ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р. Справа № 907/980/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Хабіб М.І.

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Мукачівський верстатозавод (надалі ТзДВ Мукачівський верстатозавод) б/н від 16.01.2016р. (вх. № 01-05/428/16 від 22.01.2016р.)

на рішення господарського суду Закарпатської області від 04.01.2016р.

у справі № 907/980/15

за позовом: ТзДВ Мукачівський верстатозавод

до відповідача-1: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області

до відповідача-2: Головного управління Державної казначейської служби в Закарпатській області

до відповідача-3: Державної казначейської служби України

про стягнення 112180,00 грн.,

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 569 від 29.12.2015р.);

від відповідача-1: не зявився;

від відповідача-2: не зявився;

від відповідача-3: не зявився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 04.01.2016р. у справі №907/980/15 (суддя Ващиліна Н.М.) відмовлено повністю в задоволенні позову.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що сторони договору купівлі-продажу від 17.10.2005р. не передбачили, а законодавство, яке регламентувало повернення сплачених покупцем коштів за обєкти приватизації, втратило чинність у звязку із затвердженням чергової Державної програми приватизації Законом України №4335-VI від 13.01.2012р., тобто на момент розірвання договору (05.04.2013р.). Також суд відхилив посилання позивача на ст.1212 ЦК України, як на підставу повернення йому коштів, оскільки в даному випадку відсутні ознаки безпідставності їх отримання.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим. Звертає увагу на те, що обєкт незавершеного будівництва, який був предметом розірваного в судовому порядку договору купівлі-продажу від 17.10.2005р., повернуто у державну власність, а сплачені за нього позивачем кошти в сумі 112182,00 грн. підлягають поверненню Товариству на підставі ст. 1212 ЦК України. Просить скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 04.01.2016р. у справі №907/980/15, прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги ТзДВ Мукачівський верстатозавод.

Відповідач-1 у відзиві на апеляційну скаргу вважає доводи апелянта безпідставними. Звертає увагу на те, що на момент винесення оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як і на момент розірвання договору купівлі-продажу від 17.10.2005р. відсутній нормативний документ, який би регулював питання повернення покупцям коштів, сплачених за обєкт приватизації. Покликається на те, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування положень ч.1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі щодо зобовязання повернути майно. Просить залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-2 та відповідач-3 у відзивах на апеляційну скаргу заперечують проти доводів скаржника. Покликаються на те, що в договорі купівлі-продажу від 17.10.2005р. сторони не передбачили повернення коштів покупцю, а законодавство, яке регламентувало таке повернення, втратило чинність у звязку із затвердженням нової Державної програми приватизації Законом України № 4335-VI від 13.01.2012р., якою не передбачено повернення коштів. Просять залишити без змін рішення господарського суду Закарпатської області від 04.01.2016р. у справі № 907/980/15, а апеляційну скаргу ТзДВ Мукачівський верстатозавод без задоволення.

Відповідачі не забезпечили явки в судове засідання уповноважених представників, про час, дату і місце розгляду належно повідомлені, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень від 02.03.2016р. та ознайомлення під розписку з датою судового засідання від 29.02.2016р.

Апеляційний господарський суд, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, здійснивши аналіз наявних у справі письмових доказів, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Закарпатської області від 04.01.2016р. у справі № 907/980/15.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2005р. між РВ ФДМ України по Закарпатській області (продавець) та ВАТ Мукачівський верстатозавод (покупець), правонаступником якого є ТзДВ Мукачівський верстатозавод, укладено договір купівлі-продажу № 360, за умовами якого продавець зобовязується передати у власність покупцеві обєкт незавершеного будівництва - 40 квартирний житловий будинок ВАТ Мукачівський верстатозавод, який розташований за адресою: Мукачівський р-н., смт.Кольчино, вул.Фрідяшівськса (надалі обєкт незавершеного будівництва) на земельній ділянці площею 0,4 га (Державний акт на право користування землею Б№076179, виданий ВК Мукачівської районної ради народних депутатів в 1986р., зареєстрований за номером 213), а покупець зобовязався прийняти обєкт незавершеного будівництва і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі (а.с.11-12).

У відповідності до п.1.2 договору право власності на обєкт незвершеного будівництва виникає у покупця з моменту підписання акта приймання-передачі.

Згідно п. 1.5 вказаний у цьому договорі обєкт продано з урахуванням ПДВ за 24670,00 грн.

