ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.03.16р. Справа № 904/1340/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія", м. Київ

до Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України, с. Затишне

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національна академія аграрних наук України, м. Київ

про стягнення 5 328 254,81 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Найдьонова Я.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 7 від 12.03.15р.

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія" (далі - позивач, постачальник) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України (далі - відповідач, покупець), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національна академія аграрних наук України (далі - третя особа) про стягнення 5 328 254,81 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки № ППММ-30/03/12-06 від 30.03.12р.

Ухвалою господарського суду від 02.03.16р. порушено провадження у справі № 904/1340/16, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено судове засідання на 31.03.16р.

31.03.16р. у судовому засіданні повноважний представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір, а для долучення до матеріалів справи витребувані судом документи.

В свою чергу, повноважні представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явилися, відзив на позов та інші витребувані документи до суду не надали. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи відповідач та третя особа повідомлені належним чином, що підтверджують повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи зазначене, господарський суд прийшов до висновку про те, що повноважні представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явилися та не подали відзив на позов та інші витребувані судом документи без поважних причин, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважних представників відповідача та третьої особи за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 31.03.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.03.12р. між постачальником та покупцем був укладений договір поставки №ППММ-30/03/12-06 (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого, постачальник зобовязується у 2012 році передати у власність покупця продукти нафтоперероблення рідкі (код 23.20.1) (далі - товар), а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар відповідно до умов даного Договору.

Як зазначено у п. 1.2. Договору, кількість, ціна та номенклатура товару, що підлягає поставці за умовами цього Договору, визначається у Специфікації, підписаній уповноваженими представниками сторін, що є Додатком № 1 та невід'ємною частиною цього Договору.

Ціна цього Договору становить: 6 700 210,00 без ПДВ, ПДВ 20% - 1 340 042,00 грн., загальна ціна Договору 8 040 252,00 грн. з ПДВ 20% (п. 3.1. Договору).

Згідно з п. 4.1. та п. 4.1.1. Договору оплата товару, що поставляється за даним Договором, проводиться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника у строк 180 (сто вісімдесят) календарних днів з дати поставки товару, але в будь-яку випадку до 31 грудня 2012р.

Сторони домовились, що датою оплати товару є дата надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника, відкритий у банківській установі та зазначений у п. 14 цього Договору (п. 4.2. Договору).

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що постачальник поставляє товар покупцю партіями протягом 7 календарних днів з моменту отримання письмової заявки покупця на умовах поставки DAP з пунктом призначення: Дніпропетровська обл., Криничанський р-н, с. Затишне, склад ДП "ДГ"Руно" (згідно з правилами "Інкотермс 2010").

У п. 5.2. Договору зазначено про те, що зобов'язання постачальника по поставці товару за даним Договором вважаються виконаними з моменту отримання товару покупцем.

Сторони домовились, що моментом отримання товару покупцем є дата отримання товару (п.5.2.1. Договору), а датою отримання товару є дата видаткової накладної на товар (п. 5.2.2. Договору).

Відповідно до п. 6.1.1. Договору покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати постачальнику грошові кошти за отриманий товар, а відповідно до п. 6.4.1. постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати грошові кошти відповідно до умов цього Договору за поставлений товар.

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором (п. 7.1. Договору).

Положеннями п. 10.1. Договору передбачено, що цей Договір набирає чинності з моменту (дати) підписання його сторонами і діє до 31.12.12р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх договірних зобов'язань за цим Договором.

Відповідно до умов Договору та Додатку № 1 загальна ціна договору становить 8 040 252 грн.

Як зазначає постачальник, на виконання умов вищезазначеного Договору постачальник передав у власність покупцю товар на суму 3 456 299,23 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковими накладними № 444 від 22.03.12р. на суму 294 904,80 грн.; № 445 від 28.03.12р. на суму 52 531,20 грн.; № 619 від 12.04.12р. на суму 292 894,32 грн.; № 629 від 18.04.12р. на суму 294 462,00 грн.; № 630 від 21.04.12р. на суму 137 268,00 грн.; № 749 від 26.04.12р. на суму 158 928,00 грн.; № 750 від 28.04.12р. на суму 329 738,40 грн.; № 1030 від 07.05.12р. на суму 294 904,80 грн.; № 1018 від 23.05.12р. на суму 815 228,40 грн.; № 1447 від 31.08.12р. на суму 6 672,60 грн.; № 1454 від 31.08.12р. на суму 3 273,60 грн.; № 1459 від 31.08.12р. на суму 35 485,56 грн.; № 1461 від 31.08.12р. на суму 30 685,25 грн.; №1507 від 31.08.12р. на суму 429 756,10 грн.; № 1623 від 03.09.12р. на суму 16 707,90 грн.; № 2043 від 30.09.12р. на суму 182 492,64 грн.; № 2044 від 30.09.12р. на суму 44 880,10 грн.; № 2045 від 30.09.12р. на суму 35 485,56 грн.

