ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2016 р. Справа № 922/2456/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.,

при секретарі Фільшиній Н.І.,

за участю представників:

від кредитора ПАТ "Укрсоцбанк" (апелянт) ОСОБА_1 за довіреністю від 15.12.2014р., ОСОБА_2 за довіреністю від 21.12.2015р. № 02-36/5177,

кредитор ОСОБА_3 (особисто),

від кредитора ОСОБА_3 ОСОБА_4 за довіреністю від 22.02.2016р.,

від інших кредиторів не зявились,

ліквідатор ОСОБА_5 на підставі свідоцтва від 20.02.2013р. № 228,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (вх.№720 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 23.02.2016р. у справі №922/2456/14,

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мекап", м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мекап", м. Харків,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.02.2016р. у справі №922/2456/14 (суддя Савченко А.А.) відмовлено ПАТ "Укрсоцбанк" в задоволені заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Харківської області від 13.05.2015р. у справі № 922/2456/14. Ухвалу господарського суду Харківської області від 13.05.2015р. у справі № 922/2456/14 залишено без змін.

Ухвала місцевого господарського суду обґрунтована тим, що при прийнятті ухвали господарського суду Харківської області від 13.05.2015р. та встановленні факту наявності заборгованості ТОВ "Мекап" перед фізичною особою ОСОБА_3 було надано оцінку, окрім аудиторського висновку, іншими первинними документами, які у сукупності і було покладено в основу прийнятого у справі рішення про визнання вимог кредитора в сумі 6189264,00 грн., що не спростовано заявником. Крім того, господарський суд зазначає, що прийняте Аудиторською палатою України рішення від 24.12.2015р. № 319/5.1, яке не існувало станом на 13.05.2015р., та лист Аудиторської палати України від 30.12.2015р., не підтверджують факту наявності нововиявлених обставину справі в розумінні вимог ст. 112 ГПК, а є новим доказом у справі, що ґрунтуються лише на доводах заявника, не підтверджених певними засобами доказування у відповідності до вимог ст. 34 ГПК України, а також фактах, які могли бути відомі станом на день прийняття спірної ухвали.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 23.02.2016р. у справі № 922/2456/14 та прийняти нове судове рішення, яким скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 13.05.2015р. у справі № 922/2456/14 та відмовити у визнанні вимог кредитора ОСОБА_3 у сумі 6189264,00 грн.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог ПАТ "Укрсоцбанк" зазначає, що аудиторський висновок за результатами аудиторської перевірки, проведеної Приватним підприємством "ОСОБА_6В.", яким встановлено заборгованість ТОВ "Мекап" перед громадянином України ОСОБА_3 за поворотною фінансовою позикою на суму 6189264 грн. станом на 31.12.2013 року, є неналежним доказом у справі № 922/2456/14 на підтвердження наявності грошовим вимог останнього до банкрута, та, відповідно, правовою підставою для відмови у їх визнанні та включенні до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Мека"», оскільки на підставі рішення АПУ від 24.12.2015р. № 319/5.1 "Про застосування стягнення" за неналежне виконання професійних обовязків під час виконання завдання з надання впевненості, що не є аудитами чи оглядами історичної фінансової інформації, до аудиторів Приватного підприємства "ОСОБА_6В." ОСОБА_7 та ОСОБА_8 застосовано стягнення у вигляді зупинення чинності сертифікатів строком на шість місяців, що спростовує достовірність відповідного висновку аудиторської перевірки. При цьому, на думку апелянта, вказані обставини є нововиявленими у розумінні положень ст. 112 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не були і не могли бути відомі особі, яка звернулася з заявою, на час розгляду справи та є істотними для вирішення справи, за наслідками розгляду якою було винесено ухвалу господарського суду Харківської області від 13.05.2015р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.2016р. апеляційну скаргу ПАТ "Укрсоцбанк" прийнято до провадження.

Кредитором ОСОБА_3 подано клопотання про відкладення розгляду справи та зобовязання ПАТ "Укрсоцбанк" надати належним чином оформлені копію апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Харківської області від 23.02.2016р. у справі № 922/2456/14 про банкрутство ТОВ "Мекап", обґрунтовуючи подане клопотання неможливістю прочитати зміст отриманого поштового відправлення на надати заперечення на апеляційну скаргу (вх.№ 3091 від 21.03.2016р.).

