РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р. Справа № 902/1454/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Савченко Г.І.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 15.12.2015р.

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке", с.Іллінецьке, Іллінецький району Вінницької області

на рішення господарського суду Вінницької області

від 11.01.16 р. у справі № 902/1454/15 (суддя Білоус В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин", м.Вінниця

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке", с.Іллінецьке, Іллінецький району Вінницької області

про стягнення 1 620 651,59 грн., з яких 331 590,29 грн.- 28% річних за період з 21.03.2015 р. по 20.10.2015 р., 680 896,93 грн.- пені за період з 21.03.2015 р. по 20.10.2015 р., 608 164,37 грн.- інфляційних втрат за період з 01.03.2015 р. по 30.06.2015 р. згідно договору поставки від 07.05.2014 р. № 07/05-01 на умовах товарного кредиту

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 11.01.2016р. у справі №902/1454/15 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" про стягнення 1620651,59грн. задоволено в сумі 946563,59грн. з яких 331590,29грн. - 28% річних за період з 21.03.2015р. по 20.10.2015р., 6808,93грн. - пені за період з 21.03.2015р. по 20.10.2015р., 608164,37грн. - інфляційних втрат за період з 01.03.2015р. по 30.06.2015р.. Судові витрати на судовий збір в сумі 24400,00грн. покладено на відповідача.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" 331590,29грн. - 28% річних, 6808,93грн. - пені, 608164,37грн. - інфляційних втрат, судові витрати на судовий збір в сумі 24400,00грн..

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати в частині стягнення з останнього 28% річних у розмірі 331590,29грн., 608164,37грн. інфляційних втрат та прийняти стосовно цих вимог нове рішення. Також просить зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили рішення у іншій справі №902/29/16, яка розглядається господарським судом Вінницької області.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з порушенням норм чинного законодавства;

- стверджує, що судом неповно з'ясовано обставин, що мають значення для справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

- покликається на те, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку запереченням відповідача щодо неправильного визначення позивачем сукупного індексу інфляції;

- зауважує, що господарський суд Вінницької області не задовольнив клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №902/1454/15, внаслідок чого неправильно вирішено питання в частині стягнення з відповідача 331590,29грн. - 28% річних за період з 21.03.2015р. по 20.10.2015р.. Вважає, що таким чином рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права, що призвело до не врахування норм матеріального права;

- стверджує, що для правильного вирішення питання про стягнення 331590,29грн. - 28% річних за період з 21.03.2015р. по 20.10.2015р. від суду апеляційної інстанції залежить вирішення клопотання про зупинення провадження в справі №902/1454/15 до вирішення справи №902/29/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" про визнання недійсним пункту 7.2. В) договору поставки від 07.05.2014р. №07/05-01, укладеного між ТОВ "Агросолюшин" та ТОВ "Іллінецьке".

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.03.2016р. відновлено строк на подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке", прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 22.03.2016р. об 15:30 год..

14.03.2016р. на поштову адресу Рівненського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої останнє просить доручити Київському апеляційному господарському суду (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 1).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.03.2016р. клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено, забезпечення проведення якої доручено Київському апеляційному господарському суду (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 1).

В судове засідання 23.02.2016р. представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

При цьому, ухвалою суду від 04.03.2016р. про прийняття апеляційної скарги до провадження участь учасників судового процесу в судовому засіданні визначалась на власний розсуд, нові докази не витребовувались та повідомлено, що неявка уповноважених представників сторін в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті за наявними у ній матеріалами.

Представник позивача у письмовому відзиві від 16.03.2016р. №18 на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 23.02.2016р. заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Вінницької області від 11.01.2016р. у справі №902/1454/15 в частині задоволення позову залишити без змін, скасувати його в частині задоволення заяви відповідача про зменшення розміру пені із суми 680896,93грн. до суми 6808,93грн. та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні 22.03.2016р. складено протокол згідно ст.ст.74-1, 81-1 Господарського процесуального кодексу України, а фіксація його здійснювалася за допомогою технічних засобів.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції та той факт, що неявка в засідання суду представників відповідача, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового акту, судова колегія розглянула апеляційну скаргу за відсутності представника останнього.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" (покупець) укладено договір поставки №07/05-01 на умовах товарного кредиту (далі - договір), згідно п.1.1 якого в строки, визначені договором, постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов договору (а.с.16-17, 92-93, т.1).

Відповідно до п.1.2 договору, найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, порядок та термін оплати товару, та нарахованих відсотків, інші умови, визначені в додатках до договору, який є невід'ємною його частиною. Фактично номенклатура, асортимент та кількість по задоволеним постачальником замовленням визначаються згідно видаткових накладних. Перераховані аванси зараховуються в оплату товару, який було реалізовано в першу чергу.

У відповідності до п.2.1 договору, ціна договору становить загальну вартість товару, що передається за цим договором та сума належних до сплати відсотків користування товарним кредитом. Ціна товару встановлюється у гривнях і відображається в додатках до договору.

Пункт 2.6 договору передбачає, що покупець проводить розрахунки з постачальником на умовах внесення оплати вартості (ціни) товару, визначено з врахуванням вимог п.п.2.2- 2.5 у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, в розмірах, вказаних в додатках до договору, шляхом перерахування коштів в національній валюті на банківський рахунок постачальника.

За користування товарним кредитом, покупець сплачує на користь постачальника відсотки, розмір яких передбачений додатком до договору (п.2.7 договору).

