ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р.Справа № 916/2659/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: В.В. Лашина

Суддів: О.Л. Воронюка

ОСОБА_1

При секретарі В.С. Молодові

За участю представників сторін:

від ПАТ „Дельта Банк - ОСОБА_2,

від ПАТ „Заплазське хлібоприймальне підприємство - ОСОБА_3

Інші представники сторін в судове засідання не з'явилися.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк

на рішення господарського суду Одеської області

від 21.12.2015 року

у справі № 916/2659/15

Позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство „Дельта Банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_5

Треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб; Національний банк України

Відповідач ОСОБА_6 акціонерне товариство „Заплазське хлібоприймальне підприємство

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 акціонерне товариство „Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів

про звернення стягнення на предмет іпотеки

та за зустрічним позовом

Позивач ОСОБА_6 акціонерне товариство „Заплазське хлібоприймальне підприємство

Відповідач ОСОБА_4 акціонерне товариство „Дельта Банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_5

про визнання іпотеки припиненою

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (в подальшому за текстом ПАТ «Дельта Банк») звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до приватного акціонерного товариства «Заплазське хлібоприймальне підприємство» (далі ПрАТ «Заплазське хлібоприймальне підприємство») про звернення стягнення за іпотечним договором № ВКЛ-2009993/1/S-1 від 20.06.2013 р., зареєстрованим в реєстрі за № 837, на нерухоме майно, а саме: адміністративну будівлю та господарські будівлі загальною площею 19868 кв.м, що складається з наступних споруд (об'єктів): адміністративна будівля «А» (137,2 кв. м); прохідна, «В» (8,6 кв.м); бібліотека «Г» (45 кв.м); вагова «Д» (34,6 кв.м); господарська будівля «Ж» (12,20 кв.м); вбиральня «З»; гараж «К» (156,3 кв.м); розвантажувальна «Л» (45,1 кв. м); склади - «С», « 1-С», « 18» (15431,5 кв.м); прохідна нижня галерея - «С"», «С" 12», «С" 17»; склад, літера «С1а», «С5» (1868,3 кв.м); ЗОБ-3, «Н» (106,80 кв.м); господарська будівля, «О» (4,8 кв.м); розвантажувальна - «П» (122,40 кв.м); башта МОВ, «Т»; господарські будівлі, «С ІЗ», «С" 13»; підстанція «Ц» 68,0 кв.м); БВХ, «Щ» (308,6 кв.м); ЗОБ-1, «щ» (155,7 кв.м); господарська будівля, «Ч»; вагова, «У» (6,4 кв.м); дизельна, «Ш» (131,4 кв.м); вбиральня, «Й»; господарська будівля, «Ф» (104,3 кв.м); господарська будівля, «Я» (57,6 кв.м); майстерня, «Ю» (209,8 кв.м); ЗОБ-2, «Э» (66,3 кв.м); господарська будівля, «ЬІ» (3,1 кв.м); господарська будівля, «М» (31,3 кв.м); вбиральня, « 31»; господарська будівля, «МІ» (3,5 кв.м); пожежне водоймище, «Г», «Г1», «Г2», «ГЗ», «Г4», «Р1»; вбиральня, «К»; лабораторія, «Б» (112,9 кв.м); побутова будівля, «И» (319,1 кв.м); сушильня, «Е» (57,7 кв.м); огорожа « 1-16»; гідравлічний підйомник «І», «II»; гідравлічний підйомник «III», «IV»; гідравлічний підйомник «V», «VI»; гідравлічний підйомник «VII», «VIII», «IX»; гідрант «XI», «XXX»; шахтний колодязь «X», «XV»; гідравлічний підйомник «XIII», «XIV»; розвантажувальна «Щ"» (46,2 кв.м) сушильня, «X» (116,6 кв.м); депо, «Р» (87,2 кв.м); бункер ОТП, «В2» (9,5 кв.м), вбиральня «В1»; транспортний міст «XXII»-«XXIX»; площадка «XXXII»-«XXXV»; розвантажувальна, «п», що розташовані за адресою: Одеська область, Любашівський район, с. Солтанівка, шляхом визнання права власності на зазначене майно за ціною, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки проведеної субєктом оціночної діяльності, - в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № ВКЛ-2009993/1 від 19.06.2013 р. в розмірі 10 944 312,34 дол. США, що еквівалентно, згідно офіційного курсу НБУ станом на 20.05.2015 р., 232 594 873,55 грн., та 156 922 032,95 грн., що складаються із сум: пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 42 957 519,71 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 2 515 983,72 грн., штрафу (за умовами кредитного договору) у розмірі 89 643 382,44 грн. та штрафу (згідно із договором іпотеки) у розмірі 21 805 147,08 грн.