Про стягнення вказаної суми заборгованості постачальник звертався із позовом до покупця та відповідно до рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.15р. у справі №904/2730/15 (яке залишено без змін відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.09.15р.), судом задоволено позовні вимоги, стягнуто з Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України (52363, Дніпропетровська область, Криничанський район, с. Затишне, вул. Леніна, 17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 12, ) основну заборгованість - 3 456 299,13 грн., 3% річних - 231 240,62 грн. інфляційні збитки - 1 085 277,93 грн. та 73 075,65 грн. судового збору.

Постачальник зауважує, що на момент подання вищевказаного позову повноважному представнику постачальника не було передано всіх видаткових накладних по даному Договору, тому позовні вимоги у справі № 904/2730/15 стосувалися лише частини видаткових накладних по Договору. Однак на підставі цього ж Договору постачальник передав у власність покупцю також товар на суму 3 171 984,03 грн. з ПДВ, що підтверджується наступними документами:

- видатковою накладною № 1245 від 02.07.12р. на суму 407 415,36 грн.;

- видатковою накладною № 1278 від 12.07.12р. на суму 411 312,00 грн.;

- видатковою накладною № 1321 від 31.07.12р. на суму 820 296,84 грн. та довіреністю № 236 від 12.07.12р.;

- видатковою накладною № 1315 від 31.07.12р. на суму 130 970,40 грн. та довіреністю № 229 від 12.07.12р.;

- видатковою накладною № 1441 від 31.08.12р. на суму 429 756,10 грн. та довіреністю № 268 від 22.08.12р.;

- видатковою накладною № 1453 від 31.08.12р. на суму 94 655,88 грн. та довіреністю № 269 від 22.08.12р.;

- видатковою накладною № 2062 від 30.09.12р. на суму 465 377,88 грн.;

- видатковою накладною № 2046 від 30.09.12р. на суму 412 199,57 грн.;

Покупець, як зазначає постачальник, в порушення умов Договору вартість отриманого товару не сплатив, тобто заборгованість покупця за отриманий товар (за вказаними вище видатковими накладними) становила 3 171 984,03 грн.

Відповідно до Заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог від 19.02.16р. (Вих. № 19/02/16-07) за видатковою накладною № 1453 від 31.08.12р. (за якою було поставлено товару на суму 94 655,88 грн.) здійснено зарахування однорідних зустрічних вимог на суму 91 231,98 грн., і залишок заборгованості за вказаною видатковою накладною на даний час становить 3 423,90 грн.

У зв'язку з чим, як вказує постачальник, заборгованість покупця на даний час становить 3080752,05 грн.

Крім того, постачальник звертає увагу суду, що заборгованість по оплаті товару за вищевказаними видатковими накладними на зазначену суму визнана покупцем в актах звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.12р. та 28.02.13р. підписаними сторонами, якими також перериваються строки позовної давності.

За неналежне виконання покупцем свого обов'язку по Договору щодо оплати товару, постачальником на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України були нараховані інфляційні втрати у розмірі 1 953 942,16 грн. та 3% річних у розмірі 293 560,60 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товару у розмірі 3 080 752,05 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 953 942,16 грн., 3% річних у розмірі 293 560,60 грн., всього 5 328 254,81 грн.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задовольняються частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічна норма міститься у ст. 712 Цивільного кодексу України відповідно до якої, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Положеннями ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 3 080 752,05 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки:

- Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору, відповідачем господарському суду надано не було.

- Відповідач визнав себе зобовязаною особою по відношенню до позивача, що підтверджують акти звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.12р. та 28.02.13р., підписані з боку відповідача без будь-яких зауважень.

- Як свідчать матеріали справи, відповідач з часу отримання товару не скористався правом відмовитися від товару та не надав суду доказів відмови та повернення позивачеві поставленого товару. Факт прийняття товару без будь-яких зауважень та претензій посвідчується підписом довіреної особи відповідача та відтиском печатки підприємства на видаткових накладних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону, позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 1 953 942,16 грн. та 3% річних у розмірі 293 560,60 грн.

Розрахунок інфляційних втрат господарським судом був перевірений та визнаний таким, що зроблений вірно та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розрахунок 3% річних господарським судом також був перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно.

Після перерахунку проведеного господарським судом в "ЛІГА:ЗАКОН" відповідно до вимог чинного законодавства України, 3% річних, за вказаний позивачем період, складають 285 117,27 грн.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 285 117,27 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються пропорційно розміру задоволених вимог.

За приписами ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 538, 599, 610, 612, 625, 629, 692, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 265, 266 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України (52363, Дніпропетровська область, Криничанський район, с. Затишне, вул. Леніна, буд. 17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія" (місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 12; адреса для листування: 04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 6Б, ) заборгованість за поставлений товар у розмірі 3 080 752,05 грн. (три мільйона вісімдесят тисяч сімсот п'ятдесят дві грн. 05 коп.), інфляційні втрати у розмірі 1 953 942,16 грн. (один мільйон дев'ятсот п'ятдесят три тисячі дев'ятсот сорок дві грн. 16 коп.), 3% річних у розмірі 285 117,27 грн. (двісті вісімдесят п'ять тисяч сто сімнадцять грн. 27 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 79 797,17 грн. (сімдесят дев'ять тисяч сімсот дев'яносто сім грн. 17 коп.).

В решті позову - відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту і може бути оскаржено протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 01.04.16р.

Суддя ОСОБА_2