ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016р. Справа № 914/1827/15

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Краківський ринок», м. Львів;
до відповідача:Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів;
про:визнання договору оренди недійсним
Суддя Крупник Р.В. Секретар Цяпка О.І.

Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність № 2302-вих-8 від 05.01.2016р.);
від відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 06.07.2015р.).

Представникам сторін та відповідачу розяснено права і обовязки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

08.06.2015р. до господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ТОВ «Краківський ринок» (надалі Позивач) до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі Відповідач) про визнання договору оренди недійсним.

Ухвалою від 11.06.2015р. суд порушив провадження у справі, її розгляд призначив на 02.07.2015р. В судових засіданнях неодноразового оголошувалася перерва, розгляд справи відкладався, що відображено у відповідних ухвалах суду та протоколах судових засідань.

На підставі клопотання позивача, суд ухвалою від 06.08.2015р. призначив у справі комплексну будівельно-технічну та бухгалтерську судову експертизу та зупинив провадження у справі до закінчення судової експертизи.

22.09.2015р. на адресу суду від Львівського НДІ судових експертиз надійшло клопотання судового експерта про надання додаткових документів, необхідних для проведення експертизи, а саме: передаточний баланс за лютий 1998р., інвентаризаційний опис основних засобів за лютий 1998р., акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу за лютий 1998р., інвентарну картку обліку основних засобів по приміщенні цегляної столової та акт введення в експлуатацію приміщення цегляної столової по вул. Базарна, 11.

Ухвалою від 28.09.2015р. суд поновив провадження у справі, зобовязав сторони надати витребувані експертом документи, розгляд справи призначив на 01.10.2015р. В судовому засіданні 01.10.2015р. суд оголосив перерву до 05.10.2015р.

05.10.2015р. провадження у справі було зупинене до закінчення комплексної будівельно-технічної та бухгалтерської судової експертизи.

03.03.2016р. матеріали справи №914/1827/15 (з долученим до них висновком №3236 судової будівельно-технічної експертизи по господарській справі №914/1827/15 від 29.02.2016р.) повернулися до суду.

Ухвалою від 09.03.2016р. суд поновив провадження у справі, її розгляд призначив на 21.03.2016р. В судовому засіданні 21.03.2016р. було оголошено перерву до 24.03.2016р.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити повністю, через канцелярію суду подав клопотання про призначення колегіального розгляду справи та пояснення по справі з приводу строків позовної давності. В засіданні зазначив, що 25.02.1998р. між представництвом ФДМ України у м. Львові та позивачем укладено договір оренди державного майна №4, на виконання якого орендодавцем було передано, а позивачем як орендарем прийнято в строкове, платне володіння та користування майновий комплекс МДКП «Центральний ринок», склад і вартість якого визначено відповідно до Акта оцінки та передаточного балансу вказаного підприємства, складеного станом на 01.02.1998р. і становить 1279174,80 грн. Вказаний договір оренди укладено на 35 років. Згідно інвентаризаційного опису від 01.02.1998р., до складу основних засобів цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок» входить будівля столової. В подальшому, а саме 24.10.2001р. між позивачем та відповідачем було укладено спірний договір оренди, за умовами якого орендодавець (відповідач) на підставі патенту №566 (187) від 13.06.2001р. передав, а орендар (позивач) прийняв у строкове, платне користування нерухоме майно приміщення площею 211,9 кв.м., що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Базарна, 11, з цільовим призначенням заклад громадського харчування. Відповідно до даних технічного паспорта ЛОДК БТІ та ЕО від 30.05.2001р. в оренду позивачу було передано нежитлові приміщення площею 211,9 кв.м. з індексами №1-11. Станом на день подання позовної заяви, дія договору оренди державного майна №4 від 25.02.1998р. не закінчилася, у встановленому законом порядку договір недійсним не визнавався. На думку позивача, обєкт оренди, визначений у договорі 2001р. був переданий йому ще в 1998р. на підставі договору оренди від 25.02.1998р., оскільки такий увійшов в склад цілісного майнового комплексу. Беручи до уваги наведене, позивач зазначає, що Управління комунальної власності не мало права повторно передавати позивачу в оренду приміщення, яке вже перебувало в користуванні ТОВ «Краківський ринок» з 1998 року., а тому в силу приписів ст. 203, 215 ЦК України договір оренди 2001р. є недійсним. З приводу пропуску строку позовної давності, на який вказує відповідач зазначив, що про порушення своїх прав (зокрема, щодо передачі одного й того самого обєкта в оренду за двома договорами) позивач дізнався лише в липні 2014р. після складення Управлінням комунальної власності Акту проведення перевірки №262-п/14 від 03.07.2014р., а тому строк позовної давності для звернення з позовом до суду позивачем не пропущено.