Одночасно з цим, 06 жовтня 2015 року ПрАТ «Заплазське хлібоприймальне підприємство» звернулося до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просило визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором № ВКЛ-2009993/1/S-1 від 20.06.2013 р., зареєстрованого в реєстрі під № 837.

Свої вимоги ПрАТ «Заплазське хлібоприймальне підприємство» обґрунтовує тим, що зобовязання ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» за кредитним договором припинилися зарахуванням зустрічних однорідних вимог між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів», а тому й іпотека, яка є похідною від основного зобовязання, є припиненою.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.12.2015 р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Рога Н.В., судді: Петренко Н.Д., Цісельський О.В.) у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було відмовлено у повному обсязі. Зустрічна позовна заява ПрАТ «Заплазське хлібоприймальне підприємство» задоволена. Визнана припиненою іпотека за іпотечним договором № ВКЛ-2009993/1/S-1 від 20.06.2013 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 837.

Не погоджуючись з цим рішенням, ПАТ «Дельта Банк» в апеляційній скарзі просить його скасувати й постановити нове, яким задовольнити первісні позовні вимоги у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, на порушення норм матеріального права, оскільки суд врахував постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015 р. у справі № 910/11426/15, якою була припинена іпотека за іпотечним договором № ВКЛ-2009993/1S-3 від 20.06.2013 р., зареєстрованим у реєстрі під № 834, тоді як предметом даного спору є іпотека за договором № ВКЛ 2009993/1S-1 від 20.06.2013 р.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Частиною першою статті 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України унормовано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, за приписами статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Водночас, статтею 1049 названого Кодексу встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

За визначеннями статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Згідно до ст. 610 названого Кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами статті 217 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарську - правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 ЦК України).

Окрім цього, статтею 589 ЦК України визначені правові наслідки невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, зокрема, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 590 названого Кодексу звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 червня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» (позичальник) укладено договір кредитної лінії № ВКЛ-2009993/1, відповідно до умов якого надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами - траншами, в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 11 400 000 доларів США для поповнення обігових коштів зі сплатою 14 % річних у доларах США, 22 % річних у гривнях та із кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 02 листопада 2013 року.

Підпунктом 3.3.13.6 пункту 3.3. договору передбачено, що в термін до 21.06.2013 р. в якості забезпечення виконання зобов'язань за даним договором позичальник зобов'язаний укласти, зокрема, іпотечний договір (нерухомість елеватора за адресою: Одеська область, Любашівський район, с. Салтанівка) з іпотекодавцем ПрАТ «Заплазське хлібоприймальне підприємство».

За положеннями пункту 5.3 договору у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-якого свого зобов'язання за даним договором та/або за будь-якими іншими договорами, що укладені між позичальником та кредитором, є подіями, при настанні яких припиняється кредитування кредитором позичальника, а позичальник здійснює дострокове повернення отриманого кредиту, сплачує кредитору проценти за користування кредитом, комісії та можливі штрафні санкції. Для цього кредитор надає під розписку уповноваженій особі, або надсилає рекомендованим листом позичальнику відповідну письмову вимогу. У випадку непогашення зазначеної у вимозі суми в терміни, визначені у вимозі, кредитор по закінченню цього терміну звертає стягнення на майно позичальника, на заставлене майно у порядку, визначеному даним договором, відповідними договорами застави та законодавством України.

20 червня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» (Іпотекодержатель) та ПрАТ «Заплазське хлібоприймальне підприємство» (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір № ВКЛ-2009993/1/S-1, посвідчений нотаріально та зареєстрований у реєстрі за № 837.

Умовами даного договору передбачено, що іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору № ВКЛ-2009993/1 від 19.06.2013 р., передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку у порядку і на умовах, визначених даним договором, належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: адміністративну будівлю та господарські будівлі загальною площею 19 868 кв. м., що розташовані за адресою: Одеська область, Любашівський район, с. Солтанівка.

Пунктом 3.2.1 іпотечного договору визначена загальна вартість предмету іпотеки в сумі 19 625 600 грн.

Згідно із п. 6.3 іпотечного договору ПАТ «Дельта Банк» вправі задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги, передбачені кредитним договором, у повному обсязі.

За приписами пункту 7.2 цього договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, у тому числі, переходом до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Свої зобовязання ПАТ «Дельта Банк» виконало та надало кредитні кошти, на умовах передбачених кредитним договором.

