КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2016 р. Справа№ 910/26615/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Мальченко А.О.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Шевченко О.М., дов. № 746 від 31.12.2015р.

від відповідача: Кіщук Т.В., дов. № 02/3 від 22.02.2016р.

Грішко В.П., дов. № 02/2 від 22.02.2016р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства

"Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 16.12.2015 року

по справі № 910/26615/14 (судя Сташків Р.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна

компанія "Київводоканал"

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку

"Єдність"

про стягнення 71 739,46 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Єдність" 71739,46 грн. заборгованості за договором на послуги водопостачання та водовідведення №00418/4-02 від 03.04.2002 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором на послуги водопостачання та водовідведення №00418/4-02 від 03.04.2002 року, у зв'язку із чим, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 55383,83 грн., інфляційних втрат у розмірі 7501,64 грн., 3% річних у розмірі 2958,87 грн., пені у розмірі 356,74 грн., штрафу у розмірі 5538,74 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 19.05.2015р. у справі № /910/26615/14 позов задоволено частково. Стягнуто з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Єдність" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" 55383 (п'ятдесят п'ять тисяч триста вісімдесят три) грн. 83 коп. - заборгованості, 356 (триста п'ятдесят шість) грн. 74 коп. - пені, 7206 (сім тисяч двісті шість) грн. 82 коп. - інфляційних втрат, 2954 (дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят чотири) грн. 86 коп. - 3% річних, 1678 (одну тисячу шістсот сімдесят вісім) грн. 34 коп. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2015р. у справі № 910/26615/14 апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Єдність" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду від 19.05.2015р. у справі № /910/26615/14 без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.03.2015р. у справі № 910/26615/1 касаційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Єдність" задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2015р. та рішення Господарського суду від 19.05.2015р. у справі № /910/26615/14 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

На новий розгляд до Господарського суду міста Києва передано зазначений позов у справі № 910/26615/14 про стягнення 71739,46 грн. за Договором на послуги водопостачання та водовідведення № 00418/4-02 від 03.04.2002, а саме: заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення - 55383,83 грн., інфляційних втрат - 7501,64 грн., 3% річних - 2958,87 грн., пені - 356,74 грн., штрафу - 5 538,74 грн., у зв'язку з неналежним виконання відповідачем обов'язку оплатити надані йому послуги.

Рішенням Господарського суд м. Києва від 16.12.2015р. у справі № 910/26615/14 позов задоволено частково. Стягнуто з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Єдність" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" 6015 (шість тисяч п'ятнадцять) грн. 50 коп. заборгованості, 7501 (сім тисяч п'ятсот одну) грн. 64 коп. втрат від інфляції, 2958 (дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 87 коп. 3% річних, 356 (триста п'ятдесят шість) грн. 74 коп. пені та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору за подання позову. Припинено провадження у справі в частині стягнення 6996,69 грн. боргу. У іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Єдність" 606 (шістсот шість) грн. 87 коп. судового збору за розгляд апеляційної та касаційної скарг.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою,в якій просить скасувати рішення Господарського суд м. Києва від 16.12.2015р. у справі № 910/26615/14 в частині відмови у стягненні з ОСББ «Єдність» на користь ПАТ «АК "Київводоканал" 42 371,64 грн. основного боргу та 5 538,38 грн. штрафу і прийняти нове рішення в цій частині, яким позов в частині стягнення 42 371,64 грн. основного боргу та 5 538,38 грн. штрафу задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 19.01.2016р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" у справі № 910/26615/14 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Шевченко Е.О.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 р. у справі № 910/26615/14 було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючого судді Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Мальченко А.О., у зв'язку з перебуванням судді Шевченко Е.О. у відпустці.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 р. у справі № 910/26615/14 у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Мальченко А.О. апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 23.02.2016р..

В судовому засіданні 23.02.2016 р. було оголошено перерву до 10.03.2016 р. у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

09.03.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення.

10.03.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення.

В судовому засіданні 10.03.2016 р. було оголошено перерву до 17.03.2016 р. у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

15.03.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення.

Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Господарського суду м. Києва від 16.12.2015р. у справі № 910/26615/14 в скасувати частині відмови в задоволенні позовних вимог та задовольнити в цій частині позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

03.04.2002 між ВАТ "АК "Київводоканал" (правонаступник позивача), як постачальником, та відповідачем, як абонентом, укладено Договір № 00418/4-02 на послуги водопостачання та водовідведення (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався надавати відповідачу послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент - розраховуватися за вищезазначені послуги згідно умов договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 №65 (втратили чинність, у зв'язку з набуттям чинності Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України № 190 від 27.06.2008).

За умовами п. 2.2 Договору, абонент сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до цього договору.

Згідно з п. 3.1 Договору, кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента. Якщо водолічильники відсутні або їх зіпсовано не з вини абонента, кількість використаної води визначається за середньодобовою витратою за останні два розрахункові місяці за показниками водолічильників (п. 3.3 Договору).

За приписами п. 3.4 Договору, кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника та інших способів визначення об'ємів стоків, що потрапляють у міську каналізацію у відповідності з п. 21.2 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах і селищах України. Абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому органами виконавчої влади у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи (п. 3.4.).

Відповідно до п. 3.5 Договору, сторони погодили, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акта звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Згідно з п. 7.1 Договору він є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

У Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення визначено, що централізоване водовідведення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у відведенні стічних вод, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових централізованих систем водовідведення; централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання.

Закон України "Про питну воду та питне водопостачання" визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров'я людини питною водою.

В статті 1 цього Закону визначено, що централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем відповідачу було відкрито особові рахунки та присвоєно код 2-781, за яким здійснюється розрахунок питної води для потреб холодного водопостачання та стоків та код 2-50781, за яким здійснюється розрахунок питної води для потреб гарячого водопостачання та стоків.

Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 р. №65, які були чинними на момент укладання договору, втратили чинність 18.10.2008 у зв'язку з набуттям чинності Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 27.06.2008 № 190.

Згідно з вимогами п.п. 2.1, 2.2, 3.1, 3.9 та 3.13 Правил № 190, договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду і питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги". Згідно п.п. 3.1 цих Правил розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюється на основі показів засобів обліку, а відповідно до пункту 3.9 Правил рахунки за воду і за скидання стічних вод до мережі водовідведення виписуються виробником споживачам.

Суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів, фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Пунктом 1.4 Правил користування №190 визначено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 №37, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 26.04.2002 за №403/6691 (далі - Правила приймання № 37), а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Згідно з п. 1.2 Правил приймання №37, останні поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (далі - водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів (далі - Підприємства).

Як визначено п. 1.4 Правил приймання №37, абонент водоканалу - це юридична особа, яка уклала договір з водоканалом на надання послуг водопостачання та (або) каналізації.

Стічні води підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів).

Відповідно до п. 2.4 вказаних Правил приймання, підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки Водоканалу за надані послуги.

Отже, надання послуг із приймання стічних вод (у тому числі, гарячого водопостачання) регулюється умовами укладеного сторонами договору, а вартість таких послуг підлягає оплаті абонентом (яким є відповідач) на користь водоканалу (позивача).

Судом встановлено, що для обліку заборгованості за надані послуги з постачання питної води та водовідведення за Договором, позивачем було присвоєно Відповідачу абонентські коди:

- 2-781, за яким здійснюється розрахунок питної води для потреб холодного водопостачання та стоків;

- 2-50781, за яким здійснюється розрахунок питної води для потреб гарячого водопостачання та стоків.

Матеріали справи не містять доказів, що сторонами узгоджено відкриття відповідачу вищевказаних різних абонентських кодів для обліку поставленої води та прийнятих стічних вод, і умовами Договору відкриття таких кодів також не передбачено.

Сторонами не заперечується факт надання позивачем відповідачу у спірний період послуг з постачання питної води та водовідведення. Також судом перевірено та визнано обґрунтованими надані позивачем пояснення та докази щодо порядку щомісячного зняття показників з приладу обліку, що у наданих Відповідачем суду контррозрахунку було дійсно допущено описки у тому, які показання до якого місяця відносяться.

Матеріалами справи підтверджується, що по Договору за надані послуги у спірний період відповідачем частково перераховувались грошові кошти в оплату послуг з постачання питної води та водовідведення з зазначенням у платіжних дорученнях обох кодів (2-781 - питна вода для потреб холодного водопостачання та стоків; 2-50781 питна вода для потреб гарячого водопостачання та стоків), та Позивачем ці кошти приймалися і Відповідачу не поверталися.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3.1 Правил встановлено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку.