Представник відповідача в судове засідання зявився, проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, через канцелярію суду подав клопотання про призначення колегіального розгляду справи. Заперечуючи проти позову представник зазначає, що приміщення, що знаходяться за адресою м. Львів, вул. Базарна, 11, загальною площею 212,1 кв.м. були обєктом орендних правовідносин ще задовго до укладення договору оренди державного майна №4 від 25.02.1998р. та не могли входити до складу цілісного майнового комплексу, оскільки ще з 1996р. приміщення столової площею 212,1 кв.м. перебувало в користуванні інших юридичних осіб і не перебувало на балансі ТОВ «Краківський ринок», що підтверджується договором купівлі-продажу патенту на право оренди будівлі (споруди, приміщення) №441 Б від 03.07.1996р., патентом №423 від 05.07.1996р., договором купівлі-продажу патенту на право оренди приміщення від 03.06.1998р. ААМ №220101, патентом №187/423 від 21.07.1998р., договором оренди нежитлових приміщень №4388 від 19.10.1998р., договором оренди від 22.05.2001р. купівлі-продажу патенту №187/423/ від 21.07.1998р., патентом №566 (187) від 13.06.2001р., договором оренди нерухомого майна від 24.10.2001р. №Ш-0355, договором від 17.11.2006р. №Ш-4848-6. Крім цього, представник додав, що спірні правовідносини виникли між сторонами ґрунтувалися на договорі №Ш-0355 від 24.10.2001р., п. 4.1. якого встановлено, що термін дії договору оренди визначений з 24.10.2001р. до 03.07.2006р. Враховуючи те, що договір оренди був укладений ще 24.10.2001р., строк позовної давності для звернення з даним позовом на думку відповідача, сплив 24.10.2003р. Більше того, інвентаризаційний опис основних засобів від 01.02.1998р., на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог складений ще в 1998р., а тому з даного моменту позивач знав про те (як він вважає), що його право було порушене. На підставі наведеного, представник відповідача просить суд відмовити ТОВ «Краківський ринок» в задоволенні позову.

Суд, розглянувши клопотання представників сторін про призначення колегіального розгляду справи, зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4-6 ГПК України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Як вбачається з клопотань, такі обґрунтовані необхідністю додаткового часу для подання пояснень, витребування доказів та складністю даної справи.

З цього приводу суд зазначає, що єдиною підставою для призначення колегіального розгляду справи є її складність, натомість в даному випадку сторонами не було доведено в чому полягає складність справи і чому така не може бути вирішена суддею одноособово. Більше того, судом було створено всі передумови для всебічного, повного та обєктивного дослідження обставин справи, зокрема, призначено судову експертизу, в порядку ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду справи на 15 днів, а тому в сторін були всі можливості подати докази та пояснення, які на їх думку мають значення для розгляду справи та реалізувати надані їм процесуальні права, надані законом.

Враховуючи наведене, суд відмовляє в задоволенні клопотань представників про призначення колегіального розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.02.1998р. Регіональним відділенням по Львівській області видано наказ №97, яким вирішено у звязку з передачею ТОВ «Краківський ринок» в оренду цілісного майнового комплексу за адресою м. Львів, вул. Базарна, 11 та у відповідності до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» надати в оренду ЦМК МДКП «Центральний ринок» за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 терміном на 35 років, укласти з ТОВ «Краківський ринок» договір купівлі-продажу обігових матеріальних засобів ЦМК МДКП «Центральний ринок».