Пунктом 2.8 договору передбачено, що строк користування товарним кредитом починається з дня, передбаченого додатком до договору, але не раніше дня, наступного за днем отримання товару покупцем , та закінчується в день повного розрахунку покупцем за поставлений товар.

Згідно п.2.10 договору, у випадку недостатності коштів, отриманих від покупця на виконання в повному обсязі його зобовязань по цьому договору постачальник має право провести зарахування коштів в наступному порядку: в першу чергу в рахунок оплати нарахованих відсотків за користування товарним кредитом; в другу чергу в рахунок оплати за користування товарним кредитом, передбаченої п.2.4 договору; в третю чергу в рахунок сплати відсотків за неправомірне користування коштами та індексу інфляції в порядку , передбаченому п.7.2 (в) договору; в четверту чергу в рахунок сплати пені за кожен день прострочення, передбаченої п.7.2 (а) договору; в пяту чергу - в рахунок сплати штрафу, передбаченого п.7.2 (б) договору; в шосту чергу - в рахунок оплати вартості (ціни) товару.

У відповідності до п.2.11 договору, відсотки за користування товарним кредитом, нараховуються постачальником щомісячно. До 5 (пятого) числа місяця наступного за розрахунковим, сторони підписують акт надання (приймання-передачі) послуг товарного кредитування. Акт про надання послуг товарного кредитування надсилається постачальником на адресу покупця, що вказана в тексті цього договору. Покупець зобовязується підписати акт та повернути його протягом 1 дня з дати отримання. У разі якщо підписаний акт не повертається постачальнику, акт вважається схваленим та підписаним покупцем. Сплата нарахованих відсотків відбувається одночасно з оплатою вартості (ціни) товару, відповідно до затвердженого графіку оплати товару покупцем в додатку до даного договору.

Моментом переходу права власності на товар від постачальника до покупця є дата виписки видаткової накладної на товар (п.2.12 договору).

Відповідно до п.3.2.1 договору, покупець зобовязаний, окрім іншого, провести оплату за товар та сплатити відсотки за користування товарним кредитом з дотриманням порядку та термінів передбачених п.2 договору та додатку до договору.

Пунктом 5.1 договору сторони встановили, що господарські зобовязання сторін цього договору, які виникли на його основі, існують протягом одного року із дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін, крім зобовязань покупця по оплаті вартості товару, процентів за користування товарним кредитом та відповідальності, які припиняються лише їх належним виконанням (крім випадку, передбаченого п.9.1 договору), а в частині проведення розрахунків за товар, по штрафним санкціям до повного їх виконання.

В силу п.7.2 договору, у випадках порушення умов даного договору, постачальник має право притягти покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті у встановлені договором терміни вартості (ціни) товару та/або відсотків за користування товарним кредитом. За порушення даних умов договору покупець: сплачує за кожен день прострочення на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день такого прострочення (п.7.2.(а) договору); сплачує штраф в розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалась на наступний день після прострочення виконання грошового зобовязання (п.7.2 (б) договору); сплачує на користь постачальника 28 (двадцять вісім) відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення (ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України) (п.7.2 (в) договору);

Згідно п.7.3 договору, керуючись ст.259 Цивільного кодексу України сторони дійшли згоди про збільшення строку позовної давності по всім зобовязанням (сплата заборгованості, пені, штрафу, відсотків та індексу інфляції), що виникли на підставі цього договору до 3 років. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобовязань здійснюється без застосування ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Даний договір складений в двох оригінальних примірниках, по одному для кожної із сторін та набирає чинності з моменту його підписання (п.9.12 договору).

Договір поставки від 07.05.2014р. №07/05-01 на умовах товарного кредиту підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 22.06.2015 р. у справі № 902/491/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" про стягнення 3073264,46грн., попередньо було вже встановлено, що 07.05.2014р. між ТОВ "Агросолюшин" (постачальник) та ТОВ "Іллінецьке" (покупець) було укладено договір поставки №07/05-01 на умовах товарного кредиту (а.с.18-26).

Також, зазначеним вище рішенням суду встановлено, що ТОВ "Агросолюшин" було виставлено ТОВ "Іллінецьке" рахунки-фактури на оплату товару, а саме: №СФ-0000012 від 07.05.2014р. на суму 629 467,20грн., №СФ-0000018 від 22.05.2014р. на суму 130752,00грн., №СФ-0000030 від 30.06.2014р. на суму 443774,16грн., №СФ-0000031 від 05.07.2014р. на суму 334175,76грн., №СФ-0000030 від 07.07.2014р. на суму 127177,20грн., №СФ-0000028 від 17.07.2014р. на суму 25441,20грн., №СФ-0000032 від 29.07.2014р. на суму 135651,60грн., №СФ-0000033 від 29.07.2014р. на суму 65873,89грн., №СФ-0000037 від 05.08.2014р. на суму 19278,00грн., №РФ-0000045 від 28.08.2014р. на суму 33470,40грн., №СФ-0000048 від 29.08.2014р. на суму 34560,00грн., №СФ-0000049 від 29.08.2014р. на суму 49440,00грн., №СФ-0000045 від 29.09.2014р. на суму 249369,60грн., №СФ-0000059 від 31.10.2014р. на суму 187535,94грн..

