номер провадження справи 20/28/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28.03.2016 Справа № 908/539/16

За позовом Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 36)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Топаз» (69071, м. Запоріжжя, вул. Магістральна, буд. 84)

про стягнення суми 67204628,40 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача ОСОБА_1 (дов. №Д-062/2014 від 28.02.2014 р.)

ОСОБА_2 (дов.№Д-098/2014 від 13.05.2014 р.)

Від відповідача не зявився

ВСТАНОВЛЕНО:

Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» заявлений позов до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Топаз» про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі, еквівалентній 2500000,00 дол. США, що за офіційним курсом гривні до долара США становить 66809272,50 грн., та 395355,90 грн. процентів.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.02.2016 р. позовна заява прийнята до розгляду суддею Гандюковою Л.П., порушено провадження у справі № 908/539/16, справі присвоєно номер провадження 20/28/16, справу призначено до розгляду на 16.03.2016 р. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 28.03.2016 р. Ухвалою суду від 26.02.2016 р. відмовлено в задоволенні заяви Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про забезпечення позову.

28.03.2016 р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява (вих. № USE-13.3-3380 від 25.03.2016 р.) про забезпечення позову в порядку ст.ст. 66, 67 ГПК України шляхом накладення арешту на майно боржника, згідно з переліком.

Заява мотивована тим, що, як вбачається з листів відповідача, протягом декількох останніх років у ПАТ «Топаз» наявні постійні фінансові труднощі, що унеможливлює сплату ним грошових коштів за енергоресурси, та відповідач із метою отримання певних кредитів намагається передати майнові права третім особам. Крім того, згідно з судовими рішеннями ПАТ «Топаз» є боржником за кредитними договорами на значні суми основного боргу та нарахованих штрафних санкцій. На даний час до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено відомості щодо 92-х відкритих виконавчих проваджень, у яких ПАТ «Топаз» є боржником. Заборгованість боржника є значною (основний борг в сумі 66809272,50 грн., що еквівалентно 2500000,00 доларів США, та 395355,90 грн. процентів річних). Зазначено, що через недостатність коштів у відповідача він може вчинити дії, спрямовані на реалізацію його майна для здійснення розрахунків за вже наявними в нього боргами (тобто, може використати майно, у т.ч. кошти, на інші нагальні потреби), внаслідок чого у випадку ухвалення рішення про задоволення позову в даній справі виконання такого рішення для позивача буде утруднене чи взагалі виявиться неможливим. 30.04.2014 р. ПАТ «Топаз» був укладений договір зберігання № 07-212-14, відповідно до якого державне підприємство (виконавець) зобовязалося надати послуги зі зберігання вантажу (8 од. КрАЗів комплексу «Кольчуга») на складі аеродрому. В листі ПАТ «Топаз» від 17.06.2015 р., адресованого виконавцю, зазначено, що зважаючи на необхідність проведення 06.07.2015 р. демонстрації інозамовнику комплексу «Кольчуга» на полігоні НВК «Іскра», м. Запоріжжя, ПАТ «Топаз» прийнято рішення про переміщення комплексу «Кольчуга» в м. Запоріжжя. Згідно з актом прийому-передачі від 09.07.2015 р. ПАТ «Топаз» прийняло техніку, яка перебувала на складі. У той же час, як вбачається з листів ПАТ «Топаз», адресованих виконавцю за договором зберігання, у звязку з скрутним фінансовим становищем ПАТ «Топаз» не має можливості розрахуватись за надані послуги за договором зберігання. За наявною в позивача інформацією, станом на сьогодні, вказане майно відповідача перебуває в його власності та знаходиться за адресою місцезнаходження відповідача в м. Запоріжжя. Таким чином, у разі задоволення судом позовних вимог про стягнення грошових коштів та недостатності на рахунках відповідача коштів, необхідних для фактичного виконання такого рішення суду, вимоги позивача можуть бути задоволені за рахунок примусової реалізації належного відповідачу майна. З наявних документів вбачається, що відповідачем вчиняються дії, спрямовані на відчуження наявного у нього на цей час майна. Заявник вважає, що вжиття заходу до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу, сприятиме захисту порушених прав позивача на час вирішення спору в суді, та в разі задоволення позову забезпечить можливість виконання рішення суду в даній справі. І навпаки, з огляду на відсутність на рахунках відповідача необхідного обсягу коштів для задоволення вимог позивача існують підстави вважати, що невжиття зазначених заходів до забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Розглянувши заяву позивача, вислухавши пояснення представників позивача в її обґрунтування, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним видом заходів до забезпечення позову і предметом відповідної позовної вимоги. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 ГПК України, обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу для забезпечення позову. У разі відсутності доказів у підтвердження викладених обставин та обґрунтування, що невжиття таких заходів утруднить чи зробить неможливим виконання рішення, господарський суд відхиляє таку заяву як необґрунтовану та не підтверджену належними докази.

Обґрунтовуючи заяву, позивач, зокрема, зазначає, що на підприємстві відповідача виникли фінансові труднощі, що вбачається з його листів. До заяви позивач додав копії листів відповідача від 11.11.2010 р., 11.05.2011 р., 13.10.2011 р., 23.11.2011 р., 26.10.2011 р., 25.11.2011 р., 15.03.2013 р. Тобто, дані листи стосуються періоду господарської діяльності відповідача, яка передує укладенню та виконанню відповідачем угоди від 07.12.2015 р., яка покладена позивачем у підставу позову. Крім того, як вбачається з листа відповідача від 15.03.2013 р., існує великий попит на продукцію його виробництва з боку інших держав. Посилання на прийняття ПАТ «Топаз» від іншого державного підприємства техніки відповідача, яка зберігалася останнім, не може бути доказом, який підтверджує вчинення відповідачем дій з підготовки до реалізації його майна. До заяви позивач додав копії листів відповідача від 17.06.2015 р., 18.06.2015 р., адресованих державному підприємству, відповідно до яких відповідач зазначає, що комплекс «Кольчуга» 06.07.2015 р. повинен демонструватися інозамовнику на полігоні «Іскра» в м. Запоріжжя. У листі від 11.09.2015 р. відповідач зазначив, що реалізація техніки на даний момент не проведена, завершена передконтрактна робота, очікується підписання контракту та послідуюча реалізація, що дасть змогу погасити борги.

Статтею 20 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» визначено, що виключно уповноваженими Україною як державою субєктами зовнішньоекономічної діяльності може здійснюватись експорт та імпорт, зокрема, озброєння, боєприпасів, військової техніки та спеціальних комплектуючих виробів для їх виробництва, вибухових речовин, а також інших видів продукції, технологій і послуг, які в даний час використовуються при створенні озброєнь і військової техніки або становлять державну таємницю України, яка визначається законами України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.1996 р. № 1247 Компанія "Укрспецекспорт" є уповноваженим державою посередником у здійсненні зовнішньоекономічної діяльності у сфері експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення.

Разом з тим, позивачем, як уповноваженим державою посередником у здійсненні зовнішньоекономічної діяльності у сфері експорту озброєння, не надано доказів стосовно демонстрації відповідачем комплексу «Кольчуга» інозамовнику, доказів ведення передконтрактної роботи з метою укладення контракту щодо реалізації даного комплексу, тощо. Тобто, позивачем не надано суду належних доказів стосовно вчинення відповідачем дій, які б свідчили про можливу реалізацію останнім належного йому майна, не зазначено, зокрема, яке саме конкретно майно мав на меті реалізувати відповідач, оскільки в заяві про забезпечення позову наведено перелік такого майна, яке налічує більше однієї одиниці техніки. Позивач також не зазначив приблизної вартості майна, з метою визначення судом співрозмірності заявленої до стягнення суми з вартістю майна, на яке позивач просить накласти арешт. Суд також звертає увагу, що надані позивачем докази у підтвердження заяви, в тому числі договір 07-212-14 від 30.04.2014р. із актом прийому передачі (із найменування товару із зазначенням №№ шасі, двигуна), які використані позивачем при визначені переліку майна, на яке позивач просить накласти арешт), стосуються правовідносин відповідача із іншою юридичною особою, яка не є учасником даного спору. Відповідно до п.10.6 долученого до заяви договору № 07-212-14 від 30.04.2014 р. сторони погодили, що текст договору, будь-які матеріали, інформація та відомості, які стосуються договору, є конфіденційними і не можуть передаватися третім особам без попередньої письмової згоди іншої сторони договору, крім випадків, коли таке передавання повязане з одержанням офіційних дозволів, документів для виконання договору або сплати податків, інших обовязкових платежів, а також у випадках, передбачених чинним законодавством, яке регулює зобовязання сторін договору.

У заяві про забезпечення позову позивачем не наведено (не конкретизовано) які саме дії вчиняються відповідачем на цей час із метою, зокрема, використання грошових коштів боржника на інші потреби, не надано доказів у підтвердження даних обставин. Крім того, позивач не надав доказів, що вказане в заяві майно належить на праві власності відповідачу. Зазначені відомості повинні надаватися суду заявником. Наявність судових рішень щодо стягнення з відповідача грошових коштів не може бути належним доказом на підтвердження можливості ухилення відповідача від виконання судового рішення.

Таким чином, позивач, звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, не надав достатніх доказів, які б підтверджували обставини, що можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У звязку з викладеними вище, суд не вбачає підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви заява (вих. № USE-13.3-3380 від 25.03.2016 р.) Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про забезпечення позову.

Примірники даної ухвали направити сторонам.

Суддя Л.П. Гандюкова