КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2016 р. Справа№ 910/32512/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

при секретарі Фесенко А. В.

За участю представників:

від позивача: Дементь'єв Є. О. - представник за довіреністю № 76/16 від 14.12.2015

від відповідача: Волобоєва С. В. - представник за довіреністю № 3736/18 від 16.12.2015

від третіх осіб: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016

у справі № 910/32512/15 (суддя Паламар П. І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес»

треті особи: 1. ОСОБА_4

2. ОСОБА_5

про відшкодування шкоди, ціна позову 49 490 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 49 490 грн., яке становить частину страхового відшкодування, виплаченого позивачем як страховою організацією за укладеним з ОСОБА_6 договором № 0112-0104-0372 добровільного страхування транспортного засобу від 06.12.2013 в зв'язку з пошкодженням автомобіля «Ауді Кью 7», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок ДПТ, що сталася, на думку позивача, з вини ОСОБА_5 (третя особа 2) - водія автомобіля «Шкода Октавія», державний номерний знак НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують яким, застрахована у відповідача згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 6696394 від 07.10.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2016, повний текст якого складений 18.02.2016, у справі № 910/32512/15 у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції грунтується на тому, що позивачем не надано доказів вини ОСОБА_5 (третя особа 2.) у вчиненні спірної ДТП та пошкодженні забезпеченого транспортного засобу, оскільки з наявних у справі матеріалів адміністративної справи № 524/11955/14-п про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5, а саме, схеми спірної дорожньо-транспортною пригоди, висновку комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 371/372 від 25.06.2015, складеного Полтавським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертних ім. Заслуженого професора М.С.Бокаріуса, не вбачається, що винна поведінка третьої особи 2 призвела до спірної дорожньо-транспортної пригоди, а постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.07. 2015 у справі № 524/11955/14-п, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області, ОСОБА_5 було звільнено від адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення і провадження закрито.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі позивач послався на те, що оспорюване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт послався на те, що висновок комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 371/372 від 25.06.2015, складений Полтавським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертних ім. Заслуженого професора М.С.Бокаріуса, складений лише на підставі свідчень ОСОБА_5, а свідчення ОСОБА_4 (іншого учасника спірної ДТП - примітка суду) взагалі не приймались експертом до уваги та не аналізувались, в той час як Висновком № 1 від 18.09.2015, складеним за результатами проведеної Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при УМВС України в Полтавський області на замовлення позивача автотехнічної експертизи встановлено одноосібну вину ОСОБА_5.

З огляду на вказані обставини, позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції було подано клопотання про призначення повторної судової автотехнічної експертизи, у задоволенні якого судом першої інстанції було, на думку заявника, безпідставно відмовлено.

За таких обставин, апелянт в апеляційній скарзі звертається до суду з клопотанням про призначення судової автотехнічної експертизи щодо визначення вини учасників ДТП у порушенні ПДР України, які призвели до скоєння ДТП та завдання матеріальних збитків власника транспортних засобів, на вирішення якої позивач просить поставити наступні питання:

1 Як повинен був діяти в даній дорожній обстановці водій автомобіля Ауді?

2. Чи вбачаються в діях водія автомобіля Ауді невідповідності вимогам ПДР України, що з технічної точи зору знаходились в причинно-наслідковому зв'язку з настанням ДТП?

3. Чи мав водій автомобіля Ауді технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Шкода?

4. Як повинен був діяти в даній дорожній обстановці водій автомобіля Шкода?

5. Чи вбачаються в діях водія автомобіля Шкода невідповідності вимогам ПДР України, що з технічної точи зору знаходились в причинно-наслідковому зв'язку з настанням ДТП?

6. Чи мав водій автомобіля Шкода технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Шкода?

Ухвалою від 04.03.2016 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Треті особи в судове засідання представників не направили, про причини неявки представників у судове засідання суду не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників третіх осіб за наявними матеріалами апеляційного провадження.

В судовому засіданні представник позивача клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи підтримав, представник відповідач проти його задоволення заперечив.

Порадившись на місці, колегія суддів вирішила заслухати представників сторін по суті спору, після чого повернутися до вирішення вказаного клопотання.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, представник відповідач проти її задоволення заперечив та просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Після заслуховування сторін по суті спору колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання позивача про призначення повторної судової автотехнічної експертизи з підстав, які викладені нижче.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила наступне.

06.12.2013 позивач як Страховик та ОСОБА_6 як Страхувальник уклали договір № 0112-0104-0372 добровільного страхування транспортного засобу (а.с. 12-21) (далі Договір), предметом якого, серед іншого, є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «Ауді Кью7», державний номерний знак НОМЕР_1 (далі Автомобіль).

В п. 15 Договору сторонами погоджено строк дії Договору - з 00 год. 18.12.2013 по 24 год. 17.12.2014.

