ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.03.2016р. Справа № 905/625/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання Паюновій Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції, м. Київ

до відповідача: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Дорожньо-ремонтно-будівельне обєднання 1, м. Донецьк

про стягнення 33 907 грн. 12 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: представник не зявився

від відповідача: представник не зявився

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 811 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 29.03.2016р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Державне підприємство Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції, м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Дорожньо-ремонтно-будівельне обєднання 1, м. Донецьк, про стягнення заборгованості за договором №177/13 про надання науково-технічних послуг від 15.03.2013 року в сумі 18 159 грн. 79 коп., інфляційних втрат у сумі 14 239 грн. 82 коп., 3% річних у сумі 1 507 грн. 51 коп., а всього 33 907 грн. 12 коп.

Ухвалою суду від 19.02.201р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено на 02.03.2016р. Ухвалою суду розгляд справи було відкладено на 29.03.2016р.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором №177/13 про надання науково-технічних послуг від 15.03.2013 року щодо оплати вартості виконаних робіт. Нормативно позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 525, 526, 530, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст. 193, 231 Господарського кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні 02.03.2016р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в обґрунтування своїх вимог посилався на укладання договору №177/13 про надання науково-технічних послуг від 15.03.2013 року із відповідачем, невиконання останнім за ним своїх зобов'язань з оплати вартості виконаних робіт, внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Про судове засідання 29.03.2016р. позивач був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про відкладення розгляду справи від 02.03.2016р., однак у засідання суду представника не направив, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач у свою чергу про судові засідання 02.03.2016р. та 29.03.2016р. був повідомлений належним чином, про що свідчать розміщені 19.02.2016р. та 12.03.2016р. на сторінці господарського суду Донецької області (у розділі «Повідомлення для учасників судового процесу, які знаходяться в зоні проведення антитерористичної операції») офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/) повідомлення про розгляд справи, однак у засідання суду представника не направив, відзив на позов не надав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

З огляду на достатність наявних в матеріалах справи документів для правильного вирішення спору, враховуючи, що неявка в судове засідання належним чином повідомленого відповідача та ненадання ним відзиву на позовну заяву не впливає на правову оцінку спірних правовідносин та не перешкоджає вирішенню справи, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції (далі виконавець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Дорожньо-ремонтно-будівельне обєднання 1 (далі замовник) був укладений договір №177/13 про надання науково-технічних послуг від 15.03.2013 року (далі за текстом Договір), за умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе виконання науково-технічної послуги, направленої на підвищення рівня якості продукції: «Провести обстеження, проаналізувати стан виробництва асфальтованих сумішей на асфальтозмішувальній установці ДС-168 та атестувати її на відповідність продукції вимогам нормативної документації»..

Відповідно до п.2.1. договору, ціна договору складається з вартості послуг з атестації, що становить 18 159 грн. 79 коп., в тому числі ПДВ 3 026 грн. 63 коп.

Як визначено п.3.2. договору, замовник зобовязаний в строк до 5-ти календарних днів від дня одержання акта здавання приймання послуг підписати та оплатити його або мотивувати відмову від прийняття наданих послуг.

Згідно з п.п. 6.1.-6.2, договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.6.1. договору та закінчується 31.12.2013р., а в частині оплати до повного розрахунку.

Факт виконання позивачем прийнятих на себе зобовязань за договором №177/13 про надання науково-технічних послуг від 15.03.2013 року підтверджується актом 177/13 від 30.04.2013р. на суму 18 159 грн. 79 коп., в т.ч. ПДВ 3 206 грн. 63 коп.

Вказаний акт підписаний повноважними представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками підприємств.

Судом встановлено, що зобовязання з оплати вартості виконаних робіт за договором відповідачем не виконані в повному обсязі, вартість робіт у розмірі 18 159 грн. 79 коп. станом на час розгляду справи не сплачена.

Граничним строком оплати виконаних робіт, встановленим п.3.2. договору, за актом 177/13 від 30.04.2013р. є 05.05.2013р.

Проаналізувавши укладений сторонами договір №177/13 про надання науково-технічних послуг від 15.03.2013 року на виконання робіт з ремонту обладнання, суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором про надання послуг, отже, правовідносини сторін підпадають під регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав у відповідача для ухилення від виконання свого обовязку за договором стосовно оплати робіт, як це визначено п. 3.2 договору, в строк до 5-ти календарних днів від дня одержання акта здавання приймання послуг.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається здійснення відповідачем розрахунку з позивачем впродовж вказаного строку, що призвело до порушення відповідачем зобовязання з оплати робіт як боржником, який прострочив виконання, у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором №177/13 про надання науково-технічних послуг від 15.03.2013 року у сумі 18 159 грн. 79 коп. обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, отже, такими, що підлягають задоволенню.

Крім стягнення основної заборгованості позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1 507 грн. 51 коп., оцінюючи правомірність нарахування яких суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі вказаної норми закону нараховані та заявлені до стягнення 3% річних за актом 177/13 від 30.04.2013р. за період з 05.05.2013р. по 08.02.2016р. у сумі 1 507 грн. 51 коп.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, фактично розмір 3% річних складає 1 506 грн. 02 коп., у звязку з чим, позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, отже, такими, що підлягають задоволенню, а в частині стягнення 3% річних у сумі 1 грн. 49 коп. необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивачем також відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України нараховані інфляційні втрати за прострочення оплати вартості робіт у розмірі 14 239 грн. 82 коп.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що він є методологічно та арифметично невірним, оскільки в розрахунках позивача період нарахування не відповідає вимогам п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Крім того, індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

На підставі цього суд зробив власний розрахунок інфляційних втрат, обчислених за актом 177/13 від 30.04.2013р. за період з червня 2013р. по січень 2016р.

Фактично розмір інфляційних втрат дорівнює 14 727 грн. 37 коп. на підставі чого позовні вимоги в частині стягнення 14 239 грн. 82 коп. підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що витрати зі сплати судового збору за вимогами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись ст.ст. 525, 526, ч.1 ст. 530, ст.ст. 610, 612, 625, 629, 901 Цивільного кодексу України; ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 42-47, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Дорожньо-ремонтно-будівельне обєднання 1 (, місцезнаходження 83009, Донецька область, місто Донецьк, Київський район, вул. Новоросійська, будинок 9 З) на користь Державного підприємства Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції (, місцезнаходження 03680, місто Київ, Голосіївський район, вулиця Горького, будинок 51) заборгованість за договором №177/13 про надання науково-технічних послуг від 15.03.2013 року в сумі 18 159 грн. 79 коп., інфляційних втрат у сумі 14 239 грн. 82 коп., 3% річних у сумі 1 506 грн. 02 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 1 377 грн. 94 коп.

В задоволенні позову Державного підприємства Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції в частині стягнення 3% річних у сумі 1 грн. 49 коп. відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У судовому засіданні 29.03.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.04.2016р.

Суддя Ю.С. Мельниченко