ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016 р. Справа № 917/144/16

За позовом Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради Полтавської області (вул. Авіаторська, буд. 52 м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500)

до Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго" (вул. Чкалова, буд. 17, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500)

про стягнення 22843,91 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

Розглядається позов про стягнення 22843,91 грн. за договором про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 489 від 01.01.2015р., з яких: 20187,65 грн. пені, 1985,43 грн. інфляційних, 670,83 грн. - 3% річних.

Відповідач у відзиві проти позову заперечує, посилаючись на те, що заборгованість за послуги з водопостачання була погашена 26.11.2015р. на підставі спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків; даним рішенням сторони змінили порядок і строки проведення розрахунку за водопостачання; розрахунки відбулися у строки, передбачені Спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків, тому підстави для нарахування санкцій відсутні.

В судовому засіданні 24.03.2016р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

01.01.2015 р. між КП "Лубни-водоканал" (виконавець) та Обласним КВПТГ "Лубнитеплоенерго" (замовник) було укладено договір №489 про надання послуг з водопостачання та водовідведення, згідно п. 1.1 якого виконавець зобовязався надавати замовнику вчасно та відповідної якості послуги з постачання питної холодної води та водовідведення, а замовник зобов'язався своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами за встановленими тарифами, на умовах, передбачених договором (а.с. 13-24).

Відповідно до п. 5 договору приймання-передача послуг водопостачання та водовідведення у відповідному місяці, оформлюється актом приймання-передачі.

За умовами п. 6 договору загальний обсяг послуг з постачання холодної води, наданих за цим договором, визначається виходячи з обсягу (об'єму) холодної води у метрах кубічних, та включає в себе: обсяг послуг з постачання холодної води для виробництва замовником послуг з постачання гарячої води для потреб споживачів, наданих за цим договором, що визначається:

- виходячи з обсягу (об'єму) холодної води у метрах кубічних: як різниця показів між об'ємами показів засобів обліку води встановлених на вводі в теплові пункти або котельні, перелік яких наведено у додатку №1 та показів засобів обліку води для господарчо-питних, побутових і технологічних потреб замовника, пов'язаних із наданням послуг з централізованого опалення, встановлених у теплових пунктах або котельнях, перелік яких наведено у додатку №2;

- виходячи з показань засобів обліку (лічильників гарячої води) встановлених у споживачів послуг з постачання гарячої води /населення/, які проживають у багатоквартирних будинках зазначених у додатку № 4 (які не отримують гарячу воду через теплові пункти (котельні) замовника, а при відсутності лічильників гарячої води - за нормами споживання, затвердженими органами місцевого самоврядування (п. 6.1 договору).

Згідно з п. 6.2. договору обсяг послуг з постачання холодної води для господарчо-питних, побутових і технологічних потреб замовника, пов'язаних з наданням споживачам послуг з централізованого опалення, наданих за цим договором, що визначається виходячи з показань засобів обліку води для господарчо-питних, побутових і технологічних потреб замовника, пов'язаних із наданням послуг з централізованого опалення, встановлених у теплових пунктах або котельнях, перелік яких наведено у додатку № 2.

Пунктом 7 договору передбачено, що обсяг послуг з водовідведення (кількість прийнятих стоків), наданих за цим договором, визначається як різниця показів між об'ємами показів засобів обліку води для господарчо-питних, побутових і технологічних потреб замовника, пов'язаних із наданням послуг з централізованого опалення, встановлених у теплових пунктах або котельнях, перелік яких зазначено у додатку № 2 та показів засобів обліку води для підживлення теплових мереж, встановлених у теплових пунктах або котельнях, перелік яких наведено у додатку № 3.

Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам (населення, юридичні особи) замовником, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів (населення, юридичні особи) і оплачується ним за договорами з виконавцем на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договорами (п. 7.1 договору).

Відповідно до п. 11.1 договору вартість послуги з постачання холодної води визначається сторонами як добуток діючого тарифу виконавця на кількість використаної води споживачем з розподілом за напрямками подальшого використання (подачі гарячої води) за групами споживачів встановлених для виконавця рішенням уповноваженого органу (на момент укладення договору рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради №29.03.2012 № 69 зі змінами та доповненнями).

Пунктом 15 договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Плата за надані послуги справляється згідно отриманих акту приймання-передачі послуг і рахунку та проводиться на протязі 5 робочих днів після їх отримання.

Пунктом 19.5 договору сторони передбачили обовязок замовника сплачувати вартість наданих виконавцем послуг з постачання холодної води.

Термін дії договору з 01.01.2015 р. до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків до повного погашення заборгованості.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 05.11.2015р. у справі № 917/1892/15 встановлено, що Обласне КВПТГ "Лубнитеплоенерго" має заборгованість перед КП "Лубни-водоканал" на суму 52502,74 грн. за надання послуг з водопостачання та водовідведення згідно з договором про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 489 від 01.01.2015р. (а.с.74-78).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2015р. рішення господарського суду Полтавської області від 05.11.2015р. у справі № 917/1892/15 залишено без змін, а також встановлено, що вказана заборгованість виникла за період надання послуг січень 2015р. липень 2015р. (а.с.79-85).

