827,00 грн. судового збору.

Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції, пославшись на встановлені ним обставини справи, положення ГК України і ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у даній справі та наявність правових підстав для їх задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду Київської області від 12.10.2015р. у справі № 911/3235/15 скасувати, винести рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.11.2015р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Київм'ясо" на рішення господарського суду Київської області від 12.10.2015р. у справі № 911/3235/15 прийнято до провадження та призначено розгляд скарги на 01.12.2015р.

23.11.2015р. від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 911/3235/15 до закінчення розгляду пов'язаної з нею іншої справи № 911/4154/15, яка перебуває в провадженні господарського суду Київської області.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015р. провадження у справі № 911/3235/15 зупинено до вирішення пов'язаної з нею іншої справи № 911/4154/15 господарського суду Київської області. Зобов'язано сторони подати суду належним чином завірену копію остаточного судового рішення у справі № 911/4154/15.

15.03.2016р. до Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі № 911/3235/15.

До клопотання про поновлення провадження представником Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 додано копію рішення господарського суду Київської області від 30.11.2015р. та копію постанови Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2016р. у справі № 911/4154/15.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2016р. у справі № 911/3235/15 апеляційне провадження поновлено та розгляд апеляційної скарги у справі призначено на 29.03.2016р.

У судовому засіданні 29.03.2016р. представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача проти наведених доводів заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила таке.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі акту здачі - приймання виконаних робіт, наданих послуг від 30.05.2014р., який підписано між ФОП ОСОБА_2 (далі - виконавець, позивач) та ТОВ ,,Київм'ясо" (далі - замовник, позивач).

За даним актом виконавець виконав, а замовник прийняв результати робіт по ремонту автомобіля Мерседес Спринтер 413 CDI, державний номер НОМЕР_1 на загальну суму 45 781,00 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 16.10.2014р. у справі № 911/3674/14 встановлено, що ТОВ ,,Київм'ясо" належним чином не виконало зобов'язання з оплати послуг ремонту автомобіля та має перед позивачем заборгованість в сумі 45 781,00 грн., яка названим рішенням суду стягнута на користь позивача.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказує на те, що позовні вимоги у даній справі обґрунтовано укладанням між сторонами правочину, предметом якого є виконання позивачем робіт, який позивач зазначає як ,,договір підряду". Водночас, на думку відповідача, таке твердження є помилковим, оскільки рішенням господарського суду Київської області від 16.10.2014р. кошти стягнуто за надані послуги, а оскільки між сторонами не існувало правовідносин, пов'язаних із виконанням робіт чи підряду, пов'язаних із ремонтом транспортного засобу - автомобіля Мерседес Спринтер 413 CDI, державний номер НОМЕР_1, а відповідно і не виникло грошового зобов'язання перед позивачем з оплати таких робіт. Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги у даній справі не можуть бути задоволені.

Колегія суддів, з огляду на встановлені у даній справі обставини та наявні у справі докази, погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, однак зазначає про таке.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Підставою позову у даній справі є акт здачі - приймання виконаних робіт, наданих послуг від 30.05.2014р., який підписано між ФОП ОСОБА_2 (далі - виконавець, позивач) та ТОВ ,,Київм'ясо" (далі - замовник, позивач), відповідно до якого виконавець виконав, а замовник прийняв результати робіт по замовленню - послуги ремонту автомобіля Мерседес Спринтер 413 CDI, державний номер НОМЕР_1 на загальну суму 45 781,00 грн.

Саме за невиконання зобов'язань зі сплати коштів за даним актом, з якого виникло грошове зобов'язання в сумі 45 781,00 грн., позивач нарахував інфляційні та проценти річних згідно зі ст. 625 ЦК України.

Судовим рішенням у справі № 911/3674/14 встановлено наявність заборгованості відповідача за актом здачі - приймання виконаних робіт, наданих послуг від 30.05.2014р., яка становить 45 781,00 грн. Як зазначено в рішенні, листом № 13-06/2014 від 13.06.2014р. ТОВ ,,Київм'ясо" гарантувало оплату за послуги ремонту автомобіля згідно Акту наданих послуг від 30.05.2014р. в сумі 45 781,00 грн. до 15.07.2014р.