Також, ліквідатором ТОВ "Мекап" арбітражним керуючим ОСОБА_5 подано клопотання про відкладення розгляду справи та зобовязання ПАТ "Укрсоцбанк" надати належним чином оформлені копію апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Харківської області від 23.02.2016р. у справі № 922/2456/14 про банкрутство ТОВ "Мекап", в обґрунтування якого також зазначає про неможливість розпізнання тексту отриманого поштового відправлення на надання заперечення на апеляційну скаргу.

Судова колегія, розглянувши заявлене у справі клопотання дійшла висновку в відмові його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Враховуючи обмеженість строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, відсутність повноважень у господарського суду за власною ініціативою продовжувати строк розгляду апеляційної скарги у справі, а також відсутності заявлення відповідного клопотання учасниками судового процесу, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання кредитора ОСОБА_3 та ліквідатора про відкладення розгляду, та, відповідно, зобовязання апелянта надіслати копію апеляційної скарги вказаним особам за відсутності достатнього для цього часу.

В судовому засіданні представник ПАТ "Укрсоцбанк" підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 23.02.2016р. у справі № 922/2456/14 та прийняти нове судове рішення, яким скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 13.05.2015р. у справі № 922/2456/14 та відмовити у визнанні вимог кредитора ОСОБА_3 у сумі 6189264,00 грн.

Ліквідатор, ОСОБА_3 та його представник заперечували проти вимог апеляційної скарги, просили суд ухвалу господарського суду Харківської області від 23.02.2016р. у справі № 922/2456/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, що підтверджується відміткою на зворотному боці останнього аркуша ухвали суду апеляційної інстанції від 11.03.2016р., враховуючи, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших кредиторів у справі за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, перевіривши правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.07.2014р. порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мекап", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.09.2014р. затверджено реєстр грошових вимог кредиторів ТОВ " Мекап" на загальну суму 22341509,09 грн, з якої вимоги :

- Індустріальної ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області - 377738,83 грн. (третя черга ) та 121445,13 грн. (шоста черга);

- ОСОБА_9 - 6367264,00 грн.(четверта черга) та 1218,00 грн. витрат по сплаті судового збору ( перша черга);

- Харківської міської ради - 1 121066,41 грн. ( шоста черга) та 1218,00 грн. витрат по сплаті судового збору ( перша черга);

Окремо внесено до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Мекап" вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" у розмірі 14348927,66 грн., які забезпечені заставою майна боржника.

Окремо внести до реєстру вимог кредиторів заборгованість по заробітній платі в сумі 2631,06 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.12.2014р. апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Харківської області від 17.09.2014р. щодо розгляду вимог ОСОБА_3 залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Харківської області від 17.09.2014 р.- без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.02.2015 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 11.12.2014р. та ухвалу господарського суду Харківської області від 17.09.2014 у справі № 922/2456/14 було скасовано в частині визнання та включення до реєстру вимог кредиторів вимог фізичної особи ОСОБА_3 В цій частині справу № 922/2456/14 передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.05.2015р. визнано вимоги кредитора ОСОБА_3 в сумі 6189264,00 грн., та включити їх до реєстру вимог кредиторів в четверту чергу, а також 1218,00 грн. витрат по сплаті судового збору ( 1 черга задоволення вимог кредиторів). Решту вимог у розмірі 178000,00 грн. відхилено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 (головуючий суддя Плахов О.В., судді: Білоусова Я.О., суддя Шутенко І.А.) апеляційну скаргу задоволено, ухвалу господарського суду Харківської області від 13.05.2015 скасовано, відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні заяви про визнання кредиторських вимог та включення їх до реєстру вимог кредиторів.

Постановою Вищого господарського суду Харківської області від 21.10.2015 року касаційні скарги ТОВ "Мекап" та фізичної особи ОСОБА_3С задоволено. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 року у справі №922/2456/14 скасовано, ухвалу господарського суду Харківської області від 13.05.2015 року у справі № 922/2456/14 залишено в силі.

