КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2016 р. Справа№ 910/21383/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Зубець Л.П.

при секретарі судового засідання - Філімоновій І.Є.

за участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 16.03.2016р.

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 року по справі №910/21383/15 (суддя - Якименко М.М. ) повний текст якого складено 22.10.15року.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Волкова О.Ю.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Берізка-2000"

про стягнення 838 468,01 грн.

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Волкова О.Ю. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Берізка-2000" про стягнення 838 468,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Берізка-2000" не виконало умови Кредитного договору №23574-20/17-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 03.03.2014 року, щодо повернення позивачу кредиту, сплати процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим позивач просить задовольнити позов стягнувши з відповідача 752 100,00 грн. - основної заборгованості за кредитом, 17 047,60 грн. - 24% процентної ставки за користування кредитом, 217,59 грн. - суми пені за несвоєчасну сплату процентів, 46 067,33 грн. - суми пені за несвоєчасне повернення кредиту, 23 035,49 грн. - 30% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.10.15р. у справі №910/21383/15 в задоволені позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в дохід Державного бюджету України 16 69,36грн. - судового збору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь", звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 року у справі № 910/21383/15, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями визначено склад суду для розгляду справи №910/21383/15, головуючий суддя Тищенко О.В. судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду міста Києва прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

На підставі апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 року, згідно ст. 98 ГПК України, Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 23.11.2015р. порушено апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 08.12.15р.

У судовому засіданні 08.12.15р. оголошено перерву до 15.12.15р.

У судовому засіданні 15.12.15р. оголошено перерву до 19.01.16р.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2016р., у зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючого судді: Тищенко О.В., Зубець Л.П, Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.16р. апеляційну скаргу прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючий суддя Тищенко О.В. судді: Іоннікова І.А., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.16р. розгляд справи відкладено на16.02.16р.

Відповідно до протоколу про автоматичні зміни складу колегії суддів від 16.02.16р., у зв'язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. у відпустці, визначено новий склад суду головуючий суддя: Тищенко О.В, судді Зубець Л.П., МартюкА.І.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 16.02.16р. визначено новий склад суду для розгляду справи №910/21383/15 у складі головуючий суддя: Тищенко О.В., судді Зубець Л.П., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.16р. справу №910/21383/15 прийнято до свого провадження у складі головуючий суддя: Тищенко О.В., судді Зубець Л.П., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.16р. розгляд справи відкладено на 24.02.16р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.16р., у зв'язку з неявкою представників сторін розгляд справи відкладено на 16.03.16р.

Представники сторін у судове засідання 16.03.16р. не з'явилися про причини неявки суд не повідомлено, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, судова колегія вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, за відсутності представників сторін, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні в матеріалах справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Берізка-2000" 03.03.2014 було укладено Кредитний договір № 23574-20/17-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого Банк відкриває позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію та зобов'язується надати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі.

Відповідно до п. п. 1.1.1. - 1.1.5. Кредитного договору, ліміт кредитної лінії 870 000,00грн.; Кінцевий термін повернення кредиту - 27.02.2017 р.; Ціль використання кредиту поповнення обігових коштів; Тип процентної ставки - фіксована; Процентна ставка за користування кредитом - 24 % процентів річних.

У відповідності до п. 4.1 Кредитного договору, повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок,

Відповідно до п. 4.3 Кредитного договору у випадку порушення позичальником встановлених договором строків повернення кредиту, сума несплаченої в строк заборгованості за кредитом вважається простроченою та наступного дня переноситься банком на рахунки для обліку простроченої заборгованості позичальника за кредитом .

Згідно п. 4.5 Кредитного договору, нарахування банком процентів здійснюється щомісячно за період з першого числа поточного місяця по останній календарний день поточного місяця включно та у день остаточного повернення кредиту.

За змістом п. 6.1.3 кредитного договору, позичальник зобов'язується своєчасно повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом.

Відповідно до п. 8.1 Кредитного договору, у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або винагород банку позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікові ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення. Пеня сплачується в національній валюті України за офіційним курсом гривні до валюти кредиту, встановленим НБУ на дату сплати.