Покупець зобовязаний внести 4111,67 грн. у повному обсязі за придбаний обєкт незавершеного будівництва протягом 10 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього договору та 20558,33 грн. протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього договору. Термін оплати може бути продовжений ще на 30 календарних днів за умови внесення покупцем не менше 50 відсотків від вищевказаної в цьому пункті суми. До вищевказаної суми при остаточному розрахунку зараховується 2242,44 грн. (грошові кошти у розмірі 10 % початкової вартості продажу, внесених покупцем на рахунок продавця платіжним дорученням № 593 від 05.10.2005р.) (п.п. 2.1, 2.2 договору).

В розділі 3 договору сторони погодили, що передача обєкта незавершеного будівництва здійснюється продавцем покупцю у 5-денний термін після оплати покупцем повної вартості обєкта незавершеного будівництва. Передача обєкта незавершеного будівництва продавцем і прийняття обєкта незавершеного будівництва покупцем здійснюється за актом приймання передачі, який підписується сторонами.

Відповідно до п. 5.3 договору покупець зобовязаний протягом одного року з моменту переходу до покупця права власності на ОНБ здійснити його розбирання та приведення будівельного майданчика в належний стан відповідно до вимог чинного законодавства з охорони навколишнього природного середовища.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що протягом місяця після розбирання ОНБ та рекультивації земельної ділянки покупець зобовязаний здійснити заходи щодо здачі земельної ділянки органу місцевого самоврядування, якщо покупець відмовиться від права придбання земельної ділянки під забудову.

На вимогу продавця покупець зобовязаний до моменту закінчення розбирання обєкта незавершеного будівництва та підписання акта підсумкової перевірки виконання умов цього договору надавати продавцю для ознайомлення необхідні матеріали, відомості, документи тощо про виконання умов цього договору (п. 5.6 договору).

Згідно п. 6.1.4 продавець зобовязаний контролювати виконання умов цього договору.

У відповідності до п. 7.3 договору у разі невиконання покупцем умов цього договору продавець має право у встановленому порядку на розірвання цього договору та повернення обєкта незавершеного будівництва у державну власність за рішенням суду.

Усі спори, що виникають при виконанні умов цього договору або у звязку з тлумаченням його положень, вирішуються шляхом переговорів. Якщо сторони не досягли домовленості спір перелається на розгляд судових органів у порядку, встановленому чинним законодавством (розділ 10 договору.).

В пункті 11.1 зазначено, що зміни умов цього договору здійснюються за погодженням сторін згідно з законодавством України.

У разі невиконання однією із сторін умов цього договору він може бути розірваний на вимогу іншої сторони за рішенням суду або господарського суду, а обєкт незавершеного будівництва повернутий у державну власність (п. 11.2 договору).

Договір купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва державної власності 40 квартирного житлового будинку ВАТ Мукачівський верстатозавод № 360 від 17.10.2005р. підписаний та скріплений печатками його сторін.

18.10.2005р. договір № 360 від 17.10.2005р. посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 2222.

Наявною в матеріалах копією витягу № 1618007 про реєстрацію в державному реєстрі право чинів підтверджується факт державної реєстрації договору купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва державної власності 40 квартирного житлового будинку ВАТ Мукачівський верстатозавод № 360 від 17.10.2005р. (а.с.13).

12 січня 2007 року РВ ФДМ України по Закарпатській області та ВАТ Мукачівський верстатозавод уклали додатковий договір про внесення змін до договору № 360 від 17.10.2005р., зокрема, п. 5.4 виклали в такій редакції: Покупець зобовязаний протягом 5-ти років після підписання цього додаткового договору завершити будівництво ОНБ та здати його в експлуатацію. У разі неможливості завершення будівництва в установлені строки за наявності відповідних обґрунтувань, строки завершення будівництва можуть змінюватись за рішенням продавця та органу місцевого самоврядування з укладенням додаткового договору; у пункті 5.5 слово розбирання замінили словами добудови та введення в експлуатацію; у п.5.6 слова до моменту закінчення розбирання замінили словами протягом добудови до моменту введення в експлуатацію; у п. 5.7 слова закінчення розбирання замінили словами завершення будівництва та введення в експлуатацію (а.с.14-15).

Додатковий договір від 12.01.2007р. підписаний, скріплений печатками його сторін та нотаріально посвідчений.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 18.12.2012р. у справі №5008/1025/2012 (з урахуванням додаткового рішення від 08.01.2013р.), яке набрало законної сили, повністю задоволено позов Регіонального відділення Фонду державного майна по Закарпатській області. Розірвано договір купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва державної власності 40-квартирного житлового будинку ВАТ Мукачівський верстатозавод № 360 від 17.10.2005р. Стягнуто з ТзДВ Мукачівський верстатозавод на користь РВ ФДМ України по Закарпатській області суму 1073,00 грн. на відшкодування витрат по оплаті судового збору (а.с.24-28, 40-43, 140-141).