25.02.1998р. між представництвом Фонду державного майна України у м. Львові (правонаступником якого являється Управління комунальної власності) та ТОВ «Краківський ринок» укладено Договір оренди державного майна №4 (надалі Договір оренди 1998р.), за умовами п. 1.1. якого орендодавець (Представництво ФДМУ у м. Львові) передає, а орендар (ТОВ «Краківський ринок») приймає в строкове, платне володіння та користування майновий комплекс міського державного комунального підприємства «Центральний ринок», склад і вартість якого визначено відповідно до Акта оцінки та передаточного балансу вказаного підприємства, складеного станом на 01.02.1998р. і становить 1279174,80 грн. у тому числі а) передається в оренду майно 1279174,80 грн. із нього: основні фонди за балансовою вартістю 1882078 грн., основні фонди за залишковою вартістю 1279175 грн., інше майно за балансовою вартістю 10227 грн.

Цей договір діє з 25.02.1998р. до 25.02.2033р., строком на 35 років (п. 10.1. вказаного Договору).

Факт передачі в оренду позивачеві майнового комплексу МДКП «Центральний ринок» підтверджується відповідним Актом прийому-передачі №4 від 25.02.1998р.

З матеріалів справи вбачається, що 24.10.2001р. між Управлінням ресурсів Львівської міської ради (правонаступником якого являється Управління комунальної власності) та відповідачем укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-0355 (надалі Договір оренди 2001р.), відповідно до якого орендодавець на підставі патенту №566 (187) від 13.06.2001р., договору оренди від 19.10.1998р. №4388 передає, а орендар приймає в строкове, платне користування нерухоме майно, що знаходиться на балансі ЖЕК-401.

Обєктом оренди є приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11, загальною площею 211,9 м2, відповідно до технічного паспорту, виданого БТІ від 30.05.2001р. №274. Цільове призначення обєкта оренди заклад громадського харчування (п. 1, 2 Договору оренди 2001р.).

Відповідно до п. 4.1. Договору оренди 2001р. термін його дії з 24.10.2001р. до 03.07.2006р.

В свою чергу, сторонами не заперечується, що станом на день розгляду справи, Договір оренди 2001р. є чинним, оскільки після закінчення строку на який його було укладено, жодна зі сторін не виявила бажання припинити договірні відносини.

Як зазначає в позовній заяві позивач, до основних засобів МДКП «Центральний ринок» (який було передано в 1998р. в оренду ТОВ «Краківський ринок») належить приміщення столової, яке в свою чергу вдруге було передано в оренду позивачу на підставі Договору оренди 2001р., що як стверджує позивач, підтверджується інвентаризаційним описом основних засобів МДКП «Центральний ринок», складеного станом на 01.02.1998р.

З метою обєктивного розгляду справи, зокрема, зясування питання, чи являється приміщення, яке було передане позивачу на підставі Договору оренди 2001р. складовою цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок», судом було призначено комплексну судову будівельно-технічну та економічну експертизу.

03.03.2016р. на адресу суду з Львівського НДІ судових експертиз надійшов Висновок №3236 судової будівельно-технічної експертизи по господарській справі №914/1827/15 від 29.02.2016р., в якому судовий експерт зазначив, що приміщення столової, площею 211,9 кв.м., яке вказане в технічному паспорті №274 від 30.05.2001р. та розташоване за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 (яке було передано позивачу в оренду згідно Договору оренди від 24.10.2001р.) входить до складу цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок», розташованого за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 (який було передано в оренду позивачу згідно Договору оренди від 25.02.1998р.). Площа приміщення столової розташованої за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11, площі, яка вказана в технічному паспорті №274 від 30.05.2001р. склала 211,9 кв.м. На час проведення огляду, площа приміщень складає 212,6 кв.м. Різниця в 0,7 кв.м. виникла внаслідок звільнення площі підлоги під перегородками після їх демонтажу. Перепланування здійснювалося не виходячи за межі зовнішніх стін. Обєм будівлі, конструктивні елементи залишилися існуючі.