Згідно з п.8.2 Кредитного договору, у випадку порушення позичальником строків повернення кредиту або процентів позичальник зобов'язавши сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами згідно з договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 % річних.

У відповідності до п. 9.2 Кредитного договору передбачено право банку зупинити подальше кредитування позичальника та/або вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, винагород та штрафних санкцій, що передбачені договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи позивач виконав прийняте на себе зобов'язання у повному обсязі та перераховав кредитні кошти на рахунок відповідача, що підтверджується меморіальними ордерами: №4428 від 04.03.2014 на суму 661 000,00 грн. №1436 від 17.03.2014 на суму 200 000,00 грн. долученими до матеріалів справи.

Проте, як зазначає позивач в позовній заяві та апеляційній скарзі відповідач в порушення умови Кредитного договору не повернув позивачу кредит та не сплатив проценти за користування кредитом, а тому Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Волкова О.Ю. просить суд стягнути з відповідача 752 100,00 грн. - основної заборгованості за кредитом, 17 047,60 грн. - 24% процентної ставки за користування кредитом, 217,59 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів, 46 067,33 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 23 035,49 грн. - 30 % річних.

Суд першої інстанції, посилаючись на те, що порушення відповідачем строків погашення кредиту та сплати процентів за кредитом сталося внаслідок прийняття Правлінням Національного банку України постанови від 19.03.2015 року за №190 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних", на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 19.03.2015 №61 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь", з подальшим продовженням на один місяць і дані рішення стали підставою для заборони проведення будь-яких операцій по рахунках клієнтів банку, в тому числі по рахунках відповідача, що не дало можливості належного виконання відповідачем своїх зобов'язань що до строкового погашення кредиту та сплати процентів за даним кредитом, відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд не погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що зроблений з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також таким, що не відповідає обставинам справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути скасовано, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для неналежного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, як вже зазначалося вище, між сторонами було укладено кредитний договір № 23574-20/17-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 03.03.2014, на виконання умов якого позивачем було перераховано кредитні кошти на рахунок відповідача у сумі 861 000,00грн., що підтверджується меморіальними ордерами № 4428 від 04.03.2014 та № 1436 від 17.03.2014, проте відповідачем було порушено умови вищевказаного кредитного договору, у зв'язку із несплатою кредитних коштів та відсотків за кредитом з березня 2014 року, внаслідок чого позивач, скориставшись своїм правом, що передбачено п. 9.2. кредитного договору, звернувся до відповідача із повідомленням № 5798/20 від 03.07.2015 про відкликання кредиту та дострокове повернення такого.

Пороте, вказане повідомлення відповідач залишив без задоволення, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача 752 100,00 грн. - основної заборгованості та 17 047, 60 грн. - 24% ставка за користування кредитом.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунки позивача в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 752 100,00 грн. та 17 047, 60 грн. - 24% процентної ставки за користування кредитом, дійшов висновку про їх арифметичну вірність.

Так, враховуючи вищенаведене, а також відсутність в матеріалах справи доказів на спростування вищевказаних обставин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про задоволення позовних вимог в цій частині в повному обсязі, а саме: 752 100,00 грн. - основна заборгованість, 17 047, 60 грн. - 24% процентної ставки за користування кредитом.

Щодо доводів відповідача про те, що з моменту призначення в банку тимчасової адміністрації поточні рахунки відповідача, відкриті в банку, з яких здійснювалися строкові платежі за кредитним договором були позивачем заблоковані і тому відповідач не мав можливості здійснювати погашення кредиту та сплату процентів, тому була допущенна прострочена заборгованість по данному кредиту, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в ред.., чинній станом на 08.03.2015, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: «задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також; зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку нарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами».

Отже, як вбачається з вищенаведеного, положення ч. 5. ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на 08.03.2015, не містять обмежень для боржників банку щодо виконання своїх зобов'язань за кредитними договорами.

Крім цього, приписами п. 5 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що «обмеження, встановлені ч. 5 цієї статті не поширюються на здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації».

Так, враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що обмежень на здійснення операцій з переказу коштів відповідача, якщо вони надходили на його рахунки під час дії тимчасової адміністрації не існувало, а сам відповідач не був позбавлений можливості виконати свої зобов'язання через рахунки, відкриті в банку або через будь-які інші рахунки, відкриті в інших банківських/фінансових установах, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції відхиляє вищевказані доводи відповідача як безпідставні та необґрунтовані.