Крім того, вказаним рішенням господарського суду Вінницької області встановлено, що на виконання умов договору поставки від 07.05.2014р. №07/05-01 на умовах товарного кредиту ТОВ "Агросолюшин" поставило ТОВ "Іллінецьке" товар на суму 2465966,95грн., що стверджується видатковими накладними: №РН-0000014 від 16.05.2014р. на суму 629467,20грн., №РН-0000028 від 06.06.2014р. на суму 130752,00грн., №РН-0000030 від 30.06.2014р. на суму 443774,16грн., №РН-0000047 від 29.08.2014р. на суму 334175,76грн., №РН-0000042 від 26.08.2014р. на суму 127177,20грн., №РН-0000037 від 18.07.2014р. на суму 25441,20грн., №РН-0000040 від 22.08.2014р. на суму 135651,60грн., №РН-0000038 від 01.08.2014р. на суму 65873,89грн., №РН-0000044 від 27.08.2014р. на суму 19278,00грн., №РН-0000045 від 28.08.2014р. на суму 33470,00грн., №РН-0000048 від 29.08.2014р. на суму 34560,00грн., №РН-0000049 від 29.08.2014р. на суму 49440,00грн., №РН-0000058 від 29.10.2014р. на суму 29376,00грн., №РН-0000055 від 30.09.2014р. на суму 146880,00грн., №РН-0000059 від 31.10.2014р. на суму 187535,94грн., №РН-0000060 від 30.11.2014р. на суму 73113,60грн..

Водночас, зазначеним рішенням місцевого господарського суду у справі №902/491/15 також встановлено, що згідно додатку №1 від 16.05.2014р. ціна товару становить 629467,20грн., з яких авансова частина 188840,16грн. строк оплати до 10.09.2014р., відстрочений платіж 440627,04грн. строк оплати до 10.10.2014р..

Згідно додатку №1/0000009 від 02.06.2014р. ціна товару становить 130752,00грн., з яких авансова частина 39225,60грн. строк оплати до 10.09.2014р., відстрочений платіж 91526,40грн. строк оплати до 10.10.2014р..

Згідно додатку №1/0000009 від 02.06.2014р. ціна товару становить 443774,16грн., з яких авансова частина 133132,25грн. строк оплати до 10.09.2014р., відстрочений платіж 310641,91грн. строк оплати до 10.10.2014р..

Згідно додатку №1 від 18.07.2014р. ціна товару становить 25441,20грн., з яких авансова частина 7632,36грн. строк оплати до 10.09.2014р., відстрочений платіж 17808,84грн. строк оплати до 10.10.2014р..

Згідно додатку №1 від 01.08.2014р. ціна товару становить 65873,89грн., з яких авансова частина 19 762,17грн. строк оплати до 10.09.2014р., відстрочений платіж 46111,72грн. строк оплати до 10.10.2014р..

Згідно додатку №1 від 22.08.2014р. ціна товару становить 733752,96грн., з яких авансова частина 220125,89грн. строк оплати до 10.09.2014р., відстрочений платіж 513627,07грн. строк оплати до 10.10.2014р..

Згідно додатку №1 від 30.09.2014р. ціна товару становить 249369,60грн., з яких авансова частина 74 810,88грн. строк оплати до 10.11.2014р., відстрочений платіж 174558,72грн. строк оплати до 30.11.2014р..

Згідно додатку №1 від 31.10.2014р. ціна товару становить 187535,94грн., з яких авансова частина 56620,78грн. строк оплати до 10.11.2014р., відстрочений платіж 131275,16 строк оплати до 30.11.2014р..

При цьому, господарським судом у зазначеному рішенні встановлено, що ТОВ "Іллінецьке" свої зобовязання за договором виконало частково в сумі 411859,13грн., що стверджується протоколом взаємозаліку однорідних вимог від 08.10.2014р. на суму 227859,13грн. та платіжними дорученнями на суму 184000,00грн., а саме: №115 від 21.11.2014р. на суму 50 000,00грн., №135 від 01.12.2014р. на суму 50000,00грн., №128 від 02.12.2014р. на суму 6000,00грн., №176 від 05.12.2014р. на суму 28000,00грн., №211 від 22.12.2014р. на суму 10000,00грн., №218 від 24.12.2014р. на суму 10000,00грн., №228 від 26.12.2014р. на суму 10000,00грн., №27 від 23.01.2015р. на суму 20000,00грн..

Також, вказаним рішенням суду встановлено, що згідно акту звірки взаємних розрахунків, обопільно підписаного представниками сторін, станом на 27.01.2015р. заборгованість ТОВ "Іллінецьке" перед ТОВ "Агросолюшин" становить 2054107,82грн..

При розгляді справи №902/491/15, рішенням господарського суду Вінницької області від 22.06.2015р. позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" про стягнення 3073264,46грн. задоволено.

Вирішено, зокрема, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" борг в сумі 2054107,80грн., 28% річних в сумі 21895,70грн., нарахованих за період з 11.09.2014р. по 20.03.2015р., 20% штрафу в сумі 427621,60грн., пеню в сумі 288334,70грн., нарахованої за період з 11.09.2014р. по 20.03.2015р., інфляційні втрати в сумі 281304,66грн., нараховані за період з жовтня 2014р. по лютий 2015р. та витрати по сплаті судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.07.2015р., залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 06.10.2015р., рішення господарського суду Вінницької області від 22.06.2015р. у справі № 902/491/15 змінено та викладено п.п.1, 2 його в іншій редакції, зокрема, яким позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" борг в сумі 2054107,80грн., 28% річних в сумі 21895,70грн., 20% штрафу в сумі 427621,60грн., пеню в сумі 288334,70грн., інфляційні втрати в сумі 281304,66грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 63025,28грн.. Провадження у справі в частині стягнення 78000,00грн. 28% річних - припинено.

Отже, вказане рішення суду першої інстанції у справі №902/491/15 щодо зазначених вище обставин та присуджених до стягнення сум боргу, пені, інфляційних втрат, частини 28% річних, штрафу залишено без змін.

За вказаних обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" про стягнення 1620651,59грн., з яких 331590,29грн. - 28% річних за період з 21.03.2015р. по 20.10.2015р., 680896,93грн. - пені за період з 21.03.2015р. по 20.10.2015р., 608164,37грн. - інфляційних втрат за період з 01.03.2015р. по 30.06.2015р. згідно договору поставки від 07.05.2014р. № 07/05-01 на умовах товарного кредиту (а.с.2-8, т.1).

Обґрунтовуючи позовну заяву, ТОВ "Агросолюшин", посилається на те, що останнє звернулося до господарського суду Вінницької області з позовною заявою про стягнення із ТОВ "Іллінецьке" заборгованості за договором поставки №07/05-01 на умовах товарного кредиту від 07.05.2014р.. В подальшому, за результатом розгляду позовних вимог, 22.06.2015р., господарським судом Вінницької області прийнято рішення у справі №902/491/15.

06.08.2015р. на виконання рішення господарського суду Вінницької області та постанови Рівненського апеляційного господарського суду, видано наказ, відповідно до якого підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" (код ЄДРЮОФОП 38373353, 22712, вул.Леніна, 15, смт.Іллінці, Іллінецький район, Вінницька область, р/р 401 у ПАТ "Енергобанк") на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" (код ЄДРЮОФОП 38635245, 21027, вул.Келецька, буд. 53, офіс 214А, м.Вінниця, р/р 6695 у ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 302689) борг в сумі 2054107,80грн. (два мільйони п'ятдесят чотири тисячі сто сім грн. 80 коп.), 28% річних в сумі 21895,70грн. (двадцять одна тисяча вісімсот дев'яносто п'ять грн. 70 коп.), 20% штрафу в сумі 427621,60грн. (чотириста двадцять сім тисяч шістсот двадцять одна грн. 60 коп.), пеню в сумі 288334,70грн. (двісті вісімдесят вісім тисяч триста тридцять чотири грн. 70 коп.), інфляційні втрати в сумі 281304,66грн. (двісті вісімдесят одна тисяча триста чотири грн. 66 коп.) та витрати по сплаті судового збору в сумі 63025,28грн. (шістдесят три тисячі двадцять п'ять грн. 28 коп.).

На день звернення до місцевого суду, рішення суду виконано частково, що підтверджується платіжними дорученнями, зокрема: від 10.03.2015р. на суму 4000,00грн., від 13.05.2015р. на суму 18000,00грн., від 22.05.2015р. на суму 24000,00грн., від 25.05.2015р. на суму 24000,00грн., від 29.05.2015р. на суму 8000,00грн., від 15.09.2015р. на суму 229115,79грн., від 01.10.2015р. на суму 888077,29грн., від 06.10.2015р. на суму 84644,22грн..

Враховуючи умови договору та положення ст.534 ЦК України, позивачем зі сплаченої за рішенням суду суми заборгованості спочатку зараховано: судовий збір, інфляційні нарахування, 20% штраф, пеню, 28% річних, загальна сума яких становить 1082181,94грн., у вказану суму зараховані наступні оплати: від 10.03.2015р. на суму 4000,00грн., від 13.05.2015р. на суму 18000,00грн., від 22.05.2015р. на суму 24000,00грн., від 25.05.2015р. на суму 24000,00грн., від 29.05.2015р. на суму 8000,00грн., від 15.09.2015р. на суму 229115,79грн. та частина суми у розмірі 775 066,15грн. від сплачених 01.10.2015р. - 888077,29грн..

А тому, сума основного боргу відповідача, станом на 20.10.2015р., сплачена частково у розмірі 197655,36грн.:

- 113011,14грн., залишок від 888077,29грн. сплачених 01.10.2015р. (888077,29грн. - 775066,15грн. = 113 011,14грн.),

- 84644,22грн. - 06.10.2015р..

Відмічає, що при зверненні до суду з первісним позовом розрахунок 28% річних та пені проводився у строк до 20.03.2015р., а індексу інфляції по лютий 2015р..

Виходячи із зазначеного, нарахування 28% річних, пені здійснюється за період з 21.03.2015р. (дата, що не врахована при нарахуванні штрафних санкцій згідно первісного позову, згідно якого було прийнято рішення) по 20.10.2015р., а розрахунок індексу інфляції проводиться з 01.03.2015р. по 30.06.2015р..

Отже, сума донарахованих 28% річних становить 331590,29грн., сума нарахованої пені становить 680896,93грн., сума нарахованого індексу інфляції становить 608164,37грн..

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 04.11.2015р. порушено провадження у справі №902/1454/15, прийнято та призначено позовну заяву до розгляду.

Відповідач у відзиві на позов від 20.11.2015 р. заперечив проти позову, покликаючись на те, що господарським судом Вінницької області 06.08.2015р. відповідно до рішення господарського суду Вінницької області від 22.06.2015р. та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 27.07.2015р. видано наказ, в якому зазначається: "Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" (код ЄДРЮОФОП 38373353, 22712, вул.Леніна, 15, смт.Іллінці, Іллінецький район, Вінницька область, р/р 401 у ПАТ "Енергобанк") на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" (код ЄДРЮОФОП 38635245, 21027, вул.Келецька, буд.53, офіс 214А, м.Вінниця, р/р 6695 у ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 302689) борг в сумі 2054107,80грн. (два мільйони п'ятдесят чотири тисячі сто сім грн. 80 коп.), 28% річних в сумі 21895,70грн. (двадцять одна тисяча вісімсот дев'яносто п'ять грн. 70 коп.), 20% штрафу в сумі 427621,60грн. (чотириста двадцять сім тисяч шістсот двадцять одна грн. 60 коп.), пеню в сумі 288334,70грн. (двісті вісімдесят вісім тисяч триста тридцять чотири грн. 70 коп.), інфляційні втрати в сумі 281304,66грн. (двісті вісімдесят одна тисяча триста чотири грн. 66 коп.) та витрати по сплаті судового збору в сумі 63025,28грн. (шістдесят три тисячі двадцять п'ять грн. 28 коп.)". Вказує про те, що до звернення позивача з позовною заявою та ухвалення рішення від 22.06.2015р. відповідачем сплачено в рахунок 28% річних 228000,00грн.. На виконання рішення суду та наказу станом на початок жовтня 2015 року відповідачем повністю сплачено неустойку, 28% річних та інфляційні втрати (всього 1019156,66грн.), а також частково сплачений основний борг в розмірі 197655,36грн., проте позивачем не враховані платіжні доручення від 20.10.2015р. про перерахунок на користь позивача 12922,00грн. та від 21.10.2015р. - 475359,09грн.. Зазначає про те, що відповідачем в повному обсязі сплачені позивачу неустойка та штрафні санкції в розмірі 1247156,66грн., залишок основного боргу складає 1368171,40грн.. Вказує про те, що з розрахунку індексу інфляції, наведеного позивачем у позовній заяві, вбачається, що ТОВ "Агросолюшин" визначило сукупний індекс інфляції за період з 01.03.2015р. по 30.06.2015р. в розмірі 1.296%. В той же час за період з 01.03.2015р. по 30.10.2015р. сукупний індекс інфляції складає 1.285%. Тому навіть із розрахунку основного боргу в сумі 2054107,80грн. інфляційні втрати складатимуть 585420,72грн., а не 608164,37грн..

Ухвалами господарського суду Вінницької області від 24.11.2015р. та 08.12.2015р. розгляд справи №902/1454/15 було відкладено.

Ухвалами господарського суду Вінницької області від 24.12.2015р. продовжено строк розгляду спору у справі №902/1454/15 на 15 днів та відкладено її розгляд на 11.01.2016р..

Відповідачем 11.11.2015р. до господарського суду Вінницької області подано заяву від 11.12.2015р. про зменшення розміру пені заявленої позивачем в позовній заяві з суми 680896,93грн. до суми 6808,93грн..

11.01.2016р. відповідачем в судовому засіданні подано клопотання про зупинення провадження у справі №902/1454/15 до вирішення справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" про визнання п.7.2.В договору поставки від 07.05.2014 р. № 07/05-01 недійсним. Вказане клопотання мотивоване тим, що позивач в справі №902/1454/15 виходить з боргу на підставі договору поставки від 07.05.2014 р. №07/05-01. В зазначеному клопотанні відповідач вказує про те, що до господарського суду Вінницької області подається позовна заява про визнання п.7.2.В договору недійсним. Також, до зазначеного клопотання відповідачем додано копію позовної заяви із відміткою суду про її отримання 11.01.2016р..

Як вже зазначалося, рішенням господарського суду Вінницької області від 11.01.2016р. у справі №902/1454/15 позов задоволено в сумі 946563,59грн. (а.с.218-223, т.1).

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову, однак вважає що оскаржене рішення підлягає зміні, з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.ст.655, 658 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами з ч.1 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 534 ЦК України передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи №902/1454/15, предметом позову у ній є стягнення 1620651,59грн., з яких 331590,29грн. - 28% річних, нарахованих за період з 21.03.2015р. по 20.10.2015р., 680896,93грн. - пені, нарахованої за період з 21.03.2015р. по 20.10.2015р., 608164,37грн. - інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.03.2015р. по 30.06.2015р. згідно договору поставки від 07.05.2014р. №07/05-01 на умовах товарного кредиту, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке".

Як вже зазначалось вище, рішенням господарського суду Вінницької області від 22.06.2015 р. у справі №902/491/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" про стягнення 3073264,46грн., враховуючи постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 27.07.2015р., залишену без змін постановою Вищого господарського суду України від 06.10.2015р., вирішено, зокрема, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" борг в сумі 2054107,80грн., 28% річних в сумі 21895,70грн., нарахованих за період з 11.09.2014р. по 20.03.2015р., 20% штрафу в сумі 427621,60грн., пеню в сумі 288334,70грн., нарахованої за період з 11.09.2014р. по 20.03.2015р., інфляційні втрати в сумі 281304,66грн., нараховані за період з жовтня 2014р. по лютий 2015р. та витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. №18 (з подальшими змінами та доповненнями) роз'яснено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення для господарського суду має й вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, якщо господарський суд розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльність особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, і лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Не надається преюдиціального значення також обставинам, зазначеним:

у скасованих судових рішеннях (а в разі часткового скасування таких рішень - у скасованих їх частинах);

у судових рішеннях касаційної інстанції, оскільки останню не наділено правом, зокрема, встановлювати або вважати доведеними обставини і вирішувати питання, пов'язані з доказуванням (частина друга статті 111-7 ГПК), - за винятком випадків, коли касаційна інстанція, скасувавши рішення попередніх судових інстанцій, прийняла нове рішення на підставі встановлених ними обставин.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. "Справа "Совтрансавто-Холдинг" проти України" суд зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, преюдиціальні обставини щодо укладання договору поставки від 07.05.2014р. №07/05-01 на умовах товарного кредиту його виконання та оплати встановлені судом при розгляді справи №902/491/15, зокрема у рішенні господарського суду Вінницької області від 22.06.2015р., враховуючи постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 27.07.2015р., залишену без змін постановою Вищого господарського суду України від 06.10.2015р., з покликанням на відповідні долучені до матеріалів справи відповідні докази.

