РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2016Справа №910/2379/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» про відшкодування шкоди в порядку регресу 12 118,82 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 244/18 від 26.01.2016);

від відповідача: не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» (надалі - відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу 12 118,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.216 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/2379/16.

25.02.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист з інформацією на судовий запит стосовно страхового полісу № АЕ/0608743.

04.03.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Як зазначає відповідач, позивач для визначення розміру матеріального збитку замовив автотоварознавче дослідження, згідно висновку якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Тойота Королла, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, спричиненого власнику становить 55 706, 74 грн, при цьому експертом було визначено коефіцієнт фізичного зносу у розмірі 0, 37.

Позивачем сплачено страхове відшкодування потерпілій особі у розмірі 50 851, 38 грн, однак відповідач не погоджується із вказаною сумою, оскільки остання ґрунтується не на висновку автотоварознвчої експертизи, а на рахунку-фактурі ТОВ «Автосаміт ЛТД» від 14.11.2013 № С-00051003 і вартість відновлювального ремонту розрахована без урахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, як зазначає відповідач, що при розрахунку завданої майнової шкоди відповідачем було визначено її розмір у сумі 37 371, 18 грн, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, як це встановлено зазначеною статтею Закону, та франшизи у розмірі 510, 00 грн.

У зв'язку з чим, відповідач сплатив позивачеві суму страхового відшкодування у розмірі 37 371, 18 грн підставі власного розрахунку.

У судове засідання, призначене на 21.03.2016 представник позивача подав витребувані судом документи та надав пояснення по суті позовних вимог. Крім того, позивачем подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка судом задоволена, а тому спір розглядається із урахуванням вказаної заяви.

Відповідач в судове засідання 21.03.2016 свого повноважного представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

У судовому засіданні 21.03.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши представника позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено таке.

04.11.2012 між позивачем, як страховиком, та ОСОБА_3, як страхувальником, був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту (надалі - договір) відповідно до правил № 003 «Добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного)» (надалі - правила), відповідно до якого застраховано майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом (ТЗ) та іншим майном, вказаним у розділах 5 та 6 цього договору (п. 4 договору).

Строк дії договору встановлений з 05.11.2012 до 04.11.2013 (п. 18 договору).

Безумовна франшиза за договором становить 0 грн. (п. 10 договору).

За умовами договору транспортний засіб застраховано, в тому числі, на випадок дорожньо-транспортної пригоди (п. 24 договору).

11.10.2013 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача транспортного засобу Тойота Королла, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу Рено Меган, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 01.11.2013 у справі № 758/13283/13-п ОСОБА_6 визнано винною у скоєнні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, через пошкодження внаслідок ДТП застрахованого транспортного засобу у позивача виник обов'язок виплатити страхове відшкодування згідно з умовами договору.

Згідно ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

Відповідно до п. 28.10 договору при пошкодження ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО на підставі рахунків СТО (згідно з умовами п. 28.11 договору).

Пунктом 28.11. договору встановлено, що при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої в розділі 10 договору франшизи по відповідному ризику, але не більше страхової суми. При цьому, розмір збитків визначається з урахуванням наведених нижче і зазначених у розділі 14 договору умов.

Згідно рахунку-фактури від 13.11.2013 № С-00050944 за вирахуванням суми по рахунку-фактури від 13.09.2013 № С-00047822 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 55 483, 81 грн.

На підставі страхового акту від 15.11.2013 № 1.001.13.15035/VESKO40601 на рахунок ТОВ «Автосаміт ЛТД» перераховано 50 851, 38 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 25.11.2013 № 73383, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання страховика за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів перед страхувальником у повному обсязі.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право вимоги щодо сплати шкоди в розмірі виплаченого страхового відшкодування - 50 851, 38 грн до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Наявність вини у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження застрахованого транспортного засобу, підтверджена постановою суду.

Законом України «Про страхування» передбачено, що цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів підлягає обов'язковому страхуванню (ст. 7 Закону)

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АЕ/0608743, строк дії з 22.10.2012 по 21.10.2013, страхувальник ОСОБА_6, забезпечений транспортний засіб автомобіль Рено Меган, державний реєстраційний номер НОМЕР_2).

Обов'язок страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок ДТП майну третьої особи, встановлений п. 22.1 ст. 22. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відшкодування здійснюється у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Вирішуючи питання про суму відшкодування, суд враховує положення абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Полісом № АЕ/0608743, яким застрахована цивільно-правова відповідальність винної особи, встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50 000, 00 грн та франшизу 510, 00 грн.

Суд не погоджується з твердженням відповідача, що сума відшкодування повинна бути визначена з урахуванням зносу відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з огляду на наступне.

Як зазначено в преамбулі, вказаний Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Розділ ІІІ Закону, яким передбачено порядок здійснення страхового відшкодування, регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком. Проте для позивача відповідач у справі не є страховиком у розумінні Закону, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

З правового аналізу норм ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" слідує, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача у розмірі фактично виплаченого відшкодування (у розмірі понесених витрат), що виключає будь-яку залежність вказаного розміру від оцінки відновлювального ремонту та коефіцієнту зносу. Крім того, договорм, при виконанні якого у позивача виник обов'язок виплатити страхувальнику страхове відшкодування, встановлено, що знос на запасні частини та деталі, що підлягають заміні внаслідок настання страхового випадку, не вираховується (п. 28.10. договору).

Отже, суд приходить до висновку, що розмір відшкодування, право вимоги виплати якого виникло у позивача до відповідача, обмежений лише фактичними витратами (платежами) страховика (позивача), здійсненими на користь страхувальника, за вирахуванням встановленої полісом франшизи.

При цьому суд враховує часткове погашення відповідачем заявленої до стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 37 371, 18 грн, що відбулося до звернення позивача до суду, як зазначено у позовній заяві.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування шкоди в розмірі 12 118, 82 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 38Б, ідентифікаційний номер 25186738, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ідентифікаційний номер 20474912, на будь-який його рахунок, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) суму страхового відшкодування в розмірі 12 118 (дванадцять тисяч сто вісімнадцять) гривень 82 копійки, а також судовий збір в сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 28 березня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань