ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р. Справа № 921/724/15-г/6

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Мельник Г.І. Плотніцький Б.Д.

при секретарі судового засідання Лялька Н.Р.,

за участю:

прокуратури: ОСОБА_1 прокурор (посвідчення №006924 від 01.10.2012);

від позивача: ОСОБА_2 довіреність в матеріалах справи;

від відповідача (апелянта): ОСОБА_3 - довіреність в матеріалах справи;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Галіція Дистилері", м.Бучач, Тернопільська область

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.10.2015 (головуючий суддя Шумський І.П., судді Стадник М.С., Хома С.О.)

у справі № 921/724/15-г/6

за позовом: прокурора Бучацького району в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області, м. Тернопіль

до відповідача: приватного акціонерного товариства "Галіція Дистилері", м. Бучач, Тернопільська область

про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 1 004 278,46 грн.

Прокурор Бучацького району в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до приватного акціонерного товариства "Галіція Дистилері" про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 1 004 278, 46 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 22.10.2015 у справі № 921/724/15-г/6 позовні вимоги задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з відповідача 1 004 278, 46 грн в дохід Державного бюджету України для зарахування коштів зі сплати орендної плати та 20 085, 57 грн судового збору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач приватне акціонерне товариство "Галіція Дистилері" звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.10.2015 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в позові повністю, мотивуючи свої доводи порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права.

Зокрема, покликається на те, що 23.01.2015 у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) Господарським судом Тернопільської області прийнято ухвалу про розяснення судового рішення, якою встановлено, що саме РВ ФДМ України по Тернопільській області має ініціювати укладення додаткової угоди на умовах, визначених рішенням суду від 15.01.2014. Отже, з урахуванням вказаної ухвали РВ ФДМ України по Тернопільській області 06.02.2015 направило на адресу відповідача додаткову угоду № 10 про внесення змін у договір № 9-ЦМК від 12.12.2001, яку такий підписав 24.02.2015 та повернув один примірник позивачу. Відтак, зміни до договору оренди, зумовлені рішенням Господарського суд Тернопільської області від 15.01.2014 по справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) набули чинності саме з моменту укладення додаткової угоди, а саме з 24.02.2015.

Звертає увагу, що угодою № 10 від 24.02.2015 доповнено договір оренди п. 5.14, вимоги якого відповідачем виконано в повному обсязі, а положення п. 3.1, як і інші положення пунктів договору чи законодавства, не передбачали обовязку відповідача переглянути розмір фактично сплаченої орендної плати за договором оренди до внесення до нього змін, згідно з угодою № 10.

Зазначає, що на момент підписання додаткової угоди № 10 від 24.02.2015 договір був виконаний сторонами в частині передачі у строкове платне користування обєкта оренди і належної оплати за таке користування за період з грудня 2011 року по січень 2015 року, отже вимога позивача про доплату відповідачем орендної плати суперечить положенню ст.ст. 632 та ч. 3 ст. 599 ЦК України.

Крім того, вказує на необґрунтованість посилань місцевого господарського суду на преюдиційність обставин щодо необхідності доплати відповідачем орендної плати з грудня 2011 року по січень 2015 року, у звязку з встановленням таких обставин рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.01.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 07.10.2014 у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), оскільки при вирішенні спору у вказані справі, суд не досліджував питання необхідності здійснення відповідачем доплати орендної плати з грудня 2011 року по січень 2015 року, та не надавав правової оцінки вказаним обставинам.

28 січня 2016 року позивач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з висновками місцевого господарського суду та зазначає, що зміна орендних ставок обумовлена зміною законодавства, яке їх визначає, отже слугує підставою для зміни умов договору в частині орендної плати. Відтак, просить залишити рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.10.2015 у справі № 921/724/15-г/6 без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Від скаржника 29.01.2016 надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких останній з посиланням на п. 5 ст. 188 ГК України та ч. 3 ст. 631 ЦК України зазначає, що зважаючи на відсутність іншого строку зміни умов договору в судових рішеннях, договір оренди вважається зміненим з дня набрання чинності рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.01.2014, тобто з 07.10.2014. Отже, у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем за орендну плату.