Вказані обставини не потребують доказування в порядку ст. 35 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання наказу № 911/3674/14 від 24.11.2014р., виданого господарським судом Київської області, 19.12.2014р. Відділом державної виконавчої служби Переяслав - Хмельницького міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 45889036 про стягнення з ТОВ ,,Київм'ясо" на користь ОСОБА_2 47 608 грн. (45 781 грн. заборгованість + 1 827 грн. судовий збір).

Заборгованість за рішенням господарського суду Київської області від 16.10.2014р. погашена відповідачем 03.07.2015р., що підтверджується випискою банку по особовому рахунку позивача (а.с. 29).

В пункті 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 ,,Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Згідно з положеннями ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та процентів річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Втрати внаслідок інфляції у позивача виникли в той період, коли відповідач, в порушення вимог ст. 526 ЦК України, не виконував належним чином, відповідно до умов договору та вимог законодавства своїх зобов'язань по оплаті грошових коштів за актом здачі прийому виконаних робіт, наданих послуг від 30.05.2014р. у строк до 15.07.2014р., що встановлено судовим рішенням у справі № 911/3674/14.

Таким чином, нарахування інфляційних та 3% річних позивач має право здійснити на заборгованість відповідача з дня прострочення аж до моменту повного погашення основного боргу.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання, позивач нараховує та просить стягнути з відповідача 21 425,00 грн. інфляційних втрат за період прострочення серпень 2014р. - червень 2015р. та 1 327,28 грн. три проценти річних за період прострочення з 15.07.2014р. по 03.07.2015р.

Суд першої інстанції погодився з наведеним і визнав вірним розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних позивача, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Як роз'яснено в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13р. ,,Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно з листом Верховного Суду України №62-97р. від 03.04.1997р. при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за заявлений позивачем період з серпня 2014р. по червень 2015р. в розмірі 21 425,50 грн., колегія суддів зазначає, що за розрахунком суду апеляційної інстанції здійсненого за допомогою інформаційно - правової системи ,,Ліга", за вказаний період інфляційні втрати становлять 26 029,64 грн.

Однак, з огляду на те, що позивачем в прохальній частині позову заявлено до стягнення 21 425,00 грн., позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Щодо задоволених позовних вимог в частині стягнення 1 327,28 грн. трьох процентів річних за період прострочення з 15.07.2014р. по 03.07.2015р., які задоволені судом в повному обсязі, колегія суддів зазначає таке.

За змістом ст.ст. 611, 612 ЦК України правові наслідки, встановлені договором або законом, настають у разі порушення зобов'язання, а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина 2 статті 252 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Колегія суддів враховує, що листом № 13-06/2014 від 13.06.2014р. ТОВ ,,Київм'ясо" гарантувало оплату за послуги ремонту автомобіля згідно Акту наданих послуг від 30.05.2014р. в сумі 45 781,00 грн. до 15.07.2014р. та саме з цієї дати позивачем розраховано три проценти річних.

Однак, враховуючи приписи ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з дня наступного - 16.07.2014р.

Крім того, до розрахунку трьох процентів річних позивачем включено дату погашення заборгованості - 03.07.2015р., який не є днем прострочення, виходячи з наведеного вище.

Таким чином, правильним у даному випадку є період прострочення з 16.07.2014р. по 02.07.2015р. включно.

За перерахунком, здійсненим судом апеляційної інстанції, три проценти річних за період прострочення з 16.07.2014р. по 02.07.2015р. становлять 1 324,51 грн., тоді як до стягнення позивачем заявлено 1 327,28 грн., тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню саме в такому розмірі, а отже, частково.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 21 425 грн. інфляційних втрат за період прострочення з серпня 2014р. по червень 2015р. та три проценти річних в розмірі 1 324,51 грн. за період з 16.07.2014р. по 02.07.2015р. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Судом першої інстанції наведеного вище не враховано та невірно визначено період нарахування трьох процентів річних.