Враховуючи зазначене вище, позовні вимоги у справі №902/1454/15 є похідними від позовних вимог у справі господарського суду Вінницької області №902/491/15, оскільки у справі №902/491/15 судом задоволено позовні вимоги щодо стягнення боргу в сумі 2054107,80грн., 28% річних в сумі 21895,70грн., нарахованих за період з 11.09.2014р. по 20.03.2015р., 20% штрафу в сумі 427621,60грн., пені в сумі 288334,70грн., нарахованої за період з 11.09.2014р. по 20.03.2015р., інфляційних втрат в сумі 281304,66грн., нарахованих за період з жовтня 2014р. по лютий 2015р., а у справі №902/1454/15 позивачем пред'явлено позов про стягнення 331590,29грн. - 28% річних, нарахованих за період з 21.03.2015р. по 20.10.2015р., 680896,93грн. - пені, нарахованої за період з 21.03.2015р. по 20.10.2015р., 608164,37грн. - інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.03.2015р. по 30.06.2015р., тобто про стягнення нарахувань згідно договору поставки від 07.05.2014р. №07/05-01 на умовах товарного кредиту за інший період, ніж вказаний в рішенні господарського суду Вінницької області від 22.06.2015р. у справі №902/491/15.

У матеріалах справи наявний лист начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 20.11.2015р. №8854/02.2-27/6, в якому повідомлено, що станом на 20.11.2015р. залишок заборгованості по виконавчому провадженню №48456295 з примусового виконання наказу господарського суду Вінницької області у справі №902/491/15 від 06.08.2015р. становить 1425833,92грн. (а.с.173, т.1).

Під час розгляду даної справи, 21.12.2015р. відповідач повністю здійснив оплату згідно наказу від 06.08.2015р. у справі №902/491/15 в сумі 1425833,92грн., про що свідчить засвідчена копія банківської виписки за 21.12.2015р. по рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин", яка надана позивачем із листом №53 від 22.12.2015р. (а.с.182-183, т.1).

В силу ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.7.2.(в) договору поставки від 07.05.2014р. №07/05-01 на умовах товарного кредиту, у випадках порушення умов даного договору, постачальник має право притягти покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті у встановлені договором терміни вартості (ціни) товару та/або відсотків за користування товарним кредитом. За порушення даних умов договору покупець: сплачує на користь постачальника 28 (двадцять вісім) відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення (ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Згідно п.1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Пунктом 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розяснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

В п.п.4.1 - 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові; сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 331590,29грн. - 28% річних, нарахованих за період з 21.03.2015р. по 20.10.2015р., 608164,37грн.- інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.03.2015р. по 30.06.2015р. згідно договору поставки від 07.05.2014р. №07/05-01 на умовах товарного кредиту.

Перевіривши здійснений місцевим господарським судом розрахунок розміру інфляційних втрат та 28% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання щодо оплати поставленого товару колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з ним та зазначає, що задоволенню підлягає вимога позивача про стягнення з відповідача 331590,29грн. - 28% річних, нарахованих за період з 21.03.2015р. по 20.10.2015р., 608164,37грн.- інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.03.2015р. по 30.06.2015р. згідно договору поставки від 07.05.2014р. №07/05-01 на умовах товарного кредиту.

Водночас, місцевим господарським судом вірно не взято до уваги доводи відповідача викладені у відзиві на позов та усні заперечення проти позову представника відповідача, оскільки згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому, з огляду на приписи ст.625 ЦК України та підп.В п.7.2. договору №07/05-01 від 07.05.2014р. 28% річних вказані в названому пункті договору є збільшеними річними, а не неустойкою.

Крім того, судом зазначено про те, що ним не розглядається в даній справі дійсність чи недійсність підп.В п.7.2. договору №07/05-01 від 07.05.2014 р. щодо встановлення 28% річних за прострочення в оплаті, оскільки відповідачем 11.01.2016р. через канцелярію суду було подано самостійний позов про визнання цього пункту договору недійсним. Це питання має розглядатися в іншій справі після порушення провадження за названою позовною заявою.

Також, судом обґрунтовано не взято до уваги доводи відповідача про те, що позивач невірно здійснив розрахунок суми інфляційних втрат, оскільки згідно ст.22, 54 ГПК України позивач самостійно визначає предмет позову.

Водночас, позивачем визначено період нарахування позовних вимог як предмет позову щодо інфляційних втрат за період з 01.03.2015 р. по 30.06.2015р., а тому суд не вправі міняти без клопотання позивача і встановлювати інший предмет позову, до якого входить період прострочення як той, що вказав позивач в позовній заяві і доданих до неї розрахунках.

Також, місцевим господарським судом обґрунтовано не взято до уваги платіж відповідача в сумі 12922,00грн. за 20.10.2015р., як платіж здійснений цієї дати, оскільки згідно банківської копії виписки наданої відповідачем із відзивом на позов, платіж здійснено на рахунок Головного управління юстиції у Вінницькій області, а не позивача. Із календарного штемпеля установи банку на цій банківській виписці вбачається, що операція проведена 04.11.2015р., а не 20.10.2015р..

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором правові наслідки, зокрема сплата неустойки - штрафу, пені, які обчислюється відповідно до ст.549 цього Кодексу.

У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України встановлено, кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора.

Згідно ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1. ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Отже, одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст.217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч.4 ст.231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ст.ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч.1, 3 п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Відповідно до п.7.2.(в) договору поставки від 07.05.2014р. №07/05-01 на умовах товарного кредиту, у випадках порушення умов даного договору, постачальник має право притягти покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті у встановлені договором терміни вартості (ціни) товару та/або відсотків за користування товарним кредитом. За порушення даних умов договору покупець: сплачує за кожен день прострочення на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день такого прострочення.

Згідно п.7.3 договору, керуючись ст.259 Цивільного кодексу України, сторони дійшли згоди про збільшення строку позовної давності по всім зобовязанням (сплата заборгованості, пені, штрафу, відсотків та індексу інфляції), що виникли на підставі цього договору до 3 років. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобовязань здійснюється без застосування ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Також, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 680896,93грн. - пені, нарахованої за період з 21.03.2015р. по 20.10.2015р. згідно договору поставки від 07.05.2014р. №07/05-01 на умовах товарного кредиту.

Перевіривши здійснений місцевим господарським судом розрахунок розміру пені нарахованої за період з 21.03.2015р. по 20.10.2015р. за прострочення виконання грошового зобов'язання щодо оплати поставленого товару колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з ним та зазначає, що задоволенню підлягає вимога позивача про стягнення з відповідача 680896,93грн. - пені, нарахованої за період з 21.03.2015р. по 20.10.2015р. згідно договору поставки від 07.05.2014р. №07/05-01 на умовах товарного кредиту.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, судова колегія зазначає, що зменшення неустойки відповідає вимогам співрозмірності та враховує інтереси позивача, що у свою чергу, не суперечить принципу рівності сторін у господарському процесі, оскільки боржник допустив неправомірну поведінку, тобто невиконавши зобов'язання у строк, він в будь-якому разі не повинен отримувати перевагу зі своєї неправомірної поведінки.

Також, у випадку нарахування штрафних санкцій (пені), які є явно завищеними, не відповідають передбаченим у п.6 ст.3, част.3 ст.509 та ч.ч.1-2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право їх зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Відповідно дост.233 ГК України встановлено, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічні приписи містить п.3 ст.83 ГПК України.

При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. (з подальшими змінами та доповненнями) розяснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як зазначалось вище, відповідачем 11.01.2016р. до господарського суду Вінницької області подано заяву від 11.01.2016р. про зменшення розміру пені заявленої позивачем в позовній заяві з суми 680896,93грн. до суми 6808,93грн., на обґрунтування якої вказав, що станом на 11.01.2016р. відповідач повністю здійснив оплату згідно наказу від 06.08.2015р. у справі № 902/491/15, що позивачем було подано до суду заяву про порушення справи про банкрутство щодо відповідача та що відповідач має значну дебіторську заборгованість перед контрагентами. Рішенням від 22.06.2015р. у справі №902/491/15 стягнуто з відповідача 3073264,46грн.. Якщо задоволити в повному обсязі позовні вимоги щодо неустойки, інфляційних втрат, 28% річних у справі №902/1454/15 то з урахуванням сум неустойки, інфляційних втрат, річних, то сума додаткових нарахувань (пеня, штраф, інфляційні втрати, річні) складала б 2639782,77грн. при вартості товару 2054107,80грн., що свідчить про неспіврозмірно велику суму пені із сумою вартості товару.

Відповідач повністю здійснив оплату згідно наказу від 06.08.2015р. у справі №902/491/15 тільки 21.12.2015р., що стверджується копією банківської виписки за 21.12.2015р., яка надана позивачем із листом №53 від 22.12.2015р..

Також, відповідачем до заяви про зменшення розміру пені додано копії актів від 30.04.2015р. про рекомендацію 70 га. площі озимого жита передискувати та пересіяти ярими культурами, від 15.07.2015р. про рекомендацію 51 га. площі озимого ріпаку передискувати і підготувати під посів наступних культур, від 01.09.2015р. про рекомендацію із посівів кукурудзи передбачених на зерно, загальною площею 90 гектарів зібрати на кормові потреби, які підписані комісією у складі заступника начальника - начальника агрономічного відділу управління агропромислового розвитку райдержадміністрації ОСОБА_2, провідного спеціаліста державної фітосанітарної інспекції Вінницької області ОСОБА_3, та головного агронома ТОВ "Іллінецьке" ОСОБА_4, якими (актами) стверджується знищення значної частини посівів відповідача у зв'язку із несприятливими погодними умовами.

При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" 30.11.2015р. звернулося в господарський суд Вінницької області із заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" про порушення справи про банкрутство.

Враховуючи вище зазначене, а також важке фінансове становище відповідача та неможливість проведення ним розрахунків, при цьому докаази завдання збитків позивачеві відсутні, наявність виняткових обставин, а також те, що відповідач повністю здійснив оплату згідно наказу від 06.08.2015р. у справі №902/491/15, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду, яким взято до уваги клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої штрафної санкції (пені) та зменшено стягуваний розмір пені.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок місцевого господарського суду про зменшення пені із суми 680896,93грн. до суми 6808,93грн., тобто на 99% та приходить до висновку про зменшення розміру нарахованої пені із суми 680896,93грн. до суми 340448,46грн., а саме на 50%.

Водночас судом не взято до уваги заперечення позивача щодо вказаної заяви, оскільки заперечення позивача спростовуються поданими відповідачем в обґрунтування заяви доказами та іншими матеріалами справи.

Поряд з цим, колегією суддів враховано те, що з відповідача стягуються інфляційні втрати в сумі 608164,37грн. та 28% річних в сумі 331590,29грн., що вже є частковою компенсацією позивачу втрат від несвоєчасної сплати заборгованості відповідачем.

При цьому, зменшення пені на більший відсоток колегією суддів розцінюється, як звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, що, у свою чергу, знівелює правовий інститут забезпечення зобовязань, тим більше, що відповідач, всупереч наведеним нормам, не надав суду належних доказів того, що він своєчасно виконував свої зобовязання перед позивачем за договором, а також того, що зобовязання за договором змінювалися, розривалися та припинялися, зокрема і в частині строків розрахунків за товар згідно договору поставки від 07.05.2014р. №07/05-01 на умовах товарного кредиту.

Що ж до заявленого скаржником в апеляційній скарзі клопотання про зупинення провадження у даній справі колегія суддів відмовляє у його задоволенні та зазначає, зокрема, наступне.

11.01.2016р. відповідачем в судовому засіданні суду першої інстанції подано клопотання про зупинення провадження у справі №902/1454/15 до вирішення справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" про визнання п.7.2.В договору поставки від 07.05.2014 р. № 07/05-01 недійсним. Вказане клопотання мотивоване тим, що позивач в справі №902/1454/15 виходить з боргу на підставі договору поставки від 07.05.2014 р. №07/05-01. В зазначеному клопотанні відповідач вказує про те, що до господарського суду Вінницької області подається позовна заява про визнання п.7.2.В договору недійсним. Також, до зазначеного клопотання відповідачем додано копію позовної заяви із відміткою суду про її отримання 11.01.2016р..

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

На момент розгляду справи №902/1454/15 місцевим господарським судом провадження у іншій справі за вказаною позовною заявою про визнання п.7.2.В договору поставки від 07.05.2014 р. №07/05-01 недійсним не порушено.

З огляду на викладене, оскільки провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" про визнання п.7.2.В договору поставки від 07.05.2014 р. № 07/05-01 недійсним станом на момент розгляду справи №902/1454/15 не порушено, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду Вінницької області, що клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №902/1454/15 не підлягає задоволенню з підстав викладених в цьому клопотанні, оскільки підставою для зупинення провадження у справі передбаченою ч.1 ст.79 ГПК України є неможливість розгляду справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи.

Крім того, колегією суддів встановлено, що рішенням господарського суду Вінницької області від 16.02.2016р. у справі №902/29/16 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" про визнання пункту 7.2. В) договору поставки недійсним - відмовлено повністю.

На час прийняття даної постанови вказане вище рішення оскаржується в суді апеляційної інстанції.

При цьому, у випадку прийняття остаточного рішення у справі №902/29/16, яким будуть задоволенні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин" про визнання пункту 7.2. В) договору поставки недійсним та набранням ним законної сили, то вказані обставини можуть бути лише підставою для перегляду судового рішення у справі №902/1454/15 за нововиявленими обставинами в порядку, передбаченому розділом XIII ГПК України.

Господарський суд відповідно до приписів ст.43 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків, визначитись чи потребуються спеціальні знання для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору.

Відповідно до п.п.1, 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" №6 від 23.03.2012р., рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Згідно з ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст.34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ст.33 ГПК України, яка передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке", наведені в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків місцевого суду не спростовують.

Враховуючи викладене, керуючись п.4 ч.1 ст.103, п.1 ст.104 ГПК України, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга скаржника не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Вінницької області від 11.01.2016р. у справі №902/1454/15 в частині стягнення пені слід змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача 340448,46грн. пені, нарахованої за період з 21.03.2015р. по 20.10.2015р. згідно договору поставки від 07.05.2014р. №07/05-01 на умовах товарного кредиту. Також, оскаржене рішення підлягає зміні в частині відшкодуванні витрат за подання позовної заяви. В решті рішення слід залишити без змін.

Відповідно до абз4 п.3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. (з подальшими змінами та доповненнями), у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст.44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке", с.Іллінецьке, Іллінецький району Вінницької області залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 11.01.2016р. у справі №902/1454/15 змінити в частині стягнення пені та судових витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Резолютивну частину рішення викласти у такій редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллінецьке" (22712, Вінницька обл., Іллінецький р-н., с.Іллінецьке, вул.Леніна, буд.15, ідентифікаційний код 38373353) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросолюшин", (21027, м.Вінниця, вул.Келецька, буд.53, офіс 214А, ідентифікаційний код 38635245) 331590грн. 29коп. - 28% річних, нарахованих за період з 21.03.2015р. по 20.10.2015р., 340448грн. 46коп. пені, нарахованої за період з 21.03.2015р. по 20.10.2015р., 608164грн. 37коп. - інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.03.2015р. по 30.06.2015р., та 24309грн. 77коп. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

3. В решті позову відмовити.".

3. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити господарському суду Вінницької області.

4. Справу №902/1454/15 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.

Віддрук. прим.:

1 до справи,

2 ТОВ "Агросолюшин" (21027, м.Вінниця, вул.Келецька, буд.53, офіс 214А),

3 ТОВ "Іллінецьке" (22712, Вінницька обл., Іллінецький р-н., с.Іллінецьке, вул.Леніна, буд.15),

4 в наряд.