Згідно з п.3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 р., суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів, фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Тобто, змістом наведеного пункту Правил №190, визначено, що розрахунок за спожиту гарячу воду повинен проводитися з балансоутримувачем бойлеру.

Із залучених до матеріалів справи не спростованих письмових доказів та пояснень вбачається, що теплові пункти за адресами, на які позивачем постачається питна вода на підігрів для виготовлення гарячої води, та за якими позивач виставляє рахунки відповідачу, знаходяться у володінні та користуванні не відповідача, а перебувають у обслуговуванні та на балансі ПАТ "Київенерго", та позивачем даний факт не спростовано належними засобами доказування.

А відтак, відповідач не є балансоутримувачем зазначених бойлерів.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції з висновком суду першої інстанції, що оскільки Договір не регулює відносин постачання питної води для виготовлення гарячої, то підстав для стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з постачання такої води, суд не вбачає.

Щодо того, що відповідач частину оплат проводив з посиланням на код 2-50781, то це не доводить, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору про постачання води як на підігрів для виготовлення гарячої води, тому підстав зараховувати кошти за кодом код 2-50781 у позивача не було.

Таким чином, суд дійшов правомірного висновку, що підстав для стягнення з відповідача заборгованості за воду обліковану позивачем за кодом - 2 50781, як на підігрів для виготовлення гарячої води є недоведеним та не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за постачання питної води та водовідведення за Договором у період з 01.09.2011 по 30.06.2014 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до п. 3.7 Правил користування № 190 розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов Договору.

Відповідач зобов'язаний розраховуватися за надані послуги з постачання питної води, водовідведення її стоків, а також за водовідведення стоків обсягів води, яка обліковувалась позивачем за кодом 2-50781.

Тобто, не залежно від того, ким і для яких подальших потреб використовувалась вода, облікована позивачем за кодом 2-50781, за умовами Договору та наведених вище положень чинного законодавства, відповідач повинен платити за її стоки згідно обрахованих позивачем та не спростованих відповідачем обсягів цих стоків, та за діючими тарифами.

Суд перевірив розрахунок Позивача та визнає обґрунтованими наведені в ньому дані щодо обсягів та вартості послуг постачання питної води для потреб холодного водопостачання та стоків за кодом 2-781, а також обрахованих за кодом 2-50781 стоків гарячої води, та застосовані тарифи для їх обрахунку, але разом із цим, здійснюючи розрахунок суми основної заборгованості в цілому за результатами розрахунку Позивач допустився помилок.

Так, за послуги постачання питної води для потреб холодного водопостачання та стоків у спірний період позивачем було обгрунтовано нараховано 75002,81 грн., а також 24137,32 грн. за стоки гарячої води, і також позивачем обгрунтовано у розрахунку враховано оплати на суму 11825,25 грн. за постачання питної води для потреб холодного водопостачання та стоків.

Враховуючи, що позивач не наділений правом самостійно змінювати призначення платежу здійснених Відповідачем оплат, але при цьому оплата за послуги постачання питної води для потреб гарячого водопостачання та стоків, обрахована за кодом 2-50781, надходила з посиланням на Договір, то у позивача були правові підстави утримувати ці кошти до з'ясування точного призначення оплат, а не зараховувати їх за кодом 2-50781, постачання послуг за яким Договір не регулює.

З огляду на наведене, та враховуючи заяву відповідача №11/12 про уточнення призначення платежу, суму коштів 74302,69 грн., у яку входять також перераховані з посиланням на код 2-50781 кошти за постачання води на підігрів на суму 60946 грн., слід також зарахувати у погашення заборгованості по Договору за наданій у спірний період від дати виставлення вказаної заяви (зазначена на листі дата його отримання позивачем) у оплату послуг постачання питної води для потреб холодного водопостачання та стоків за кодом 2-781, а також обрахованих за кодом 2-50781, оскільки указаною заявою відповідач здійснив уточнення, яке виправило реквізити платіжок у відповідності до умов Договору.