Станом на 20 травня 2015 року заборгованість ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» становила 10 050 000 доларів США боргу по кредиту, 894 312,34 доларів США боргу по відсоткам за користування кредитом. Також позивачем за первісним позовом здійснено розрахунок штрафних санкцій: 42 957 519,71 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту; 2 515 983,72 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом. Крім цього, ПАТ «Дельта Банк» нараховані на підставі умов кредитного та іпотечного договорів штрафні санкції за невиконання ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» своїх договірних обовязків, а саме: 89 643 382,44 грн. штрафу за кредитним договором та 21 805 147,08 грн. за іпотечним договором.

Приймаючи рішення про відмову у задоволені первісного позову та задовольняючи зустрічну позовну заяву, місцевий господарський суд виходив з того, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015 р. у справі № 910/11426/15, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 25.11.2015 р., встановлено, що протягом січня - лютого 2015 року до ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» перейшло право вимагати від ПАТ «Дельта Банк» сплати грошових коштів на підставі договорів відступлення права вимоги за договорами банківських рахунків, укладених між ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» та гр. ОСОБА_7 (договір № 260115 від 26.01.2015 р.), ОСОБА_8 (договір № 1202001 від 12.02.2015 р.), ОСОБА_9 (договір № 1202002 від 12.02.2015 р.), ОСОБА_10 (договір № 1202003 від 12.02.2015 р.), ОСОБА_11 (договір № 2502004 від 27.02.2015 р.), ОСОБА_12 (договір № 2502005 від 25.02.2015 р.), ОСОБА_13 (договір № 2502005 від 25.02.2015 р.), ОСОБА_14 (договір № 2502006 від 25.02.2015 р.), за умовами яких позивач за зустрічним позовом став новим кредитором ПАТ «Дельта Банк» на загальну суму 13 125 616,24 доларів США, про що ПАТ «Дельта Банк» були надіслані відповідні повідомлення про зміну кредитора у зобовязаннях.

В подальшому ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» направив на адресу ПАТ «Дельта Банк» заяву № 517 від 27.02.2015 р. та № 518 від 28.02.2015 р. про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог в порядку статті 601 Цивільного кодексу України. З урахуванням того, що вимоги ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором та відповідні вимоги ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» за договорами відступлення прав вимоги є зустрічними, є однорідними (грошовими), відповідні заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог були направлені на адресу ПАТ «Дельта Банк» до дати введення в ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації, з огляду на огляду на наведені обставини, оцінюючи наявні у справі докази в сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що односторонній правочин, вчинений ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» щодо припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог є таким, що відповідає приписам статті 601 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим зобов'язання ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» за договором кредитної лінії № ВКЛ-2009993/1 від 19.06.2013 р. щодо повернення суми кредитної заборгованості - є такими, що припинились з 28.02.2015 року.

Суд першої інстанції зазначив, що основне зобов'язання ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» за договором кредитної лінії № ВКЛ-2009993/1 від 19.06.2013 р. щодо повернення суми кредитної заборгованості припинилося, а відтак припинилось й зобов'язання за іпотечним договором № ВКЛ-2009993/1/S-1 від 20.06.2013 р. у розумінні ст.ст. 546, 574, 575 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи наведене, господарський суд вказав, що ПАТ «Дельта Банк» позбавлене права вимагати звернення стягнення на іпотечне майно, оскільки основне зобов'язання, яке забезпечувалось відповідною іпотекою на момент розгляду справи у суді є припиненим.

Аналізуючи матеріали справи, судова колегія вважає, що судом першої інстанції цілком вірно встановлені обставини справи та ним дана належна юридична оцінка із застосуванням до спірних правовідносин належних норм матеріального права.

Посилання ПАТ «Дельта Банк» на те, що у постанові Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015 р. у справі № 910/11426/15 предметом розгляду були вимоги стосовно іпотечного договору № ВКЛ-2009993/1S-3 від 20.06.2013 р., тоді як предметом даної справи є вимоги за іпотечним договором № ВКЛ-2009993/1S-1 від 20.06.2013 р., судова колегія вважає помилковими.

Дійсно, предметом справи № 910/11426/15 були вимоги ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» про визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором № ВКЛ-2009993/1S-3 від 20.06.2013 р., але також й зустрічні позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на іпотечне майно внаслідок порушення умов кредитного договору № ВКЛ-2009993/1 від 19.06.2013 р. та наявність заборгованості у розмірі 10 944 312,34 доларів США, та 156 922 032,95 грн.

За цією справою судами було встановлено, що припинено було саме основне зобовязання за кредитним договором № ВКЛ-2009993/1 від 19.06.2013 р. внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки заборгованість ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» перед ПАТ «Дельта Банк» є нижчою від заборгованості останнього перед ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів».

