ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"28" березня 2016 р. Справа № 5019/2082/11

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Конончук С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №5019/2082/11 за позовом Публічного акціонерного товариства Брокбізнесбанк в особі Львівської філії АТ Брокбізнесбанк до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

за участю представників сторін:

від позивача (стягувача) - не з'явився.

від відповідача (заявника) - ОСОБА_2, довіреність №120 від 10.03.2016р.;

від відділу ДВС - ОСОБА_3, довіреність б/н від 28.03.2016р..

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Брокбізнесбанк в особі Львівської філії АТ Брокбізнесбанк звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 240 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 46 261 грн. 49 коп. відсотків за користування кредитними коштами, 450 грн. 00 коп. комісії та 17 980 грн. 09 коп. пені згідно укладеного кредитного договору № 13KL-08 від 27.03.2008р.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 11.10.2011 року у справі №5019/2082/11 позов задоволено.

31.10.2011 року господарським судом Рівненської області на виконання зазначеного рішення видано наказ. Стягнуто з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Брокбізнесбанк в особі Львівської філії АТ Брокбізнесбанк - 240 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 46 261 грн. 49 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами, 450 грн. 00 коп. комісії за управління кредитом, 17980 грн. 09 коп. пені, 3 046 грн. 91 коп. витрат по сплаті державного мита та 236 грн. 00 коп. плати за послуги по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

18 березня 2016 року від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в порядку ст. 117 ГПК України.

Розпорядженням в.о. керівника апарату господарського суду Рівненської області №01-04/104/2016 від 18.03.2016 року в зв'язку з прийняттям Постанови Верховної ОСОБА_3 України №327 - VII від 06.06.2013 року "Про обрання судді", яка набула чинності з моменту прийняття, суддю Павлюк І.Ю. обрано суддею Рівненського апеляційного господарського суду, враховуючи наказ голови суду № 348 від 02.08.2013 року про відрахування судді Павлюк І.Ю. зі штату господарського суду Рівненської області та відповідно до пунктів 2.3.47, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, пункту 10.5. Засад використання автоматизованої системи документообігу господарського суду Рівненської області призначено повторний автоматичний розподіл справи №5019/2082/11 та передано для розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №5019/2082/11 судді Політиці Н.А..

Ухвалою суду від 21 березня 2016 року вищезазначену заяву прийнято судом до розгляду та призначено до слухання у судовому засіданні на 28 березня 2016 року.

28 березня 2016 року від державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції на адресу суду надійшли копії матеріалів відповідного виконавчого провадження 30029949.

У судовому засіданні 28 березня 2016 року представник відповідача (заявника) підтримав заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, наполягав на її задоволенні.

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції у судовому засіданні 28 березня 2016 року повідомив про те, що державній виконавчій службі Рівненського міського управління юстиції не відомо про оплату заборгованості за наказом №5019/2082/11 від 31.10.2011 року. Крім того, повідомив, що виконавче провадження за спірним наказом не завершене.

Представник позивача (стягувача) в судове засідання не з'явився, письмових пояснень по суті заяви не надав, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

З огляду на неявку стягувача господарський суд зазначає, що відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Разом з цим, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

До того ж, відповідно до ч.3 ст.117 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача і боржника і виносить ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Розглянувши подану заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для їх розгляду, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Підставами для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню ст. 117 ГПК України визначає:

- якщо його було видано помилково;

- якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою;

- з інших підстав.

Відповідно до п. 3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" ст. 117 ГПК України містить перелік підстав визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, зокрема, якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

У якості підстави для визнання наказу такими, що не підлягає виконанню, заявник посилається на те, що на день подання заяви ФОП ОСОБА_1 повністю погасив свою заборгованість перед Новим кредитором ОСОБА_4 "Інтерфейс" по зобов'язанням, що виникли згідно кредитного договору №13KL-08 від 27.03.2008р. укладеним між Акціонерним банком "Брокбізнесбанк" та посилається як на доказ погашення заборгованості на лист-повідомлення №15/03-16 від 15 березня 2016 року від ОСОБА_4 "Інтерфейс" з повідомленням про припинення дії Договору про відступлення права вимоги №80-К.

На підставі викладеного, боржник стверджує, що наказ господарського суду Рівненської області №5019/2082/11 від 31.10.2011 року відповідно до ст. 117 ГПК України вважається таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із ч. 4 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Частиною 1 статті 116 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Як свідчать матеріали справи, стягувачем за наказом №5019/2082/11 від 31.10.2011 року є Публічне акціонерне товариство Брокбізнесбанк в особі Львівської філії АТ Брокбізнесбанк.

Крім того, як повідомив державний виконавець відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції та свідчать матеріали виконавчого провадження заміни стягувача у виконавчому провадженні з виконання наказу №5019/2082/11 від 31.10.2011 року не було. Також державний виконавець відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції зазначив про те, що ФОП ОСОБА_1 не повідомляв відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про укладення договорів про відступлення права вимоги від 28 жовтня 2015 року, 04 листопада 2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно ч.1 ст.25 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу.

Крім того, заявник вправі звернутись до суду із заявою в порядку ст. 25 ГПК України та ст. 8 ЗУ „Про виконавче провадження" про заміну сторони у виконавчому проваджені по виконанню рішення суду у даній справі.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено можливість зміни кредитора у зобов'язанні шляхом передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Некстджен Фінанс" з урахуванням приписів ст.ст. 513, 516 Цивільного кодексу України 28 жовтня 2015 року було укладено договір уступки, відповідно до якого на підставі даного договору та ст. 514 Цивільного кодексу України, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Некстджен Фінанс" перейшли права первісного кредитора за кредитним №13KL-08 від 27.03.2008р., укладеного між АТ "Брокбізнесбанк" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Некстджен Фінанс" та Приватним підприємством-фірмою "Інтерфейс" з урахуванням приписів ст.ст. 513, 516 Цивільного кодексу України 30 листопада 2015 року було укладено договір уступки, відповідно до якого на підставі даного договору та ст. 514 Цивільного кодексу України, до Приватного підприємства-фірми "Інтерфейс" перейшли права кредитора за кредитним №13KL-08 від 27.03.2008р., укладеного між АТ "Брокбізнесбанк" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Приписи статті 25 Господарського процесуального кодексу України допускають заміну сторони у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, тому, з урахуванням положень ст. 25 Господарського процесуального кодексу України, в даному випадку має місце зміна кредитора в зобов'язанні.

Пунктом 1.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що процесуальне правонаступництво можливе не лише у зв'язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб'єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі заміни кредитора або боржника у зобов'язанні (статті відповідно 512 і 520 Цивільного кодексу України). Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 25 ГПК допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення, і здійснюється господарським судом без виклику сторін у справі, якщо їх явка не зумовлена необхідністю з'ясування судом певних обставин, але з повідомленням сторін, оскільки інше суперечило б приписам частини другої статті 22 ГПК стосовно прав сторін у судовому процесі.

З наведеного вбачається, що обов'язок боржника виконати рішення господарського суду Рівненської області від 11 жовтня 2011 року не є відсутнім чи припиненим, а у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є право передбачене Законом звернутися до суду із заявою про зміну стягувача у спірному наказі.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви боржника про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню та необхідність відмовити у її задоволенні.

Керуючись статтями 33, 36, 86, 115, 116, 117 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №5019/2082/11 відмовити.

Суддя Політика Н.А.