Постановою господарського суду Харківської області від 07.12.2015р. визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Мекап", яке зареєстровано Виконавчим комітетом Харківської міської ради 20.04.1998 року за №2003468, місцезнаходження: 61106, м. Харків вул. Плиткова, буд.12 - банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

ПАТ "Укрсоцбанк" до господарського суду Харківської області подано заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Харківської області від 13.05.2015р. у справі № 922/2456/14, за результатами розгляду якої просив суд прийняти рішення, яким скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 13.05.2015р. у справі № 922/2456/14 та відмовити у визнанні вимог кредитора ОСОБА_3 в сумі 6189264,00 грн. (вх.№ 3 від 01.02.2016р.).

Заявник, як на нововиявлену обставину для перегляду ухвали суду від 13.05.2015р., посилається на рішення Аудиторської палати України від 24.12.2015р. № 319/5.1, на підставі якого до директора ПП "ОСОБА_6В." ОСОБА_7 та аудитора ПП "ОСОБА_6В." ОСОБА_8 було застосоване стягнення у вигляді зупинення чинності сертифікатів строком на 6 місяців з підстав допущення вказаними особами порушень ст. 6 та 19 Закону України Про аудиторську діяльність, що, на його думку, ставить під сумнів та спростовує достовірність здійсненої ними аудиторської перевірки щодо заборгованості ТОВ "Мекап" перед громадянином України ОСОБА_3 за зворотною фінансовою позикою на суму 6189264,00 грн. та є підставою для відмови у визнанні вимог даного кредитора та включення їх до реєстру вимог кредиторів ТОВ Мекап.

Не погодження з ухвалою господарського суду Харківської області від 23.02.2016р., якою відмовлено ПАТ "Укрсоцбанк" в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Харківської області від 13.05.2015р. у справі № 922/2456/14 стало підставою для звернення останнього з апеляційною скаргою до Харківського апеляційного господарського суду.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", норми якого, як спеціальні норми права, превалюють у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 1-1 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції Закону України від 22.12.2011р. № 4212-VI, положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом (далі Закон про банкрутство).

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону про банкрутство конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною 8 статті 23 Закону про банкрутство визначено, що вимоги конкурсних кредиторів, визнані боржником або господарським судом, вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону про банкрутство внесення змін до затвердженого господарським судом реєстру вимог кредиторів здійснюється виключно за наслідками перегляду ухвали господарського суду в апеляційному та касаційному порядку або за нововиявленими обставинами, а також у разі правонаступництва.

Відповідно до ст. 112 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N 17 Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

В пункті 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N 17 Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами зазначається, що нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення.

Спростування фактів, які було покладено в основу судового рішення, яке заявник просить переглянути за нововиявленими обставинами, є певним процесом, метою якого є доведення наявності обставин, які існували на момент прийняття судового рішення, та не були відомі суду, при цьому, мають істотне значення для правильного розгляду даної справи.

Як зазначено вище, постановою Вищого господарського суду України від 21.10.2015 року касаційні скарги ТОВ "Мекап" та фізичної особи ОСОБА_3С задоволено. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 року у справ №922/2456/14 скасовано, ухвалу господарського суду Харківської області від 13.05.2015 року у справі № 922/2456/14 залишено в силі.

При цьому, при обґрунтуванні прийнятого у справі рішення, господарський суд касаційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що заборгованість боржника в сумі 6189264,00 грн. перед ОСОБА_3, який виступає при виконанні договору як фізична особа, а не як учасник чи керівник підприємства, підтверджується прибутковими касовими ордерами за 2010-2013 рр. про прийняття зворотної фінансової допомоги від ОСОБА_3, в яких зазначено призначення платежу - зворотня фінансова допомога, а не внесок до статутного фонду; касовими книгами підприємства за 2010-2013 рр., які прошнуровані, пронумеровані, скріплені печаткою підприємства та підписом керівника; квитанціями до прибуткових касових ордерів, виданих на ім'я ОСОБА_3 за 2010-2013 рр.; квитанціями на внесення грошових коштів у банк за 2010-2013 рр. із зазначенням призначення платежу - зворотня фінансова допомога.

При цьому, суд дійшов висновку, що дані документи, які оформлені згідно з вимогами п.3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637 зі змінами та доповненнями, є достатніми та прийняття їх як доказів отримання зворотної фінансової допомоги від громадянина ОСОБА_3, а також отримання боржником коштів саме на підставі договору зворотної фінансової допомоги №78 від 11.01.2010 та встановив, що в період з 11.01.2010 по 31.12.2013 між ОСОБА_3 та боржником діяв лише один договір зворотної фінансової допомоги - №78 від 11.01.2010.