Крім того, у зв'язку із невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по сплаті кредиту та процентів по кредиту за кредитним договором № 23574-20/17-1 від 03.03.2014, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату процентів за період з 01.08.2015 по 12.08.2015 в сумі 217,59 грн. та пеню за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 46 067,33 грн. за період з 01.03.2015 по 12.08.2015.

Відповідно до ч.1 ст. Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України і ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.1. кредитного договору № 23574-20/17-1 від 03.03.2014, у випадку порушення строків (термінів) поверненя кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або винагород банку позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національно банку Уркаїни, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунки позивача сум пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 01.08.2015 по 12.08.2015 та пені за несвоєчасне повернення кредиту за кредитним договором № 23574-20/17-1 від 03.03.2014 за період з 01.03.2015 по 12.08.2015, дійшов висновку, що розрахунки позивача є арифметично вірними, а тому враховуючи наведене, а також наявність у відповідача перед позивачем заборгованості за вищевказаним кредитним договором, колегія суддів апеляційної інстанції задовольняє позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача за період з 01.08.2015 по 12.08.2015 пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 217,59 грн. та за період з 01.03.2015 по 12.08.2015 пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 46 067,33 грн.

Серед іншого, враховуючи вищенаведені обставини, зокрема порушення відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором № 23574-20/17-1 від 03.03.2014, позивач просить суд стягнути з відповідача 30 % річних за період з 01.04.2015 по 12.08.2015 в сумі 23 035,49 грн., що обумовлено п. 8.2. кредитного договору № 23574-20/17-1 від 03.03.2014.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п.8.2 кредитного договору № 23574-20/17-1 від 03.03.2014, у випадку порушення позичальником строків повернення кредиту або процентів позичальник зобов'язавши сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами згідно з договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 % річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Так, суд апеляційної інстанції, перевірив розрахунок позивача щодо нарахування 30% річних, та дійшов висновку, що він є арифметично вірним, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 30 % річних за період з 01.04.2015 по 12.08.2015 в сумі 23 035,49 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв'язку з чим колегія суддів також дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, і викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи, а тому в силу п. 1, п. 3 ч. 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 у справі № 910/21383/15 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про розподіл судових витрат за подачу позовної заяви.

Відповідно до ч.3 ст. 49 ГПК України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому законом порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Згідно з п. 4.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору, у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход Державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про стягується з відповідача в дохід Державного бюджету України суми судового збору у розмірі 16 769 (шістнадцять тисяч сімсот шістдесят дев'ять) грн. 36 коп. - за подачу позовної заяви.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2015р. у справі № 910/21383/15 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2015р. у справі № 910/21383/15 - скасувати повністю.

3. Прийняти нове рішення, яким:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Волкова О.Ю. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Берізка-2000" про стягнення 838 468,01 грн. - задовольнити у повному обсязі.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Берізка-2000" (03056, м.Київ, вул.Виборзька, буд.17/19, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Волкова О.Ю. (04071, м.Київ, вул.Хорива, буд 11-А, ) 752 100,00 грн. - основної заборгованості за кредитом, 17 047,60 грн. - 24% процентної ставки за користування кредитом, 217,59 грн. - суми пені за несвоєчасну сплату процентів, 46 067,33 грн. - суми пені за несвоєчасне повернення кредиту, 23 035,49 грн. - 30 % річних.

5. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Берізка-2000" (03056, м.Київ, вул.Виборзька, буд.17/19, ) в дохід Державного бюджету України - суму судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 16 769 (шістнадцять тисяч сімсот шістдесят дев'ять) грн. 36 коп.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Берізка-2000" (03056, м.Київ, вул.Виборзька, буд.17/19, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Волкова О.Ю. (04071, м.Київ, вул.Хорива, буд 11-А, ) - суму судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 18 446 (вісімнадцять тисяч чотириста сорок шість) грн. 30 коп.

7. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

8 Матеріали справи № 910/21383/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

9. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

Л.П. Зубець