ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року Справа № 915/1982/15

м. Миколаїв

за позовом: Приватного підприємства "Луб'янське" (вул. Космонавтів, 65, м. Миколаїв, 54028)

до відповідача: Фермерського господарства "Горизонт" (вул. Богданова, 31, смт. Веселинове, Веселинівський район, Миколаївська обл., 57001)

третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору: фізична особа ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 57024)

про визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки від 17.11.2014

суддя В.Д. Фролов

ПРИСУТНІ:

від позивача: Голінко А.М. довіреність від 12.11.2015

Данилова К.Ю. довіреність від 04.02.2016

від відповідача: Коноваленко О.О. довіреність від 11.01.2016

від третьої особи: представник не з'явився

Приватне підприємство "ЛУБ'ЯНСЬКЕ" звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Фермерського господарства "ГОРИЗОНТ" про визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки від 17.11.2014р., кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що вищевказаний договір суборенди земельних ділянок в силу ст. 203, 207, 215 ЦК України є недійсним, оскільки позивач, від імені якого на час укладення оспорюваного договору діяла директор ОСОБА_5, не підписувала вищевказаний договір суборенди земельних ділянок із відповідачем, що свідчить про відсутність вільного волевиявлення орендаря на передачу в суборенду земельної ділянки, а також про порушення вимог законодавства щодо письмової форми. Вказані обставини підтверджуються Висновками експерта № 458 від 28.04.2015 року та № 532 від 19.05.2015 року (а.с. 16-21, 71-86).

Ухвалою від 30.11.2015 року суддею Бездолею Д.О. порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи призначено на 17.12.2015; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: фізичну особу ОСОБА_1.

Ухвалою суду від 17.12.2015 року відкладено розгляд справи на 18.01.2016 року.

18.01.2016 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що висновок експертизи, на який посилається позивач, здійснено в рамках кримінального провадження, тобто до винесення судового рішення за результатами кримінального провадження, а тому неможливо вважати вищевказаний висновок належним та допустимим доказом у справі. Належних та допустимих доказів того, що всі три екземпляри спірного договору суборенди земельних ділянок не підписувались директором позивача ОСОБА_5 суду не надано.

Ухвалою суду від 18.01.2016 року відкладено розгляд справи на 26.01.2016 року та зобов'язано відповідача надати оригінал спірного договору та оригінал акту приймання-передачі земельної ділянки за спірним договором.

На підставі розпорядження №46 від 01.02.2016 Керівника апарату господарського суду Миколаївської області призначено повторний автоматичний розподіл справи №915/1982/15. За результатами якого, справу передано судді Фролову В.Д. для розгляду та вирішення по суті.

Ухвалою від 03.02.2016 року суддею Фроловим В.Д. прийнято справу № 915/1982/15 до свого провадження її розгляд призначено на 02.03.2016 року.

В судовому засіданні залучено до матеріалів справи наданий представником відповідача Договір суборенди земельної ділянки від 17.11.2014, підписаний сторонами та скріплений мокрими печатками їх підприємств, на двох аркушах до якого прикріплений акт прийому-передачі земельної ділянки. Крім того, представник відповідача зазначив, що Договір суборенди земельної ділянки від 17.11.2014 укладався в декількох примірниках та підписав директором ПП "Луб'янське" ОСОБА_5.

В судовому засіданні 02.03.2016 року представник позивача заявив клопотання про виклик в судове засідання ОСОБА_5 на підставі ст. 30 ГПК України, для дачі пояснень, чи підписувала вона Договір наданий представником відповідача. Враховуючи дане клопотання, оголошено перерву на 16.03.2016 року та зобов'язано позивача забезпечити явку в судове засідання ОСОБА_5.

16.03.2016 року від позивача до суду надійшло клопотання про призначення у даній справі почеркознавчої експертизи, для з'ясування чи підписувався спірний договір суборенди земельної ділянки від 17.11.2014 року ОСОБА_5

В судовому засіданні 23.03.2016 представник позивача підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд задовольнити клопотання від 16.03.2016 щодо призначення у даній справі почеркознавчої експертизи.

Представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог, клопотання позивача про призначення почеркознавчої експертизи у справі № 915/1982/15 вважає безпідставним.

Враховуючи, що в судовому засіданні 16.03.2016 ОСОБА_5 вказала, що спірний договір підписаний за її дорученням ОСОБА_7, печатка проставлена особисто ОСОБА_5, а також те, що кожна сторін договору суборенди засвідчена підписом ОСОБА_5, суд не вбачає підстав для призначення почеркознавчої експертизи у справі № 915/1982/15.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши учасників судового процесу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані належним чином та не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_3 фізичній особі ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 8,75 га. в межах Луб'янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с.10).

15.03.2010 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та Приватним підприємством "Луб'янське" (орендарем) укладено договір оренди землі (надалі-Договір), відповідно до умов якого в оренду передана земельна ділянка загальною прощею 8,75 гектара, у тому числі рілля - 8,75 га., пасовища - 0 га, яка належить орендодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 виданого Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області та зареєстрованого у книзі записів державних актів(п. 2 договору).

Відповідно до п. 8 Договору його укладено на 15 (пятнадцять) років, починаючи з дати державної реєстрації.

Договір зареєстрований у Веселинівському реєстраційному окрузі "Центр ДЗК" в Миколаївській області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 02.07.2010 року за № НОМЕР_1.

17.11.2014 року між Приватним підприємством "Луб'янське" (орендар) та Фермерським господарством "Горизонт" (суборендар) укладено договір суборенди земельної ділянки (надалі-Договір суборенди), відповідно до умов якого в оренду передається земельна ділянка загальною прощею 8,75 гектарів, у тому рахунку 8,75 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах території Луб'янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, яка належить гр. ОСОБА_1 орендодавцю за основним договором, на праві приватної власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області 21 квітня 2003 та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 (п. 2 договору суборенди).

Відповідно до п. 8 Договору договір укладено на строк 10 років і 7 місяців, та діє до дня припинення дії основного договору: до 02 липня 2025 року.

Факт передачі земельної ділянки в суборенду підтверджується Актом приймання-передачі земельної ділянки, підписаним та скріпленим печатками сторін (а.с. 56).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України (в редакції від 06.09.2014 року) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 6 ст. 93 ЗК України (в редакції від 06.09.2014 року) орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).

Відповідно до ч. 8 ст. 93 ЗК України (в редакції від 06.09.2014 року) відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 8 Закону України "Про оренду землі" орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця.

Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду.

Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому.

Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі.

У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється.

Договір суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 ГК України виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11 вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Предметом спору у даній справі є вимога про визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки. Підставою позову зазначено обставини, які полягають у тому, що від імені позивача договори підписано невідомою особою (не керівником позивача), що свідчить про відсутність волевиявлення орендаря на передачу земельних ділянок в суборенду.

Відповідно до п. 30 договору оренди орендар має право передавати земельну ділянку або її частину в суборенду без зміни цільового призначення, на умовах даного договору та не суперечити йому.

Відповідно до п. 42 договорів суборенди земельних ділянок договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Договір укладено у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендаря, другий - в суборендаря, третій - в органі, який провів державну реєстрацію права суборенди.

Оспорюваний договір суборенди укладений у письмовій формі, скріплений печатками юридичних осіб, містять усі істотні умови, передбачені ст. 15 Закону України "Про оренду землі", та пройшов державну реєстрацію.

В письмових поясненнях позивач зазначив, що оригіналу договору суборенди земельної ділянки від 17.11.2014 року та доданих до нього документів у позивача бути не може, оскільки він його не підписував.

Як вказано вище, висновками експерта № 458 від 28.04.2015 року та № 532 від 19.05.2015 року, за результатами судової почеркознавчої експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром УМВ України в Миколаївській області, встановлено, що підписи від імені ОСОБА_5 у оспорюваному договорі суборенди земельної ділянки від 17.11.2014 року та акті приймання - передачі земельної ділянки виконано не ОСОБА_5, а іншою особою.

Натомість, відповідачем ФГ "Горизонт" подано суду примірник власного договору суборенди земельної ділянки та акту приймання-передачі (примірники для орендаря згідно п. 42 договорів), на якому в графі "Орендар" директор ПП "Луб'янське" ОСОБА_5 міститься підпис особи та печатка юридичної особи.

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами. Строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії (ст. 246, 247 ЦК України).

До матеріалів справи подано довіреність від 01.12.2014 року, відповідно до якої директор ПП "Луб'янське" ОСОБА_5 надала право підпису на бухгалтерській звітності та на договорі суборенди землі пайщиків ПП "Луб'янське" до кінця 2014 року ОСОБА_8 (а.с.36, 146).

Доказів недійсності чи скасування вищевказаної довіреності суду не подано.

В судовому засіданні 16.03.2016 ОСОБА_5 вказала, що саме вона вела перемовини з ФГ "Горизонт" щодо суборенди спірної земельної ділянки.

При цьому, суд також звертає увагу на те, що позивач, як суб'єкт підприємницької діяльності, несе повну відповідальність за законність користування його печаткою, а також особисто відповідає за її використання, в тому числі за засвідчення документів.

При цьому, господарський суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, в розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України, на підтвердження того, що печатка позивача була втрачена, або мався незаконний доступ до такої печатки, окрім того, не надано також жодних доказів на підтвердження звернення позивача до компетентних органів з приводу незаконного заволодіння печаткою позивача третіми особами.

Оглянувши в судовому засіданні оригінал договору суборенди та акту приймання-передачі земельної ділянки, які в судовому засіданні 02.03.2016 долучено до матеріалів справи, ОСОБА_5 вказала, що даний договір вона не підписувала, проте, печатка зберігалась лише в неї та саме вона проставила печатку на Договорі суборенди земельної ділянки від 17.11.2014 року.

Враховуючи вищевикладене, скріплення печаткою позивача оспорюваного договору та акту приймання-передачі земельної ділянки свідчить про волевиявлення позивача як юридичної особи щодо надання в суборенду земельних ділянок.

Крім того, на примірнику договору суборенди земельної ділянки, який зберігається в суборендаря ФГ "Горизонт", додатково міститься підпис ОСОБА_8 та дата підписання 03.12.2014 року (а.с. 55, 124), її підпис також підтвердила ОСОБА_5 в судовому засіданні при огляду договору суборенди.

Слід також зазначити, що кожен аркуш договору суборенди (а.с. 123-125) підписаний, на той час діючим, директором ПП "Луб'янське" - ОСОБА_5, що підтвердила особисто ОСОБА_5 в судовому засіданні 16.03.2016 року.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що спірний договір суборенди земельної ділянки від 17.11.2014 укладений між ПП "Луб'янське" та ФГ "Горизонт", як юридичними особами, від імені позивача (ПП "Луб'янське") укладався директором ОСОБА_5, підпис на договорі суборенди, за її дорученням, проставлено ОСОБА_8.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для тверджень, що усі примірники договорів суборенди земельних ділянок та актів приймання-передачі підписано не уповноваженою особою позивача (директором ПП "Луб'янське").

Щодо посилань представника позивача в додаткових поясненнях на те, що гр. ОСОБА_5 під час допиту в якості свідка в рамках кримінального провадження № 000095 зазначила, що вона не підписувала договір по суборенді з ФГ "Горизонт", то слід зазначити, що вказані висновки не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони не відповідають нормам ГПК України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем у справі не доведено суду належними та допустимими доказами факту недійсності спірного договору суборенди земельної ділянки від 17.11.2014.

Таким чином, в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір в сумі 1 218 грн. 00 коп. слід покласти на позивача.

В судовому засіданні 23.03.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 25.03.2016.

Суддя В.Д. Фролов