ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2016 р.Справа № 915/2041/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів Діброви Г.І., Лисенко В.А.;

при секретарі судового засідання Саломатовій К.А.;

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 04.03.2014 року;

від відповідача ОСОБА_2, за довіреністю № 192/2 від 17.03.2016 року;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Єланецька сільгоспхімія, смт. Єланець, Миколаївська область

на рішення господарського суду Миколаївської області від 26.01.2016 року

у справі № 915/2041/15

за позовом Приватного акціонерного товариства „Єланецька сільгоспхімія, смт. Єланець, Миколаївська область

до Державного підприємства „Хлібна база № 76, Миколаївська область, Арбузинський район, с. Кавуни

про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 26.01.2016 року по справі № 915/2041/15 у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства „Єланецька сільгоспхімія, смт. Єланець, Миколаївська область (Далі ПрАТ „Єланецька сільгоспхімія) до Державного підприємства „Хлібна база № 76, Миколаївська область, Арбузинський район, с. Кавуни (Далі ДП „Хлібна база № 76) про зобовязання вчинити певні дії, а саме про зобовязання ДП „Хлібна база № 76 видати складські квитанції на зерно згідно товаротранспортних накладних.

Мотивуючи дане рішення, місцевий господарський суд зазначив, що предмет позову, визначений позивачем не відповідає встановленим законом способам захисту прав, а отже, в задоволенні позовних вимог господарський суд повинен відмовити.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, ПрАТ „Єланецька сільгоспхімія звернулось з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скаржник вважає рішення необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 23.02.2016 року було порушено апеляційне провадження по даній справі та призначено її розгляд на 23.03.2016 року.

09.03.2016 року через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. В свою чергу, представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на відзив.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в апеляційній скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно товарно-транспортних накладних № 0086507 від 03.10.2015 року; № 0086508 від 04.10.2015 року; № 0086509 від 06.10.2015 року, наявних в матеріалах справи, ПрАТ Єланецька сільгоспхімія передало на зберігання ДП Хлібна база № 76 49 тон соняшнику, зібраного з належної ПрАТ Єланецька сільгоспхімія земельної ділянки у вересні 2015 року та завезеного на територію ДП Хлібна база № 76 автомобілем КАМАЗ (реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом 72-36 НИ), що належить ПрАТ Єланецька сільгоспхімія.

З вищевказаних товаротранспортних накладних вбачається, що у графі Вантажоодержувач вказано ТОВ Інтертрейд ОСОБА_3, оскільки, як зауважує позивач, ТОВ Інтертрейд ОСОБА_3 повинен був приїхати в момент прийняття відповідачем соняшнику та надати два примірника підписаного договору поставки соняшника олійного, чи укласти договір поставки на місці (за наявності повноважень), а також підписати накладні про передачу (приймання) товару.

08.10.2015 року між ДП Хлібна база № 76(Зерновий склад) та ПрАТ Єланецька сільгоспхімія (Поклажодавець) було укладено Договір складського зберігання зерна № 73, згідно якого Поклажодавець зобовязується передати на зберігання зерно, а Зерновий склад зобовязується за плату прийняти зерно на зберігання та повернути на умовах та в строк зазначених цим Договором.

Проте, договір поставки між ТОВ Інтертрейд ОСОБА_3 та ПрАТ Єланецька сільгоспхімія не було укладено.

Листами від 05.11.2015 року, від 17.11.2015 року, від 25.11.2015 року позивач повідомив відповідача про те, що Договір на поставку соняшника між ПрАТ Єланецька сільгоспхімія та ТОВ Інтертрейд ОСОБА_3 не укладався та просив відвантажити соняшник та видати складські квитанції.