1 лютого 2016 року від позивача в порядку ст. 22 ГПК України надійшли письмові пояснення, в яких останній звертав увагу на те, що орендар недотримувався норм законодавства з питань орендних правовідносин, з огляду на непідписання додаткової угоди ще в 2011 році. Зазначає, що позивачем проведено розрахунок орендної плати відповідно до умов договору оренди та з врахуванням приписів ч.1 ст. 14 ЦК України.

Крім того, 15.02.2016, 14.03.2016 та 22.03.2016 позивач надіслав додаткові пояснення, в яких вказував, що суд, спонукаючи відповідача укласти додаткову угоду № 10, підтвердив, що зміни, які внесені до Методики обовязкові для сторін і умови договору щодо методики розрахунку орендної плати та встановлення відповідної орендної ставки застосовуються до відносин між сторонами з 20.09.2011. Отже, з огляду на те, що відповідачем сплачено орендну плату по старим орендним ставкам, які втратили чинність, позовні вимоги підставно задоволено місцевим господарським судом.

В даному судовому засіданні прокурор та представник позивача підтримали доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях, просили рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.10.2015 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях до неї, просила рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Розглянувши апеляційну скаргу, відзив на неї, додаткові пояснення, дослідивши матеріали справи, наявні в них докази, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено місцевим господарським судом, 12.12.2001 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області (орендодавець) та закритим акціонерним товариством «Галспирт», назву якого в подальшому змінено на приватне акціонерне товариство «Галіція Дистилері» (орендар), було укладено договір оренди № 9-ЦМК цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу, відповідно до якого орендар прийняв в строкове платне користування цілісний майновий комплекс структурного підрозділу (горілчаний цех) Бучацького мальтозного заводу, вартістю 756 675 грн з метою виробництва та реалізації лікеро-горілчаних виробів, іншої продукції харчової промисловості.

Згідно з п. 10.1. договору, такий укладено терміном на 5 років - з 12.12.2001 до 12.12.2006.

В подальшому, сторонами були укладені додаткові угоди до договору оренди цілісного майнового комплексу, зокрема:

- 12 січня 2007 року - угода № 5, якою викладено в новій редакції розділ 10 «Строк чинності, умови зміни та припинення договору», а саме, визначено, що термін дії договору оренди продовжено з 13.12.2006 до 12.02.2007 до прийняття Міністерством аграрної політики України (органом, уповноваженим управляти даним майном) відповідного рішення щодо погодження умов поновлення чи припинення терміну дії договору. У разі відмови Міністерства від продовження терміну дії цього договору чи взагалі ненадходження до 12.02.2007 висновків від органу, уповноваженого управляти зазначеним майном, щодо пропозиції продовження дії договору, він вважатиметься таким, що припинив свою дію, а об'єкт оренди підлягатиме поверненню в управління Міністерства аграрної політики України в порядку, передбаченому чинним законодавством;

- 21 січня 2007 року - угода № 6, якою внесено зміни до договору оренди від 12.12.2001 щодо визначення розміру орендної плати, порядку використання амортизаційних відрахувань, строку дії договору оренди - з 21 січня 2007 року до 12 грудня 2009 року включно; передбачено порядок поновлення терміну дії договору на новий строк, а саме: у разі надходження відповідної заяви орендаря орендодавець протягом 5 днів звертається за погодженням поновлення терміну дії договору до органу, уповноваженого управляти державним майном;

- 12 січня 2010 року - угода № 7, якою викладено в новій редакції п.10.1 договору оренди: «Термін дії договору оренди продовжено з 13.12.2009 до 12.02.2010 до прийняття Міністерством аграрної політики України (органом, уповноваженим управляти даним майном) відповідного рішення щодо погодження умов поновлення чи припинення терміну дії договору»;

- 11 березня 2010 року - угода № 8, якою викладено в новій редакції п.10.1. договору оренди: «Термін дії договору оренди продовжено з 13.02.2010 до 12.04.2010 до вирішення питання стосовно визначення терміну продовження дії договору».

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.10.2010 у справі № 17/22-504, враховуючи надходження погоджувального листа Міністерства аграрної політики України від 15.06.2010 № 37-11-4-15/9384, скасовано рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.05.2010 та визнано продовженим договір оренди № 9-ЦМК цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу від 12.12.2001, терміном на п'ять років на тих самих умовах.

На виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 28.10.2010 у справі № 17/22-504, РВ ФДМУ по Тернопільській області та ПрАТ «Галіція Дистилері» укладено додаткову угоду № 9 від 22.07.2011 якою внесено зміни до п.10.1 р.10, а саме продовжено термін дії договору з 13.04.2010 по 12.04.2015.

15 січня 2014 року Господарським судом Тернопільської області у справі 14/59/5022-941/2012 винесено рішення, яке залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 07.10.2014, про спонукання внести зміни до договору оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001.

23 січня 2015 року по справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) Господарським судом Тернопільської області прийнято ухвалу про розяснення рішення, якою встановлено, що РВ ФДМ України по Тернопільській області повинен ініціювати укладення додаткової угоди на умовах, визначених рішенням суду від 15.01.2014. Тому, позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №10 від 24.02.2015, якою внесено зміни в п.3.1 та п.5.14 договору.

Судом першої інстанції встановлено, що за період з грудня 2011 року по січень 2015 року ПрАТ «Галіція Дистилері» заборгувало по орендній платі 1 004 278, 46 грн, оскільки обовязок внесення орендної плати за новою ставкою, починаючи ще з грудня 2011 року, на думку суду першої інстанції, передбачався судовим рішенням у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), яке було постановлено 15.01.2014 та додатковою угодою № 10, укладеною 24.02.2015.

Однак, вказані висновки суду першої інстанції не відповідають дійсності та не підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Однією із підстав виникнення правовідносин, у відповідності до ст. 11 ЦК України, є договір.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.01.2014 Господарським судом Тернопільської області у справі 14/59/5022-941/2012 винесено рішення, що залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 07.10.2014, про спонукання внести зміни до договору оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001.

З огляду на те, що позивачем - РВ ФДМУ по Тернопільській області самостійно обрано спосіб захисту свого права як спонукання до укладення договору, Господарським судом Тернопільської області у рішенні від 15.01.2014 по справі 14/59/5022-941/2012 вирішено не переддоговірний спір, а спір про спонукання до укладення договору. Зазначене рішення тому не містить вказівку про те, що договір є укладеним.

Підтвердженням вказаної вище позиції є те, що 23.01.2015 Господарським судом Тернопільської області у справі №14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) постановлено ухвалу про розяснення рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.01.2014 , згідно з якою РВ ФДМУ по Тернопільській області має лише ініціювати укладення додаткової угоди на умовах, визначених рішенням суду від 15.01.2014.

Судом встановлено, що, враховуючи зміст вказаної ухвали суду, 06.02.2015 РВ ФДМУ по Тернопільській області направило на адресу ПрАТ «Галіція Дистилері» додаткову угоду №10 про внесення змін у договір № 9-ЦМК від 12.12.2001 в редакції, затвердженій рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.01.2014 по справі №14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), а ПрАТ «Галіція Дистилері» 24.02.2015 підписало таку угоду і повернуло один примірник угоди РВ ФДМУ по Тернопільській області.

Додатковою угодою № 10 від 24.02.2015 внесено зміни у п. 3.1 договору № 9-ЦМК від 12.12.2001, зокрема, редакція п. 3.1. звучить наступним чином: «….Орендна плата визначається на підставі «Методики розрахунку орендної плати за державне майно і пропорції її розподілу», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року за №786 (із змінами та доповненнями) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди (вересень 2011 року) 43 366, 94 грн (сорок три тисячі триста шістдесят шість гривень 94 коп). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за перший місяць оренди (грудень 2011 року) визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (вересень 2011 року) на індекси інфляції за жовтень, листопад, грудень 2011 року».

Окрім цього, вказаною додатковою угодою доповнено договір № 9-ЦМК від 12.12.2001 п. 5.14, згідно з яким: «…Орендар сплачує до держбюджету донараховану відповідно до «Методики розрахунку орендної плати за державне майно і пропорції її розподілу», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року за №786 (із змінами та доповненнями) орендну плату в сумі 9 247, 38 грн без ПДВ за 11 днів вересня 2011 року, 25 220, 14 грн без ПДВ за жовтень 2011 року та 25 245, 36 грн без ПДВ за листопад 2011 року в місячний термін з дня підписання даної додаткової угоди».

Колегією суддів встановлено, що вимоги п. 5.14 договору були виконані ПрАТ «Галіція Дистилері», що підтверджується платіжними дорученнями №324 від 23.03.2015 та №337 від 24.03.2015, та не заперечується позивачем.

Згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

В силу ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Частиною 2 ст. 286 ГК України та ч. 2 ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановленим законодавчими актами України.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про оренду державного і комунального майна» однією з істотних умов договору є орендна плата з урахуванням її індексації.

Статтею 21 Закону України «Про оренду державного і комунального майна» передбачено, що розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін або на вимогу однієї із сторін за наявності певних обставин.

Отже, розмір орендної плати визначається у договорі і саме договір породжує цивільні права та обовязки щодо орендної плати.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Як вбачається з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На момент підписання додаткової угоди №10 від 24.02.2015 договір № 9-ЦМК від 12.12.2001 був виконаний сторонами, зокрема, обєкт оренди передано у строкове платне користування та здійснено належну оплату за таке користування за період з грудня 2011 року по січень 2015 року, відтак вимога позивача щодо необхідності здійснення за цей період доплати орендної плати суперечить ч. 3 ст. 632 ЦК України.

Таким чином, зобовязання відповідача щодо сплати орендної плати у збільшеному розмірі, визначеному додатковою угодою №10 від 24.02.2015 про внесення змін до договору № 9-ЦМК від 12.12.2001, виникли 24.02.2015 - з моменту укладення відповідної додаткової угоди, а тому відсутні правові підстави для сплати відповідачем орендної плати в новому розмірі з часу подання позовної заяви у справі №14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), як це визначено позивачем.

Посилання представника РВ ФДМ України по Тернопільській області у відзиві на апеляційну скаргу на висновки, викладені у постанові Верховного суду України від 20.08.2013 у справі № 5017/781/2012, колегія суддів, у даному випадку, не бере до уваги, оскільки із змісту вказаної постанови загалом вбачається можливість зміни орендної ставки у звязку із зміною законодавства, що відповідачем не заперечується, однак висновки вказаної постанови суду жодним чином не повязані із предметом спору у даній справі.

За таких обставин, враховуючи все вищевикладене в сукупності, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення у даній справі з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати за розгляд справи, у зв'язку із задоволенням апеляційних вимог слід покласти на позивача.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Отже, наведені в оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду висновки не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, відтак, таке рішення підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105, Львівський апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» задоволити.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.10.2015 у справі № 921/724/15-г/6 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області ідент. код 14037372; місцезнаходження: 46008, Тернопільська обл., місто Тернопіль, вул. Танцорова, будинок 11 - 20 058, 57 грн судового збору в дохід Державного бюджету України за розгляд справи в суді першої інстанції.

3.Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області ідент. код 14037372; місцезнаходження: 46008, Тернопільська обл., місто Тернопіль, вул. Танцорова, будинок 11 на користь приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» ідент. код 31274359; місцезнаходження: 48400, Тернопільська обл., Бучацький район, місто Бучач, вул. Бариська, будинок 8 А 22 094, 13 грн судового збору за перегляд в апеляційній інстанції.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 24.03.2016

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Мельник Г.І.

Суддя Плотніцький Б.Д.