Також, позивач за період серпень 2015р. - жовтень 2015р. надав відповідачу послуг з водопостачання та водовідведення згідно з договором № 489 від 01.01.2015р. на загальну суму 78543,44 грн.

В підтвердження факту надання послуг позивач надав двостороннє підписані акти перевірки засобів обліку води з 28.08.2015 по 25.12.2015 (а.с.37-41).

На оплату вказаних послуг позивач надав відповідачу рахунки № 5035 від 28.08.2015р. на суму 2506,17 грн., № 5702 від 28.09.2015р. на суму 8527,49 грн., № 6266 від 29.10.2015р. на суму 17129,11 грн., № 6275 від 30.10.2015р. на суму 50380,67 грн. (а.с.115-116).

Вказані рахунки були отримані представником відповідача в дату їх видачі, що підтверджується відповідними підписами на рахунках.

Факт надання вказаних послуг, їх кількість та вартість відповідачем під час розгляду справи не заперечувався.

Відповідно до п. 15 Договору відповідач мав оплатити отримані послуги на протязі 5 робочих днів після отримання рахунків.

За платіжним дорученням № 5056 від 26.11.2015р. відповідач сплатив позивачу 250000,00 грн. в рахунок погашення боргу за водопостачання (а.с.70).

Позивач, посилаючись на те, що послуги були оплачені несвоєчасно звернувся з даним позовом про стягнення з відповідача 20187,65 грн. пені, 1985,43 грн. інфляційних, 670,83 грн. - 3% річних, нарахованих за період 04.09.2015р. 25.11.2015р. поетапно (розрахунок а.с. 11).

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що заборгованість за послуги з водопостачання була погашена 26.11.2015р. на підставі спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків; даним рішенням сторони змінили порядок і строки проведення розрахунку за водопостачання; розрахунки відбулися у строки, передбачені Спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків, тому підстави для нарахування санкцій відсутні.

При вирішенні спору суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до підп. 5 п. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про теплопостачання» державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Відповідно до п.7 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20, розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області, Департаментом фінансів Полтавської облдержадміністрації, ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго», КП «Лубни-водоканал» та ПАТ «Полтаваобленерго» було укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету № 20/3547 від 13.10.2015р. (далі - Спільне протокольне рішення; а.с.66-68).

За умовами цього Спільного протокольного рішення сторони домовились, зокрема, про наступне:

- його предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України віл 11.01.2005р. № 20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій";

- Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області перераховує Департаменту фінансів Полтавської облдержадміністрації, а вказаний Департамент перераховує ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» грошові кошти за субсидії в сумі 250000,00 грн.;

- ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» перераховує на рахунок КП «Лубни-водоканал» кошти за водопостачання в січні-вересні 2015р. в сумі 250000,00 грн.;

- усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків;

- сторони несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 (зі змінами) та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Державного казначейства України від 03.02.2009р. №55/57/43, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №342/16358, і невиконання своїх зобовязань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до чинного законодавства України;

-спільне протокольне рішення набирає чинності з моменту його підписання усіма учасниками.

Вказане Спільне протокольне рішення було повністю виконано відповідачем. За платіжним дорученням № 5056 від 26.11.2015р. на користь позивача сплачено 250000,00 грн. вартості послуг з водопостачання (а.с.70).

Цивільним кодексом України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ст. 202). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ст.203).

З врахуванням змісту вказаних вище спільних протокольних рішень та норм Цивільного кодексу України зазначені спільні протокольні рішення є багатосторонніми правочинами (договорами).

Положеннями статей 627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Вказаним Спільним протокольним рішенням сторони змінили строки виконання відповідачем свого обовязку перед позивачем з оплати вартості частини послуг з водопостачання, наданих у період січень-вересень 2015р. за договором № 489 від 01.01.2015р.

Відповідно до частини третьої статті 653 ЦК у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором.

За умовами Договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобовязалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до основного договору та засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета основного договору.

Таким чином, уклавши Спільне протокольне рішення, сторони у такий спосіб змінили спосіб виконання частини зобов'язань за Договором (з оплати вартості частини послуг з водопостачання, наданих у період січень-вересень 2015р.), змінили порядок і строки проведення розрахунків, за послуг, надані у період січень-вересень 2015р. відповідно до основного договору, та відмовились від застосування штрафних та інших фінансових санкцій щодо цієї частини, передбачивши відповідальність за невиконання зобовязань за Спільним протокольним рішенням.

Верховний Суд України в постановах № 3-23гс15 від 25.03.2015. у справі № 924/1265/13, від 01.07.2015р. № 3-322гс15 у справі № 924/1230/14, від 11.11.2015р. № 3-968гс15 у справі № 927/1733/14 виклав правовий висновок про те, що умовами договору про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору про постачання газу; що договір про організацію взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог та оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, то строки виконання зобов'язання відповідачем було дотримано, а тому підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та для стягнення неустойки (штрафу, пені) не було.

Верховний Суд України також зазначив, що для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України та застосування неустойки (пені, штрафу), передбачених договором купівлі-продажу природного газу, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Згідно ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В даному випадку підстави для відступу від правової позиції Верховного суду України у господарського суду відсутні.

Спільне протокольне рішення відповідачем було виконано, визначені в ньому суми грошових коштів були перераховані позивачу повністю.

Позивач не надав суду доказів порушення відповідачем зобовязань за Спільним протокольним рішенням.

Вимоги про відповідальність відповідача за порушення Спільного протокольного рішення позивачем у позові не заявлялися.

Таким чином, відсутні підстави для нарахування пені, передбаченої підпунктом 22 основного договору, 3 % річних та інфляційних втрат, визначених частиною другою статті

625 ЦК, на суму заборгованості, погашення якої відбулося за вказаним Спільним протокольним рішенням, тобто за послуги з водопостачання, надані в січні-вересні 2015р.

Також судом встановлено, що за змістом п.4.4 Спільного протокольного рішення сторони узгодили порядок відшкодування боргу за послуги з водопостачання, надані в січні-вересні 2015р.

Проте належна до сплати суми за послуги водопостачання, надані в жовтні 2015р., не входила до предмету Спільного протокольного рішення та була сплачена відповідачем з порушенням строків оплати, встановлених договором № 489 від 01.01.2015р.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 22 договору передбачено, що за несвоєчасне внесення плати за надані послуги із Замовника стягується пеня в розмірі встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" (в редакції, що чинна на момент виникнення спірних правовідносин) суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження своєї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 % загальної суми боргу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення встановлено, що за несвоєчасну оплату послуг споживач сплачує пеню в установлених законом та договором розмірах (пункт 23).

ОСОБА_3 був чинним станом на момент укладення договору та є чинним на момент розгляду справи.

Отже, цей ОСОБА_3 є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини, що виникають при несвоєчасному внесенні плати за комунальні послуги суб'єктами підприємницької діяльності.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормою частини 1 статті 1 ОСОБА_3 України Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій встановлено законну неустойку за порушення грошового зобов'язання у сфері відносин з надання житлово-комунальних послуг. Кредитор має право на стягнення цієї законної неустойки у тому числі й за відсутності у договорі умови про неустойку.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 квітня 2013 р. № 3-6гс13 у справі № 18/957/12.

Згідно ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В даному випадку підстави для відступу від правової позиції Верховного суду України у господарського суду відсутні.

Посилання відповідача на те, що відсутні підстави для нарахування санкцій на борг, що виник у жовтні 2015р. за рахунками № 6266 від 29.10.2015р. та № 6275 від 30.10.2015р., оскільки він був сплачений за платіжним дорученням № 5056 від 26.11.2015р., судом відхиляються оскільки в Спільному протокольному рішення сторони змінили строк проведення розрахунку лише щодо послуг, наданих за січень-вересень 2015р. Спільне протокольне рішення було укладено 13.10.2015р., тобто до виникнення заборгованості за жовтень 2015р. Зміни до умов Договору щодо строку розрахунку за послуги, надані в інші місяці (зокрема і в жовтні 2015р.), сторони не вносили. Само по собі погашення боргу за жовтень платіжним дорученням № 5056 від 26.11.2015р. не є внесенням змін до Договору в частині строку проведення платежів за жовтень 2015р.

З огляду на викладене, за прострочення оплати послуг згідно рахунку № 6266 від 29.10.2015р. правомірним є нарахування пені за період 06.11.2015р. 25.11.2015р. на суму 3425,82 грн., а за прострочення оплати послуг згідно рахунку № 6275 від 30.10.2015р. правомірним є нарахування пені за період 07.11.2015р. 25.11.2015р. на суму 9572,33 грн. Отже, загальна сума пені становить 12998,15 грн.; позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги щодо стягнення пені судом відхиляються за їх безпідставністю.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення оплати послуг згідно рахунку № 6266 від 29.10.2015р. правомірним є нарахування 3% річних за період 06.11.2015р. 25.11.2015р. на суму 28,16 грн., а за прострочення оплати послуг згідно рахунку № 6275 від 30.10.2015р. правомірним є нарахування 3% річних за період 07.11.2015р. 25.11.2015р. на суму 78,68 грн. Отже, загальна сума 3% річних становить 106,84 грн.; позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги щодо стягнення 3% річних судом відхиляються за їх безпідставністю.

В п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» розяснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

За прострочення оплати послуг згідно рахунку № 6266 від 29.10.2015р. за період 06.11.2015р. 25.11.2015р. та за прострочення оплати послуг згідно рахунку № 6275 від 30.10.2015р. за період 07.11.2015р. 25.11.2015р. відсутні підстави для нарахування інфляційних, оскільки борг існував менше місяця (19 та 18 днів відповідно).

Отже, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати судового збору, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, на підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго" (вул. Чкалова, буд. 17, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500; ідентифікаційний код 05541083) на користь Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради Полтавської області (вул. Авіаторська, буд. 52 м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500; ідентифікаційний код 36770447) 12998грн. 15 коп. пені, 106грн. 84 коп. річних, 785грн. 46 коп. витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано: 25.03.2016р.

Суддя Безрук Т. М.