Заперечення відповідача проти позовних вимог, які, зокрема, є обґрунтуванням апеляційної скарги, в частині неправильного визнання правової природи правовідносин між сторонами спору з огляду на те, що між сторонами існували правовідносини щодо надання послуг, а не за договором підряду, як про те вказує позивач, колегією суддів відхиляються, як необґрунтовані з огляду на таке.

Як роз'яснено в п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 6 ,,Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:

- чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються;

- чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин;

- яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Колегія суддів зазначає, що правова природа правовідносин сторін спору вірно встановлена судом першої інстанції, посилання позивача на норми договору підряду не змінює матеріально - правових підстав позову, які виникають з акту здачі - приймання виконаних робіт, наданих послуг від 30.05.2014р.

Як вбачається з назви та змісту Акта здачі - прийому виконаних робіт, наданих послуг від 30.05.2014р. договірні правовідносини сторін мали змішаний характер - і виконання робіт і надання послуг, оскільки зазначені в Акті найменування робіт за свою природою є і послугами, що споживаються в процесі їх надання (мийка, діагностика тощо) і роботами, які мають конкретний результат (капремонт, ремонт тощо).

Проте, для даного спору матеріально - правовою підставою позову є обставини щодо прострочення грошового зобов'язання незалежно від того, з яких договірних відносин за своє природою вони виникли, оскільки нормами статті 625 ЦК України підстави нарахувань не ставляться в залежність від правової природи договору з якого виникли грошові зобов'язання.

Щодо доводів скаржника в частині неправомірної відмови судом першої інстанції в задоволенні його клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення господарським судом Київської області пов'язаної з нею справи № 911/4154/15 колегія суддів зазначає таке.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення господарським судом Київської області пов'язаної з нею справи № 911/4154/15, в якій заявлено позовні вимоги відповідача до позивача про визнання недійсним правочину щодо надання послуг з ремонту автомобіля Мерседес Спринтер 413 CDI, державний номер НОМЕР_1, що укладений шляхом підписання Акту здачі - прийому виконаних робіт, наданих послуг від 30.05.2014р. та підписанням і наданням листа від 13.06.2014р. Зазначене клопотання мотивоване тим, що обставини, які можуть бути встановлені у справі № 911/4154/15 відносно недійсності оспорюваного правочину вплинуть на склад та оцінку доказів у даній справі, що підтверджує пов'язаність даних справ.

За приписами ч.1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Колегія суддів зазначає, що провадження у даній справі зупинялось ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015р. до вирішення пов'язаної з нею іншої справи № 911/4154/15 господарського суду Київської області та було поновлено ухвалою суду від 18.03.2016р. в зв'язку з вирішенням справи № 911/4154/15.

Так, рішенням господарського суду Київської області від 30.11.2015р. у справі № 911/4154/15 відмовлено в задоволенні позову ТОВ ,,Київм'ясо" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину щодо надання послуг з ремонту автомобіля Мерседес Спринтер 413 CDI.

Дане рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2016р.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З врахуванням того, що суд першої інстанції допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи в частині позовних вимог про стягнення трьох процентів річних, що призвело до прийняття неправильного рішення в частині визначення їх періоду нарахування та відповідно й розміру, зазначене, відповідно до ст. 104 ГПК України, є підставою для зміни рішення господарського суду Київської області від 12.10.2015р. у справі № 911/3235/15, в зв'язку з чим відповідно до ст. 49 ГПК України підлягають зміні і розподілені судові витрати. У зв'язку з цим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Київм'ясо" - задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Київської області від 12.10.2015р. у справі № 911/3235/15 змінити, виклавши його резолютивну частину в такій редакції:

,,Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Київм'ясо" (08400, Київська обл., м. Переяслав-Хмельницький, вул. Героїв Дніпра, 38, код 38047312) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 21 425 (двадцять одна тисяча чотириста двадцять п'ять) грн. 00 коп. інфляційних втрат, 1 324 (одна тисяча триста двадцять чотири) грн. 51 коп. три проценти річних, 1 826 (одна тисяча вісімсот двадцять шість) грн. 78 коп. судових витрат зі сплати судового збору за подання позову.

В решті позову відмовити".

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Київм'ясо" (код 38047312) 0,24 грн. судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити господарському суду Київської області видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко