номер провадження справи 30/5/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016 Справа № 908/70/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Інтурист-Запоріжжя» (69005, м.Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 135)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ-ПРЕСС» (69095, м.Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 109, кім. 404)

про стягнення 22 513,65 грн.,

Суддя Кагітіна Л.П.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №03/28 від 23.10.2015 р.;

від відповідача: не зявився;

Публічне акціонерне товариство «Інтурист-Запоріжжя» звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ-ПРЕСС» про стягнення 22 513,65 грн. заборгованості за договором оренди № 135 від 01.08.2010 р.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на приписи ст.ст. 193, 218, 220, 229 Господарського кодексу України та умови укладеного між сторонами договору оренди. При цьому вказує, що загальна сума орендної плати за весь час дії договору складала 186006,00 грн., в т.ч. 31001,00 грн. ПДВ, яку відповідач відповідно до п. 3.2, 3.3 ОСОБА_2 повинен був сплатити протягом 14 банківських днів з дня укладення договору. Стверджує, що взяті на себе зобовязання відповідач виконав частково, у звязку з чим за ним виникла заборгованість в розмірі 22513,65 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.01.2016 р. порушено провадження у справі № 908/70/16, присвоєно справі номер провадження № 30/5/16, розгляд якої призначено на 18.02.2016 р. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та обєктивного розгляду і вирішення справи по суті.

На підставі ст. 77 ГПК України, ухвалою суду від 18.02.2016 р. розгляд справи відкладався до 10.03.2016 р.

Ухвалою від 10.03.2016 р., на підставі ст. 69 ГПК України, строк вирішення спору продовжено на п'ятнадцять днів за клопотанням позивача, розгляд справи відкладено на 24.03.2016 р.

За письмовим клопотанням представника позивача фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові з урахуванням поданої до початку судового засідання заяви про уточнення позовних вимог.

У своїй заяві позивач уточнює, що заборгованість відповідача виникла у звязку з невиконанням ОСОБА_3 зобовязань по сплаті компенсації фактичних витрат Орендодавця на забезпечення ОСОБА_3 електричною енергією. Заявлена до стягнення сума залишається незмінною.

У наданих на вимогу суду додаткових поясненнях позивач в обґрунтування заявлених вимог зазначає, що за час дії договору оренди загальна сума за спожиту електроенергію становить 62676,36 грн., з якої ОСОБА_3 сплатив за 40162,71 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень. Відзначає, що відповідно до п. 3.4. ОСОБА_2 відповідачу надавалися ОСОБА_3 здачі-прийняття робіт(надання послуг) з рахунком-фактурою за кожний місяць користування електричною енергією, які було підписано без зауважень, що свідчить про узгодження одержаних послуг (користування електричною енергією) ОСОБА_3 у певній потужності. Як вказує позивач, договір діяв до 31.12.2012 р., строк дії договору не продовжувався. 01 серпня 2010 року між ОСОБА_3 та Орендодавцем була підписана Додаткова угода, згідно з якою договір був доповнений п.2.9. в частині надання інформації ОСОБА_3, про те, що майно, яке є предметом договору знаходиться в заставі. За доводами позивача, після закінчення строку договору оренди, ОСОБА_3 не повернув майно, яке було предметом оренди, що свідчить про порушення ОСОБА_3 умов п. 4.8. ОСОБА_2. Направлені претензії та позовна заява на адресу Відповідача (ОСОБА_3)поверталися на адресу Позивача (Орендодавця) в звязку з неотриманням їх адресатом.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, вимоги ухвал суду від 11.01.2016 р., 18.02.2016 р., 10.03.2016 р. не виконав, письмового відзиву та витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином у встановленому законом порядку.

Відповідно до підпункту 3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В даному випадку, ухвали господарського суду від 18.02.2016 р. та від 10.03.2016 р. про відкладення розгляду справи було направлено відповідачу на дві адреси: 69095, м.Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 109, кім. 404, що співпадає з відомостями Спеціального витягу з ЄДР від 13.01.2016 р., а також на адресу засновника - ОСОБА_4: 69035, АДРЕСА_1. Конверти, направлені відповідачу на юридичну адресу (69095, м.Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 109, кім. 404) та адресу засновника ОСОБА_4 (69035, АДРЕСА_2) повернулися з відміткою поштового відділення звязку «за закінченням терміну зберігання» та «організація вибула».

В пункті 15 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/675 від 14.08.2007 р. Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року (із змінами та доповненнями) зазначено, що у разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Згідно із ст. 18 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, вони вважаються достовірними, доки до них не внесено відповідних змін. Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при неподанні відзиву на позовну заяву і витребуваних господарським судом матеріалів справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Оскільки про час та місце судового розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі його представника за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 24.03.2016 р. справу розглянуто за наявними матеріалами в межах встановленого строку, прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні, суд

ВСТАНОВИВ:

01.08.2010 р. між Відкритим акціонерним товариством «Інтурист-Запоріжжя» (Орендодавцем, правонаступником якого є позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АРТ-ПРЕСС» (ОСОБА_3, відповідачем у справі) укладено договір оренди № 35 (надалі Договір), за умовами якого Орендодавець передає, а ОСОБА_3 приймає в строкове платне користування частину даху, загальною площею 105 кв. м. готелю «Інтурист», що розташований за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 135 (надалі обєкт оренди) (п. 1.1 ОСОБА_2).

За визначенням п. 2.1 ОСОБА_2, Орендодавець передає ОСОБА_3 обєкт оренди, визначений п. 1.1 ОСОБА_2, на підставі ОСОБА_3 приймання-передачі, який є невідємною частиною даного договору. Акт приймання-передачі підписується сторонами протягом 1 (одного ) робочого дня з дня підписання сторонами даного договору.

Пунктом 2.5 ОСОБА_2 передбачено, що обєкт оренди повинен бути переданий ОСОБА_3 та прийнятий Орендодавцем протягом 1 (одного) робочого дня з дати закінчення строку оренди.

Відповідно до п. 3.1 ОСОБА_2 розмір орендної плати за обєкт оренди, обумовлений п. 1.1 даного договору, визначається за погодженням сторін і складає 6414,00 грн., в тому числі ПДВ - 1069,00 грн.

За визначенням п. 3.2 ОСОБА_2, загальна сума орендної плати за весь строк дії даного договору становить 186006,00 грн., в тому числі ПДВ 31001,00 грн.

Відповідно до п. 3.3 ОСОБА_2 протягом 14 банківських днів з дня підписання даного договору ОСОБА_3 сплачує орендну плату за весь період оренди обєкта, передбаченого п. 10.1 договору у розмірі, визначеному п.3.2. договору, шляхом безготівкового перерахування вказаної суми на розрахунковий рахунок Орендодавця на підставі рахунку-фактури, наданого Орендодавцем.

Відповідно до п. 3.4 ОСОБА_2 компенсація фактичних витрат Орендодавця по забезпеченню ОСОБА_3 електричною енергією здійснюється на підставі окремого рахунку шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок Орендодавця в строк до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 10.1 ОСОБА_2 сторонами визначено, що даний договір набуває чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2012 року, що становить 29 календарних місяців.

Факт передачі в оренду майна підтверджується ОСОБА_3 прийому-передачі, який підписаний сторонами 01 серпня 2010 року (арк. справи 11).

Як вказує позивач та свідчать матеріали справи, взяті на себе зобов'язання по оплаті суми оренди ОСОБА_3 виконав у повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками:

Т- 00000172 від 13.09.2010 на суму 38000,00 грн.;

Т-00000174 від 15.09.2010 на суму 39000,00 грн.;

Т-00000175 від 16.09.2010; на суму 44000,00 грн.;

Т-00000176 від 17.09.2010; на суму 45000,00 грн.;

Т-00000177 від 20.09.2010 на суму 20006,00 грн.

Згідно наданих позивачем уточнень до позовної заяви, заборгованість відповідача у сумі 22513,65 грн. виникла у звязку з невиконанням останнім зобовязань по сплаті компенсації фактичних витрат Орендодавця на забезпечення ОСОБА_3 електричною енергією.

Також позивач зазначає, що після закінчення терміну дії договору оренди, ОСОБА_3 не повернув майно, яке було предметом оренди, що свідчить про порушення ОСОБА_3 умов п.4.8. ОСОБА_2.

18.03.2015 р. позивачем на адресу відповідача направлено претензію за вих. № 16 з вимогою щодо сплати заборгованості в сумі 22513,65 грн.

Направлена претензія повернулася на адресу позивача (Орендодавця) в звязку з неотриманням їх адресатом. Представником відповідача у судовому засіданні 10.03.2016 р. надано до матеріалів справи докази направлення зазначеної претензії та повернутий відділенням поштового звязку конверт з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ-ПРЕСС» про стягнення 22513,65 грн. компенсації фактичних витрат Орендодавця на забезпечення ОСОБА_3 електричною енергією за договором оренди № 135 від 01.08.2010 р. є предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представника позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини... Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Пунктом 1 статті 193 Господарського Кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в ст. 526 Цивільного кодексу України.

За своєю правовою природою Договір, за яким між позивачем і відповідачем склалися господарські правовідносини, є договором найму.

Згідно з ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Пунктом 1 статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вже зазначалося вище, за умовами укладеного між сторонами договору передбачено: п. 3.4 ОСОБА_2 - компенсація фактичних витрат Орендодавця по забезпеченню ОСОБА_3 електричною енергією здійснюється на підставі окремого рахунку шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок Орендодавця в строк до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Однак, компенсацію за спожиту електроенергію відповідачем в обумовлений укладеним ним з позивачем ОСОБА_2 строк не внесено, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за ОСОБА_2.

Як свідчать матеріали справи, керуючись умовами п. 3.4 ОСОБА_2 Орендодавець надавав ОСОБА_3 здачі-прийняття робіт (надання послуг) з рахунком-фактурою за кожний місяць користування електричною енергією. Вказані акти були підписані ОСОБА_3 та Орендодавцем, що свідчить про згоду одержаних послуг (користування електричною енергією) ОСОБА_3 у певній потужності.

За розрахунком позивача, за час дії договору оренди загальна сума за спожиту електроенергію становить 62676,36 грн., з яких ОСОБА_3 сплатив за спожиту електроенергію 40162,71 грн.

Наведене підтверджується наданими позивачем копіями рахунків фактур та актів здач-прийнятті робіт (наданих послуг) за заявлений період, а також копіями платіжних доручень по оплаті електроенергії згідно виставлених позивачем рахунків та актів.

Таким чином, заборгованість за компенсацію за спожиту електроенергію становить 22513,65 грн.

Факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобовязання, та факт несплати відповідачем у визначений зобовязанням термін компенсації по електроенергії суд вважає доведеним. Доказів погашення суми боргу відповідачем суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 22513,65 грн. є обґрунтованою.

За визначенням ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Статтями 42, 43 ГПК України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Статтею 22 ГПК України встановлено загальний обовязок сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

В даному випадку, відповідач не скористався наданим йому законом правом відповідно до ст. 33 ГПК України, не надав до суду доказів, які могли б свідчити про належне виконання зобовязань за договором № 135 від 01.08.2010 р.

Отже, з підстав зазначених вище, суд знаходить позовні вимоги про стягнення з відповідача 22513,65 грн. заборгованості за відшкодування витрат за спожиту електроенергію обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Інтурист-Запоріжжя» (м.Запоріжжя) до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ-ПРЕСС» (м. Запоріжжя) задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ-ПРЕСС» (69095, м.Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 109, кім. 404, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Інтурист-Запоріжжя» (69005, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 135, ) 22513 (двадцять дві тисячі пятсот тринадцять) грн. 65 коп. та 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання. Рішення оформлене у повному обсязі та підписане згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 29.03.2016 р.