Також колегії суддів звертає увагу, що Господарський суд м. Києва при здійсненні розрахунку заборгованості відповідача, припустився помилки (арк. 6 рішення). Так, Господарський суд м. Києва двічі врахував суму 6 996,69 грн., яку сплатив відповідач після подачі позовної заяви, адже зазначена сума вже була відображена в уточненому розрахунку позовних вимог до боржника ОСББ «Єдність» (даний уточнений розрахунок позивач надав до матеріалів справи на виконання вимог ухвали Господарського суду м. Києва від 18.11.2015). Наведене підтверджується банківськими виписками та розрахунками, які надавав позивач. Так, при поданні позовної заяви позивач надав розгорнутий розрахунок позовних вимог до боржника ОСББ «Єдність», в якому загальна сума сплат відповідача становила 79 131,25 грн., на виконання вимог ухвали Господарського суду м. Києва від 18.11.2015, позивач надав уточнений розрахунок позовних вимог до боржника ОСББ «Єдність», в якому врахував сплачені відповідачем 6 996,69 грн. і вказав загальну суму сплачених коштів 86 127,94 грн. (11 825,25 грн. + 74 302,69 грн.), натомість Господарський суд м. Києва від визначеної ним заборгованості повторно відняв 6 996,69 грн.

Колегія суддів вважає, що Господарський суд м. Києва при винесенні рішення припустився арифметичної помилки, що призвело до безпідставного зменшення заборгованості відповідача на суму 6996,69 грн.

Заборгованість відповідача за надання йому у спірний період обумовлених Договором послуг становить 13012,19 грн. з розрахунку: 75002,81 + 24137,32 - 11825,25 - 74302,69 = 13012,19 грн. в цій частині вимоги про стягнення боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також колегія суддів погоджується з місцевим судом , що сума в розмірі 6996,96 грн. було погашено після порушення провадження у справі, то в цій частині припиняється провадження у справі, на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, в іншій частині вимог про стягнення боргу за постачання питної води для потреб гарячого водопостачання слід відмовити.

Також, у зв'язку з допущеним простроченням заборгованості позивач просить стягнути пеню, відповідно до п. 4.2 Договору, статей 546, 549 ЦК України, з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України, та положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань"; втрат від інфляції та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції та вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 356,74 грн., втрат від інфляції в розмірі 7501,64 грн. та 3% річних в сумі 2958,87 грн., додані позивачем до листа від 30.11.2015 є обґрунтованими і арифметично правильними.

Щодо заявлених вимоги про стягнення суми штрафу у розмірі 5538,38 грн., нарахованого за п. 4.1 Договору, колегія суддів погоджується з місцевим судом, що дані вимоги не приймаються та відхиляються, оскільки безпідставність відмови відповідача від оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення позивачем не доведено, належних доказів в підтвердження даних обставин позивачем не надано, та натомість, з наведених вище обставин вбачається наявність у відповідача підстав вносити неповні оплати - оскільки вони частково зараховувалися позивачем за не передбачені Договором послуги.

Крім того, колегія суддів зазначає, що 15.03.2016р. відповідачем були додаткові пояснення по справі, в яких останній зазначає, що заборгованість відповідача становить 13012,79 грн., яку відповідачем перераховано на рахунок позивача платіжним дорученням № 24 від 14.03.2016р., що не заперечується позивачем.

Дані обставини справи не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки зазначена заборгованість була сплачена відповідачем після прийняття оскаржуваного рішення.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал", знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2015р. у справі № 910/26615/14, прийнято з неповним дослідженням обставин, які мають значення для справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає зміні, а саме в частині розміру стягнутої суми заборгованості.

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на сторін пропорційно.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 16.12.2015р. у справі № 910/26615/14 змінити, виклавши абзац 2 резолютивної частини в такій редакції:

«Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Єдність" (м. Київ, вул. Мишуги, 7, кв. 70; ідентифікаційний код 24721307) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А; ідентифікаційний код 03327664) 13012,79 грн. заборгованості, 7501,64 грн. втрат від інфляції, 2958,87 грн. 3% річних, 356,74 грн. пені.»

3. В іншій частині рішення залишити без змін.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А; ідентифікаційний код 03327664) на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Єдність" (м. Київ, вул. Мишуги, 7, кв. 70; ідентифікаційний код 24721307) 606,75 грн. за подання та розгляд позовної заяви.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А; ідентифікаційний код 03327664) на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Єдність" (м. Київ, вул. Мишуги, 7, кв. 70; ідентифікаційний код 24721307) 667,42 грн. за подання та розгляд апеляційної скарги.

6. Доручити видачу наказу Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 910/26615/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

8. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

А.О. Мальченко