При цьому, з Повідомлення №3237 про неможливість дачі висновку судово-економічної експертизи по господарській справі №914/1827/15 від 23.11.2015р. вбачається, що у звязку із незадоволенням вимог клопотання експерта щодо представлення оригіналу передаточного балансу за лютий 1998р., інвентаризаційного опису основних засобів за лютий 1998р., акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу за лютий 1998р., інвентарної картки обліку основних засобів по приміщенні цегляної столової та акту введення в експлуатацію приміщення цегляної столової по вул. Базарна, 11, судовий експерт зазначив про неможливість дачі висновку судово-економічної експертизи.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦК Української РСР в редакції від 08.10.1999р. (положення якого слід застосовувати у даних правовідносинах, з огляду на укладення спірного Договору оренди 24.10.2001р.) цивільні права і обов'язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За договором майнового найму наймодавець зобов'язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за плату (положення ст. 256 ЦК УРСР).

В силу положень ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції від 13.09.2001р.) істотними умовами договору оренди є, зокрема, об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації).

Як вбачається з п. 1.1. Договору оренди 2001р., в користування позивача за вказаним договором було передано майновий комплекс МДКП «Центральний ринок», склад і вартість якого визначена відповідно до Акта оцінки та передаточного балансу вказаного підприємства.

Суд зазначає, що такий документ, як передаточний баланс МДКП «Центральний ринок» в матеріалах справи відсутній, однак наявним є Інвентаризаційний опис основних засобів МДКП «Центральний ринок» станом на 01.02.1998р., згідно якого до основних засобів МДКП «Центральний ринок» віднесено зокрема, столову цегляну 1960 року, вартістю 98930-47, що знаходиться по вул. Базарній, 11 у м. Львові.

Разом з тим, з п. 1 оскаржуваного Договору оренди 2001р. вбачається, що його предметом виступає приміщення загальною площею 211,9 м2, яке знаходиться за адресою: вул. Базарна, 11 у м. Львові з цільовим призначенням заклад громадського харчування.

Як вже зазначалося, у Висновку №3236 судової будівельно-технічної експертизи по господарській справі №914/1827/15 від 29.02.2016р. судовий експерт зазначив, що приміщення столової, площею 211,9 кв.м., яке вказане в технічному паспорті №274 від 30.05.2001р. та розташоване за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 (яке було передано позивачу в оренду згідно Договору оренди від 24.10.2001р.) входить до складу цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок», розташованого за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 (який було передано в оренду позивачу згідно Договору оренди від 25.02.1998р.).

Відповідно до ч. 5 ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обовязковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять ні доказів, які б спростовували висновки судового експерта, ні інших фактичних даних, які б ставили під сумнів такий, господарський суд вважає, що висновок експерта є належним та допустимим доказом у справі, який достеменно підтверджує той факт, що в оренду позивачу було двічі передано один і той самий обєкт, а саме: приміщення столової, яке розташоване за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 та площа якого станом на день огляду експертом становила 212,6 м2.

Посилання відповідача на те, що ще задовго до укладення Договору оренди державного майна №4 від 25.02.1998р., приміщення, яке є предметом оскаржуваного Договору 2001р. неодноразово передавалося в оренду різним субєктам господарювання судом відхиляються, оскільки жодним чином не спростовують ні доводів позивача, ні висновку будівельно-технічної експертизи про те, що спірне приміщення входить до складу цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок».

Так, нормами ст. 41 ЦК УРСР врегульовано, що угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що, зокрема, не відповідає вимогам закону.

З позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що оскаржуваний Договір оренди 2001р., який був укладений між ним та Управлінням ресурсів Львівської міської ради (правонаступником котрого є Управління комунальної власності ДЕП ЛМР) є недійсним, оскільки станом на момент укладення Договору оренди 2001р., таке вже перебувало в користуванні ТОВ «Краківський ринок», а тому відповідач не мав права передавати його знов.

Суд зазначає, що волевиявлення сторін при укладенні спірного Договору оренди 2001р., мало бути спрямоване на встановлення юридичних наслідків, а саме для орендодавця одержання за користування приміщенням встановлену договором орендну плату, що в даному випадку було реалізовано відповідачем, а правовим наслідком для позивача одержання обєкта оренди для здійснення господарської діяльності.

Однак, уклавши спірний Договір оренди 2001р., правовий наслідок а саме одержання майна в користування для позивача не настав, оскільки обєкт оренди за спірним договором вже був переданий йому в 1998р. на підставі Договору оренди 1998р. в складі цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок», який в свою чергу, як на момент підписання Договору оренди 2001р., так і станом на день розгляду справи є чинним оскільки укладений терміном до 25.02.2033р., доказів визнання його недійсним в судовому порядку сторонами надано не було.