В позовній заяві позивач вказує, що на виконання умов договору № 360 від 17.10.2005р. та додаткового договору від 12.01.2007р. він сплатив 112182,00 грн.

15 листопада 2013 року на виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 18.12.2012р. у справі № 5008/1025/2012 ТзДВ "Мукачівський верстатозавод" повернув, а Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області прийняв обєкт незавершеного будівництва 40 квартирного житлового будинку разом із земельною ділянкою 0,4 га, який знаходиться за аресою: Мукачівський р-н, смт Кольчино, вул. Фрідяшівська, 1 про що складено акт приймання-передачі обєкта у державну вланість (а.с.21).

Підставою звернення ТзДВ "Мукачівський верстатозавод" до місцевого господарського суду з даним позовом слугувало те, що, оскільки договір на підставі якого він сплатив 112182,00 грн. за придбаний обєкт розірвано в судовому порядку, а обєкт повернуто у державну власність, відтак, на думку позивача, відповідно до ст.ст. 653, 1212 ЦК України він має право на повернення вказаної суми коштів.

При винесенні постанови колегія суддів враховує наступне.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частин 2 - 4 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобовязання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовязанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі розірваного в судовому порядку договору купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва державної власності 40-квартирного житлового будинку ВАТ Мукачівський верстатозавод № 360 від 17.10.2005р.

Відповідно до пункту 133 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки, затвердженої Законом України "Про Державну програму приватизації від 18.05.2000 №1723-III, який втратив чинність на момент розірвання договору№ 360 від 17.10.2005р., у зв'язку із затвердженням згідно Закону України від 13 січня 2012 року N 4335-VI чергової Державної програми приватизації, було передбачено, що у разі розірвання договору купівлі-продажу державного майна за рішенням суду, арбітражного суду у зв'язку з невиконанням покупцем договірних зобов'язань об'єкт приватизації підлягає поверненню в державну власність. Порядок повернення в державну власність об'єктів приватизації в разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об'єктів затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі розірвання договорів купівлі-продажу об'єктів приватизації у зв'язку з невиконанням їх умов або визнання їх недійсними в судовому порядку повернення покупцям коштів, сплачених за об'єкт приватизації, провадиться на підставі рішення суду, арбітражного суду з коштів позабюджетного Державного фонду приватизації або фонду приватизації Автономної Республіки Крим, отриманих від повторного продажу цих об'єктів у порядку, встановленому Фондом.

Процедуру і механізм повернення коштів визначав Порядок повернення покупцям коштів, сплачених за обєкт приватизації, у разі розірвання або визнання недійсним договорів купівлі-продажу, затверджений наказом Фонду державного майна України від 15 серпня 2000 №1701, зареєстрований в Міністерстві юстиції 31 серпня 2000р. за №567/4788, який втратив чинність згідно з наказом Фонду державного майна України від 13 травня 2013 року N 624.

На сьогоднішній день, як вірно зазначив суд першої інстанції, законодавством не передбачено процедури та механізму повернення покупцям коштів, сплачених за об'єкт приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу, у звязку з чим відповідно до приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України не можуть бути взяті до уваги при вирішенні даного спору посилання позивача на законодавчі акти, які втратили чинність.

Одночасно, колегія суддів вважає обгрунтованим та підставним висновок місцевого господарського суду про те, що відсутність ознак безпідставності сплати позивачем оспорюваної суми коштів унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовується також до вимог про:1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти як: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами було укладено договір купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва державної власності за № 360 від 17.10.2005р., (подальшому розірваний у судовому порядку), а кошти, які позивач просить стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, отримані державою як оплата за придбане майно відповідно до умов договору, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не можуть бути витребувані відповідно до статті 1212 ЦК України.

Водночас, суд правомірно застосував до спірних правовідносин положення частини 4 статті 653 Цивільного кодексу України, згідно якої сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовязанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

З аналізу тексту договору купівлі-продажу № 360 від 17.10.2005р. не вбачається погодження його сторонами такого права, а законодавство, яке регламентувало повернення обєктів приватизації та сплачених коштів втратило чинність, у звязку з чим суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на вищевказане, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду Закарпатської області від 04.01.2016р. у справі №907/980/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справу повернути в господарський суд Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Хабіб М.І.

ОСОБА_1