10.12.2014 біля 11 год. 45 хв. в м. Бориспіль по вул. К. Шлях сталась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення автомобілів) за участю Автомобіля під керуванням третьої особи 1 та автомобіля «Шкода октавія», державний номерний знак НОМЕР_3 (далі Автомобіль 1) під керуванням третьої особи 2.

В результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

За замовленням позивача, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 15996/14 від 04.02.2014) проведено оцінку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику Автомобіля внаслідок вказаної ДТП, та 22.01.2015 складено відповідний Звіт про оцінку автомобіля № 913 (далі Звіт) (а.с. 33-58), згідно з яким вартість відновлювального ремонту Автомобіля після пошкодження його у спірній ДТП складає 91 776,22 грн., а матеріальний збиток, завданий власникові Автомобіля становить 62 332,32 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

В поданій позивачу Заяві на виплату страхового відшкодування № 3723 від 23.12.2014 (а.с. 59) страхувальник просить виплатити страхове відшкодування у відповідності до умов Договору, а саме: частину на рахунок СТО Іноземне підприємство «АІС Харьків» для оплати запасних частин, необхідних для проведення ремонту, а частину на рахунок СТО ТОВ «Інтехстандарт» для здійснення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Платіжними дорученнями № 379 та №380 від 17.02.2015, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 60-61), позивачем перераховано на рахунок ТОВ «Інтехстандарт» 15 894,85 грн., а на рахунок СТО ІП «АІС Харків» 79 758,24 грн.

З відмітки банку на вказаних платіжних дорученнях слідує, що їх банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в обсязі.

Загалом за наслідками спірної ДТП позивачем виплачено страхове відшкодування в сумі 95 653,09 грн. (15 894,85+79 758,24).

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З наявної в матеріалах справи копії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 6696394 від 07.10.2014 (далі Поліс) (а.с. 76) слідує, що в період з 00 год. 00 хв. 08.10.2014 до 07.10.2015 (дата спірної ДТП 10.12.2014) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем (страхувальник ОСОБА_11).

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

За правилами ст. 22 Закону, обов'язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

Згідно ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають законне право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Стаття 1 Закону встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять доказів того, що третя особа 2 неправомірно володів Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

Отже, в даному випадку саме відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і третьої особи 2 має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, лише у випадку наявності вини третьої особи 2 у спірній ДТП.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:

письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, згідно з приписами чинного законодавства, саме на позивача покладений обов'язок довести ті обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, тобто у спірному випадку факт наявності вини третьої особи 2 у спірній ДТП, проте вказані обставини мають бути підтверджені належними доказами, тобто у спірному випадку факт наявності вини третьої особи 2 має бути встановлений постановою суду, винесеною за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Як встановлено судом, постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.07.2015 у справі № 524/11955/14-п, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області (а.с. 146-154), третьою особу 2 було звільнено від адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, а провадження закрито.

Відповідно до ст. 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні.

Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно з ч. 3 ст. 4 ГПК України якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права

Отже, вищезгадані судові рішення Європейського суду з прав людини та сама Конвенція про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що судове рішення у справі № 524/11955/14-п не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у цій справі, № 910/32512/15, не може їм суперечити.

Слід зазначити і про те, що відповідно до приписів ч. 4 ст. 35 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

За таких обставин, факти, встановлені судом під час вирішення справи № 524/11955/14-п, зокрема, відсутність вини третьої особи 2 у спірній ДТП, є обов'язковими для суду при вирішенні цього спору.

Крім того, враховуючи, що судове рішення, а саме постанова Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.07.2015 у справі № 524/11955/14-п після набрання ним законної сили не може бути поставлене під сумнів, призначення судової експертизи у цій справі, яке ставить на меті спростування висновків, викладених у судовому рішенні у справі № 524/11955/14-п, та винесення судом у цій справі рішення з урахуванням висновків, одержаних за наслідками такої експертизи, може призвести до переоцінки висновків судового рішення, яке набрало законної сили, тобто, фактично, до перегляду як постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.07.2015 у справі № 524/11955/14-п, так і постанови Апеляційного суду Полтавської області, повноважень на що господарський суд апеляційної інстанції не має.

З огляду на вказані вище обставини, клопотання позивача про призначення повторної судової автотехнічної експертизи задоволенню не підлягає.

Отже, позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності вини третьої особи 2 у спірній ДТП, що унеможливлює стягнення з відповідача як страховика цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і третьої особи 2, збитків, які були завдані внаслідок спірної ДТП.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно і обґрунтовано відмовив у задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 49 490 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 у справі № 910/32512/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт».

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 у справі № 910/32512/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 у справі № 910/32512/15 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/32512/15.

Повний текст постанови складено: 01.04.2016

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.М. Ропій

В.І. Рябуха