Відтак, зважаючи на те, що право тимчасового володіння та користування вказаного вище приміщення належало ТОВ «Краківський ринок» за Договором оренди державного майна №4 від 25.02.1998р., у відповідача було відсутнє майнове право на укладення 24.10.2001р. оскаржуваного Договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-0355, оскільки такий не був спрямований на реальне настання правових наслідків для обох його сторін.

Разом з тим, у визнанні вказаного договору недійсним слід відмовити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву (вх. №28902/16 від 13.07.2015р.) та запереченнях на висновок судової будівельно-технічної експертизи (вх. №11752/16 від 21.07.2016р.) відповідач просить суд крім підстав, описаних вище відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску ТОВ «Краківський ринок» строку позовної даності для звернення до суду.

Позивач проти поданої заяви заперечує та зазначає, що про фактичний склад приміщень він довідався лише у липні 2014р., після складення головним спеціалістом контрольно-інвентаризаційного відділу Львівської міської ради акту перевірки обєкта оренди від 03.07.2014р., а тому строк позовної давності ним не пропущено.

Розглянувши заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає, що вказана заява є обґрунтованою.

Пунктом 7 Перехідних положень ЦК України передбачено, що до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Водночас, за змістом статті 71 ЦК УРСР (в редакції від 08.10.1999р.) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

При вирішенні в даній справі питання про застосування строків позовної давності, суд бере до уваги обовязкові, в силу вимог ст. 111-28 ГПК України, правові позиції Верховного Суду України, котрі він виклав в постанові від 29.10.2014р. у справі №6-152цс14, зміст котрої зводиться до того, що для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Відповідно, для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому, допускається презумпція обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, яка в свою чергу повинна довести, з якого моменту їй стало (могло стати) відомо про порушення її права.

Враховуючи наведене суд зазначає, що з моменту підписання Договору оренди державного майна №4 від 25.02.1998р. та акту приймання-передачі майна від 25.02.1998р. позивачу, як стороні вказаного правочину, було відомо, що до складу орендованого майна входить приміщення столової, оскільки ще 01.02.1998р. комісією у складі директора позивача та представників ФДМУ проведено інвентаризаційний опис ЦМК МДКП «Центральний ринок» де відображено це приміщення. А тому, підписуючи спірний Договір оренди від 24.10.2001р. ТОВ «Краківський ринок» було обізнане із площею обєкта, який передавався в оренду за цим договором, його місцем розташуванням та іншими технічними характеристиками, а відтак мав обєктивну можливість знати про те, що цей обєкт та приміщення столової, яке він отримав в оренду за договором від 25.02.1998р. є одним і тим же приміщенням, а також про те, що договір який він укладає порушує його права.

Як зазначив Пленум ВГС України в п. 2.2. Постанови від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки в процесі розгляду справи судом було встановлено, що приміщення, які були передані позивачу за Договором оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-0355 від 24.10.2001р. входять до складу цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок» та відповідно були передані ТОВ «Краківський ринок» ще 25.02.1998р. на підставі Договору оренди державного майна №4, позовні вимоги про визнання Договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-0355 від 24.10.2001р. є обґрунтованими.

Однак, беручи до уваги те, що спірний договір оренди був укладений сторонами 24.10.2001р., саме від вказаного моменту позивач міг довідатися про порушення свого права, зокрема, щодо передачі йому в оренду приміщення, яке вже знаходилося в його користуванні, а не як стверджує позивач після складення 03.07.2014р. головним спеціалістом контрольно-інвентаризаційного відділу Львівської міської ради акту перевірки обєкта оренди, відповідно, встановлений цивільним законодавством трирічний строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду закінчився 24.10.2004р.

Підсумовуючи наведене суд зазначає, що незважаючи на доведеність та обґрунтованість позовних вимог, позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 49 ГПК України у звязку із відмовою в позові судовий збір та судові витрати, повязані з проведенням судової експертизи залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 4-3, 12, 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 29.03.2016 р.

Суддя Крупник Р.В.