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі, зокрема, на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; до відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Аналогічні положення містяться у частині 3 статті 203 Господарського кодексу України.

За змістом наведених норм згоди іншої сторони у зобов'язанні із зарахуванням вимог не вимагається; при цьому вимоги повинні бути однорідними (грошовими), строк виконання яких настав.

Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, здійснюється в силу положень ст. 601 Цивільного кодексу України та не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною; випадки, коли залік зустрічних однорідних вимог не допускається, визначені положеннями ст. 602 Цивільного кодексу України. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог, в момент направлення такої заяви іншій стороні у зобов'язанні.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-43цс15, у випадку, коли боржник банку придбав право вимоги до банку, відповідні два зобов'язання між банком і його боржником, який придбав право вимоги до банку, могли припинятись тільки відповідно до статей 601, 602 ЦК України. Однак, у разі зарахування зустрічних вимог діють обмеження, встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частиною 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено заборону на здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог у зобов'язаннях, стороною яких є неплатоспроможний банк, щодо якого введено тимчасову адміністрацію.

03 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних Фондом гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено тимчасову адміністрацію і розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку. Тимчасова адміністрація тривала до 02 жовтня 2015 р.

Натомість, відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк».

ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» звернулося до ПАТ «Дельта Банк» із заявами про зарахування зустрічних однорідних вимог 28.02.2015 р., тоді як тимчасову адміністрацію щодо вказаного банку було запроваджено з 03.03.2015 р., що свідчить про відсутність будь-яких обмежень на час заліку зустрічних однорідних вимог.

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Враховуючи те, що основне зобов'язання за кредитним договором припинилося, тому є припиненими акцесорні зобов'язання, які виникли з іпотечного договору № ВКЛ-2009993/1S-1 від 20.06.2013 р., у зв'язку з чим судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволені первісного позову ПАТ «Дельта Банк» та правомірно задоволена зустрічна позовна ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Клопотання ПАТ „Заплазське хлібоприймальне підприємствопро залишення апеляційної скарги без розгляду, у звязку з сплатою судового збору за подання апеляційної скарги не в повному обсязі, задоволенню не підлягає, оскільки згідно з роз'ясненням, наданим Пленумом Вищого господарського суду України у п.п. 2.23, постанови від 21.02.2013 за №7, якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може, зокрема, стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів ч.ч. 1-4 ст. 49 ГПК України.

Відповідно до пп. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції яка набрала чинності з 01.09.2015р.) ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду встановлюється у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

У пункті 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015р. №484-VIII) від 12.11.2015р. №01-06/2093/15 також зазначено, що Законом передбачено сплату судового збору з апеляційної скарги на рішення суду, виходячи з розміру ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви незалежно від того, чи оскаржується все рішення суду в цілому чи його частина.

Відповідно до вимог пп.1 п.2 ч.2 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент звернення з позовом ), за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України Про судовий збір за подання зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними вимогами судовий збір справляється на загальних підставах.

Тобто, у випадку оскарження судового рішення, прийнятого як за результатом розгляду первісного позову, так і за результатом розгляду зустрічного позову, судовий збір за подання апеляційної скарги у відповідній справі сплачується за ставкою, встановленою як для всіх самостійних вимог за первісним позовом, так одночасно й за ставкою для вимог за зустрічним позовом.

Таким чином, за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Одеської області від 21.12.2015 судовий збір підлягав сплаті в розмірі 81 727,8 грн.

На момент звернення з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1. ст.5 Закону України "Про судовий збір", однак, з 01.09.2015 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22.05.2015 року N 484-VIII, а саме, викладено ст. 5 Закону у новій редакції, згідно якої уповноважені особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не включені до переліку осіб, які звільняються від сплати судового збору.

З огляду на викладене колегія суддів вважає за необхідне стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» недоплачену суму судового збору в розмірі 79 048,2 грн.

Керуючись статтями 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 21.12.2015 р. по справі № 916/2659/15 без змін.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» () в дохід Державного бюджету (Отримувач коштів - Управління Державної казначейської служби України у м. Одеса, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38016923; банк отримувача- ГУДКС України в Одеській області; код банку отримувача (МФО) 828011; Рахунок отримувача 2002; Код класифікації доходів бюджету 22030101) судовий збір в сумі 79 048,2 грн. за апеляційний розгляд справи.

Наказ доручити видати господарському суду Одеської області.

Головуючий суддя В.В. Лашин

Суддя О.Л. Воронюк

Суддя М.А. Мирошниченко