Листом від 23.11.2015 року ДП Хлібна база № 76 надало відповідь на вищевказані листи ПрАТ Єланецька сільгоспхімія, повідомивши, що у товарно-транспортних накладних за №0086507 від 03.10.2015 року; №0086508 від 04.10.2015 року; №0086509 від 06.10.2015 року, Вантажовідправником вказано ПрАТ Єланецька сільгоспхімія, а Вантажоотримувачем ТОВ ІНТЕРТРЕЙД ОСОБА_3. Стосовно даного соняшнику у кількості 49 тон відповідач повідомив, що між ним та ТОВ ІНТЕРТРЕЙД ОСОБА_3 укладено Договір складського зберігання від 28.09.2015 року № 69. Крім того, в даному листі відповідач, посилаючись на приписи п.п.2.1, 2.2 ІНСТРУКЦІЇ Про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах та п.п. 3.1, 3.2 Наказу МІНІСТЕРСТВА АГРАРНОЇ ПОЛІТИКИ УКРАЇНИ від 27.06.2003 року №198 Про затвердження Положення про обіг складських документів на зерно зазначив, що ним було виписано складські квитанції відповідно до товаротранспортних накладних за номерами: №0086507 від 03.10.2015 року - АЦ 153055 від 03.10.2015 року; №0086508 від 04.10.2015 року - АЦ 153056 від 04.10.2015 року; № 0086509 від 06.10.2015 року - АЦ 153131 від 06.10.2015 року.

Також, ДП Хлібна база № 76 повідомило, що згідно з Постановою Арбузинського районного відділу УМВС України в Миколаївській області про визнання та прилучення до кримінального провадження речових доказів від 22.10.2015 року, насіння соняшнику загальною вагою 49000 кг визнано та приєднано як речовий доказ по кримінальному провадженню № 0000494 та передано на відповідне зберігання до ДП Хлібна база № 76 до вирішення питання по суті.

З огляду на зазначене, ПрАТ Єланецька сільгоспхімія звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про зобовязання ДП Хлібна база № 76 видати складські квитанції на зерно згідно товаротранспортних накладних від 03.10.2015 року № 0086507, від 04.10.2015 року № 0086508 та від 03.10.2015 року № 0086509, посилаючись на ст. 631 Цивільного кодексу України та умови Договору складського зберігання № 73 від 08.10.2015 року.

Дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню та матеріалів справи, судова колегія дійшла наступного висновку.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Після з'ясування фактичних обставин суд може зробити висновок про відповідність заявленої матеріально - правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача. У разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права суд приймає рішення про відмову у позові. Підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

За змістом положень частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зазначений перелік способів захисту не є вичерпним, однак у разі порушення цивільного права чи інтересу у позивача виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення. Тобто, позивач повинен обрати саме такий спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Пунктом 4 частини 2 статті 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, припиненням дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

При зверненні до господарського суду з відповідним позовом, ПрАТ „Єланецька сільгоспхімія просило суд зобовязати вчинити певні дії, а саме зобовязати ДП „Хлібна база № 76 видати складські квитанції на зерно згідно товаротранспортних накладних.

Як вбачається з матеріалів справи обраний позивачем спосіб захисту не встановлений будь-яким актом законодавства або умовами договору, оскільки Договір складського зберігання № 73 був укладений між сторонами 08.10.2015 року після передачі на зберігання соняшника 03.10.2015 року, 04.10.2015 року та 06.10.2015 року. В тексті Договору сторони не передбачили можливість розповсюдження умов Договору на фактичні правовідносини, які виникли до його укладення.

В даному випадку питання правомірності або неправомірно дій відповідача щодо невидачі складський квитанцій може бути досліджено судом тільки при розгляді віндикаційного позову стосовно повернення власнику майна, переданого на зберігання за вищевказаними товарно-транспортними накладними.

Будь-яких доказів зміни позивачем предмету позовних вимог за нормами статті 22 Господарського процесуального кодексу України до початку розгляду справи по суті матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення. Скаржник не позбавлений конституційного права звернутися до суду з належними позовними вимогами для захисту його порушених прав.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства „Єланецька сільгоспхімія, смт. Єланець, Миколаївська область задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Миколаївської області від 26.01.2016 року по справі № 915/2041/15 залишається без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49; 99; 101-103; 105; Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Єланецька сільгоспхімія, смт. Єланець, Миколаївська область на рішення господарського суду Миколаївської області від 26.01.2016 року по справі № 915/2041/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 26.01.2016 року по справі № 915/2041/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

ОСОБА_4