Окрім цього, судом першої інстанції, з чим погодився господарський суд касаційної інстанції, встановлено, що в наявних у справі балансах боржника зворотна фінансова допомога помилково була відображена в графі "короткострокові кредити банку" на рахунку 60/8 та у балансі фінансової звітності на однойменній статті, однак, такі помилки у ведені бухгалтерського обліку підприємства боржника не спростовують розмір кредиторської заборгованості підприємства перед кредиторами, у тому числі перед ОСОБА_3

Зважаючи на викладене, при винесенні ухвали суду від 13.05.2015р. та встановленні факту наявності заборгованості ТОВ "Мекап" перед громадянином ОСОБА_3, судом було надано оцінку первинним документам в їх сукупності, висновки щодо якої й було покладено в основу прийнятого у справі рішення про визнання вимог кредитора в сумі 6189264,00 грн.

При цьому, аудиторський висновок, наданий Приватним підприємством ОСОБА_6В., в даному випадку був одним з багатьох доказів у справі щодо встановлення обставин наявності кредиторської заборгованості боржника перед ОСОБА_3, що виключає наявність такої обовязкової умови встановлення факту існування нововиявленої обставини, як її істотність для розгляду справи.

Як вбачається з надано до господарського суду першої інстанції заяви про перегляд ухвали суду від 13.05.2015р. ПАТ "Укрсоцбанк" не подано жодного належного доказу, яким спростовуються факти, покладені в основу судового рішення по справі. Твердження заявника ґрунтується лише на переоцінці тих доказів, які були у матеріалах справи станом на 13.05.2015р.

Крім того, обставини, на які посилається заявник як на нововиявлені, мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК.

Копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 N 55, а разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях, установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог. У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

Місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що надане рішення АПУ від 24.12.2015р. № 319/5.1, яке не містить підпису особи, якою воно прийняте, а також ксерокопія листа Аудиторської палати України від 30.12.2015р. не можуть вважатись належним доказом у справі у розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не є ні оригіналом, ні засвідченою належним чином копією документу.

Також, зі змісту вказаного рішення Аудиторської палати України від 24.12.2015р. № 319/5.1 не вбачається, що застосування санкцій стало наслідком неналежного виконання аудиторами професійних обовязків саме при складанні аудиторського висновку за результатами аудиторської перевірки, проведеної Приватним підприємством ОСОБА_6В. стосовно заборгованості ТОВ Мекап перед ОСОБА_3 станом на 31.12.2013р.

ПАТ "Укрсоцбанк" під час розгляду справи господарським судом апеляційної інстанції було подано копію скарги від 11.06.2015р. за вих. № 08.42-136/43-02, на яку він посилається як на доказ, яким підтверджується те, що рішення АПУ від 24.12.2015р. № 319/5.1 було прийнято за результатами перевірки проведення ПП "ОСОБА_6В." аудиторської перевірки щодо заборгованості ТОВ "Мекап" перед громадянином України ОСОБА_3 за зворотною фінансовою позикою на суму 6189264 грн.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від від 17.05.2011р. року N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

При цьому, скаржником в порушення вимог ст. 101 Господарського процесуального кодексу України не було надано жодного обґрунтування наявності обставин неможливості самостійного подання скарги до господарського суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього, у звязку з чим судова колегія не приймає вказаний документ в якості належного доказу у справі.

Окрім цього, відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N 17 Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами зазначається про необхідність чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

Зважаючи на зазначене, прийняте Аудиторською палатою України рішення від 24.12.2015р. № 319/5.1 та лист Аудиторської палати України від 30.12.2015р. не підтверджують факт наявності нововиявлених обставин у справі, а є новими доказами у справі.

На підставі вищевикладеного, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувану ухвалу прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки місцевого господарського суду, у звязку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала господарського суду Харківської області від 23.02.2016р. у справі №922/2456/14 підлягає залишенню без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 99, 101, п.1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", м. Київ, залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 23.02.2016р. у справі №922/2456/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 29.03.2016р.

Головуючий суддя Лакіза В.В.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Здоровко Л.М.