ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.03.2016р. Справа № 905/637/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання Паюновій Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат, м. Кривий ріг, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест-ресурс, м. Донецьк

до відповідача: Державного підприємства Донецька залізниця, м. Донецьк

про стягнення 48 506 грн. 89 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: представник не зявився.

від відповідача: представник не зявився.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 811 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 29.03.2016р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест-ресурс, м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства Донецька залізниця,м. Донецьк, про стягнення вартості недостачі вантажу у сумі 48 506 грн. 89 коп.

Ухвалою суду від 19.02.2016р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено на 02.03.2016р. Ухвалою суду від 02.03.2016р. розгляд справи відкладено на 29.03.2016р.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що брухт сталевий легковаговий вид 501 ДСТУ 4121-2002, який перевозився за накладною № 46082186 від 15.05.2015р. у вагоні № 65299786 в кількості 30 940 кг. був доставлений на станцію призначення з недостачею вантажу, про що складено комерційний акт БН № 727458/243 від 22.05.2015р.

Нормативно позивні вимоги обґрунтовані ст.ст. 16, 22, 909, 920, 924 Цивільного кодексу України, ст.ст. 224, 307, 314 Господарського кодексу України, ст.ст. 110, 113, 114, 129, 130, 133, 136 Статуту залізниць України.

Позивач про дату судових засідань 02.03.2016р. та 29.03.2016р. був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення рекомендованих листів з відміткою про їх отримання 23.02.2016р. та 23.03.2016р., однак у засідання суду представника не направив, про причини неявки суд не повідомив. 29.03.2016р. на електронну пошту господарського суду Донецької області від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідач у свою чергу про судові засідання 02.03.2016р. та 29.03.2016р. був повідомлений належним чином, про що свідчать розміщені 19.02.2016р. та 12.03.2016р. на сторінці господарського суду Донецької області (у розділі «Повідомлення для учасників судового процесу, які знаходяться в зоні проведення антитерористичної операції») офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/) повідомлення про розгляд справи, однак у засідання суду представника не направив, відзив на позов не надав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

З огляду на достатність наявних в матеріалах справи документів для правильного вирішення спору, враховуючи, що неявка в судове засідання належним чином повідомленого відповідача та ненадання ним відзиву на позовну заяву не впливає на правову оцінку спірних правовідносин та не перешкоджає вирішенню справи, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Метінвест-Ресурс (далі покупець) та Публічним акціонерним товариством Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат (далі постачальник) був укладений договір поставки № 687/14-Ф від 19.12.2014р. (далі за текстом Договір), за умовами якого в порядку та на умовах визначених договором постачальник зобовязується поставити покупцю лом та відходи чорних металів (згідно ДСТУ 4121-2002 «Метали чорні вторичні. Загальні технічні умови»), в подальшому іменується «металобрухт», а покупець зобовязується прийняти металобрухт та оплатити його вартість.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Метінвест-Ресурс (далі постачальник) та Публічним акціонерним товариством Металургійний комбінат Азовсталь (далі покупець) був укладений договір поставки № 337/14 від 02.12.2014р. (далі за текстом Договір), за умовами якого в порядку та на умовах визначених договором постачальник зобовязується поставити покупцю чорні метали вторинні згідно ДСТУ 4121-2002 «Метали чорні вторичні. Загальні технічні умови» та умовами договору, в подальшому іменується металобрухт, а покупець зобовязується прийняти металобрухт та оплатити його вартість.

Відповідно до ч.1 ст. 909 Цивільного Кодексу України, за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 ЦК України та ч.2 ст.307 ГК України, підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

15.05.2015р. Публічне акціонерне товариство Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат з станції Інгулець Донецької залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці одержувач Публічне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь відповідно до технічних умов завантажило по накладній №46082186 лом чорних металів не пойменований в алфавіті у вагон № 65299786 в кількості 30 940 кг, та передало вказаний вантаж для перевезення Державному підприємству Донецька залізниця. Згідно з накладною лом чорних металів не пойменований в алфавіті, вид № 501 згідно ДСТУ 4121-2002, навантажений навалом, вантаж маркований білим розчином вапна по всій площині полувагона. У накладній №46082186 зазначено, що право на предявлення претензії позову передано Публічному акціонерному товариству Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат. Дана відмітка містить підпис комерційного директора та головного бухгалтера Публічного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, які скріплені печаткою підприємства.

В свою чергу, Державне підприємтсво Донецька залізниця прийняла у Публічного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат на станції Інгулець Донецької залізниці для перевезення перерахований вище вантаж і зобовязалась доставити його на станцію Сартана Донецької залізниці Публічному акціонерному товариству Металургійний комбінат Азовсталь.

Під час прибуття вагонів на станцію призначення Сартана Донецької залізниці, на підставі ст. 24 Статуту залізниць України, була виявлена невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена вантажовідправником у накладній.

Так, на станції Сартана Донецької залізниці, з посиланням на складений станцією Апостолово Придніпровської залізниці акт загальної форми № 210 від 16.05.2015р., складений комерційний акт БН 727458/243 від 22.05.2015р., згідно якого залізницею було здійснено комісійне переважування вагону №65299786 по відправці вказаній лицьовій стороні акта, вантаж м/лом з розчепленням на справних електронних 150т. в/вагах вантажоотримувача. Держповірка 27.08.2014р. По документу значиться вага: брутто не вказано, тара 23 420кг., нетто 30 940кг, фактично виявилось: брутто 41 700кг., тара 23 420кг. с документа, нетто 18 280кг., що менше документа на 12 660кг. Вагон зважувався двічі, результат не змінився. Навантаження навалом, нижче бортів від 10 см. до дна вагону, не рівномірна. Маються заглиблення: над 7 люком зліва, довжина 80 см, ширина 70 см., глибина 100 см., над 2, з права, довжина 80 см., ширина 90 см., глибина 100 см., над 4, по середині, довжина 70 см., ширина 90 см., глибина 100 см., над 3, зліва, довжина 70 см., ширина 80 см., глибина 100 см. Над 1,2 проглядається дно вагону, слабо маркований. Відсутні листи перекриття. Вагон прибув з ВОХР ст. Вол-ха Рулев. Двері глухі, люка закриті. Технічно справний. З моменту прибуття та до комісійного переважування вагон знаходився під охороною служби безпеки к-та Азовсталь з повідомленням на ст. Маріуполь ЛО, ВОХР. Комісійне переважування виконували вагар та провідний інженер к-та Азовсталь ст.. Сорт. ОСОБА_1, ОСОБА_2 ДСМ та ком. ОСОБА_3 ст. Сартана ОСОБА_3, ОСОБА_4 Обєма кузова не має. Завідуючого вантажним двором за штатним розкладом не значиться.

Комерційний акт підписаний належними особами згідно п.10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002р.

Згідно із ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами за визначенням статей 32-36 ГПК України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобовязується доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Статтею 12 Закону України Про залізничний транспорт та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Статтею 23 Закону Про залізничний транспорт передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічний припис міститься у ст.113 Статуту, ч.2 ст.924 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 133 Статуту залізниць України, передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Суд приймає до уваги те, що спірний вантаж був прийнятий залізницею до перевезення з маркуванням, однак на станцію призначення вантаж прибув з порушеним маркуванням, тобто не у тому ж стані, у якому він був прийнятий залізницею до перевезення. Отже, наявні сліди доступу до вантажу, ознаки розкрадання чи втрати вантажу під час перевезення. Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення. Відповідач не довів суду, що недостача вантажу відбулася не з вини залізниці.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст.26 Закону України Про залізничний транспорт обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Підставою для покладання на відправника відповідальності, згідно ст. 122 Статуту, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках передбачених ст.129 Статуту.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належним доказом - комерційним актом БН 727458/243 від 22.05.2015р.

Вказаний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за N 862/5083, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів не визначених у переліку становить 0,5 % маси, зазначеної в перевізних документах.

Недостача вантажу у вагоні № 65299786 становить 12 660 кг. (30 940-18 280), або 12,66 т. Природна втрата маси вантажу з застосуванням 0,5% маси, зазначеної в перевізному документі становить 30 940 кг. Х 0,5% = 154,7 кг. Недостача вантажу у вагоні № 65299786 з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 0,5% маси, зазначеної в перевізному документі, становить 12 660 кг. 154,7 кг. = 12 505,3 кг.

Відповідно до наявного в матеріалах справи рахунку-фактури №90255159 від 15.05.2015р. Публічного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат (вантажовідправник) вартість 1 тони брухту металевого негабаритного великовагового вид №501 ДСТУ 4121-2002 складає 3 879 грн. 00 коп. без ПДВ.

Згідно розрахунку, що міститься в матеріалах справи, вартість недостачі розрахована позивачем з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 0,5% маси, зазначеної в перевізному документі, та заявлена у розмірі 48 506 грн. 89 коп.

Перевіривши розрахунок вартості недостачі, здійснений позивачем, суд визнає його невірним, оскільки позивачем допущені арифметичні помилки.

Однак, за здійсненим судом перерахунком вартості недостачі її розмір є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійним вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Матеріали справи не містять заяв чи клопотань позивача про зміну (збільшення) розміру позовних вимог.

З огляду на вищезазначене, з урахуванням даних, зазначених в комерційному акті, своїх зобовязань за договором перевезення відповідач не виконав належним чином, оскільки не забезпечив збереження довіреного йому вантажу, факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи, позовні вимоги про стягнення з Державного підприємства «Донецька залізниця» вартості недостачі коксу доменного у розмірі 48 506 грн. 89 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у розмірі, визначеному позивачем.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що витрати зі сплати судового збору за вимогами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 6, 24, 110, 111, 113, 114, 115, 122, 129, 133 Статуту залізниць України, ст.ст. 12, 23, 26 Закону України „Про залізничний транспорт, ст.ст. 909, 920, ч.2 ст. 924 Цивільного кодексу України, ч.2 ст. 307 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 42-47, 32-36, 43, 49, 75, 83, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства Донецька залізниця (, місцезнаходження 83000, Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, буд. 68) на користь Публічного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат (, місцезнаходження 50064, Дніпропетровська область, м. Кривий ріг, Інгулецький район, вул. Рудна, буд. 47) суму вартості недостачі вантажу у розмірі 48 506 грн. 89 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 1 378 грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У судовому засіданні 29.03.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.04.2016р.

Суддя Ю.С. Мельниченко