КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа№ 910/22084/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Корсакової Г.В.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: Рибак-Сіпорський А.Б., Кацер Ю.І.,

від відповідача: Мануілова Я.І.

розглянувши апеляційну скаргу Унікредит Банк Австрія АГ (UNICREDIT BANK AUSTRIA AG) на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2015р. у справі №910/22084/15 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Унікредит Банку Австрія АГ (UNICREDIT BANK AUSTRIA AG)

до Публічного акціонерного товариства " УКРНАФТА "

про стягнення додаткових інфляційних нарахувань та 3% річних у зв'язку невиплатою дивідендів за 2006 р. та 2007 р. в розмірі 9732928,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Відповідача (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11.12.2015р.) про стягнення інфляційних нарахувань в сумі 9684551,57 грн. та 3% річних в сумі 564168,39 грн. у зв'язку з невиплатою дивідендів за 2006-2007 роки.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.12.2015р. у справі №910/22084/15 у позові відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що 12.08.2015р. на депозитний рахунок органу ДВС надійшли в повному обсязі кошти 23519073,49 грн., згідно з наказом Господарського суду м. Києва від 26.12.2014р. №910/15639/14, а тому суд вважає, що правових підстав у Позивача заявляти про стягнення з Відповідача додаткових інфляційних нарахувань та 3% річних, які розраховані з 14.10.2015р. по 17.12.2015р. немає, оскільки своєчасне перерахування коштів безпосередньо на рахунок Позивача повинна була здійснити виконавча служба.

Не погоджуючись з рішенням, Позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована невірним застосуванням судом норм матеріального права, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження в складі колегії суддів: головуючий суддя Власов Ю.Л., судді: Корсакова Г.В., Шаптала Є.Ю. та призначено розгляд справи на 23.02.2016р.

У зв'язку із перебуванням судді Шаптали Є.Ю. у відпустці, 23.02.2016р. було проведено автоматичну заміну складу колегії суддів та визначено новий склад колегії: головуючий суддя Власов Ю.Л., судді Корсакова Г.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2016р. апеляційну скаргу у справі №910/22084/15 прийнято до провадження та призначено розгляд на 23.02.2016р.

23.02.2016р. Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення місцевого суду без змін.

В судовому засіданні 23.02.2016р. відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва до 15.03.2016р.

В судове засідання представники сторін з'явились. Представники Позивача підтримали апеляційну скаргу, представник Відповідача заперечив проти її задоволення.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

Рішенням господарського суду м. Києва 15.10.2014р. у справі №910/15639/14 стягнуто з Відповідача на користь Позивача борг з виплати дивідендів за 2006р. по 2007р. в розмірі 18610782,79 грн., 3% річних в розмірі 1785101,62 грн., збитки від інфляції в розмірі 3074960,95 грн., а всього 23470845,36 грн. та судовий збір в розмірі 48228,13 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 25.02.2015р. рішення господарського суду м. Києва від 15.10.2014р. залишене без змін.

26.12.2014р. на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва був виданий наказ №910/15639/14 про примусове виконання рішення.

22.01.2015р. постановою відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про відкриття виконавчого провадження було відкрито виконавче провадження №46133814 щодо виконання судового наказу №910/15639/14 від 26.12.2014р.

04.03.2015р. Позивач звернувся до Відповідача з вимогою про сплату заборгованості відповідно до рішення у справі №910/15639/14, а також вимагав сплатити додатково інфляційні нарахування та 3% річних.

10.06.2015р. Позивач повторно звернувся до Відповідача з претензією, в якій вимагав сплатити заборгованості відповідно до рішення у справі №910/15639/14, а також вимагав сплатити додатково інфляційні нарахування та 3% річних.

01.07.2015р. постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України накладено арешт на кошти та інші цінності, що належать Відповідачеві, в межах суми 23519073,49 грн.

06.07.2015р. постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України накладено арешт на все рухоме майно та нерухоме майно, що належить Відповідачеві, в межах суми 23519073,49 грн.

29.07.2015р. ухвалою господарського суду міста Києва у справі №910/15639/14 задоволено заяву Відповідача та розстрочене виконання рішення господарського суду виходячи з наступного графіку: до 31.08.2015р. - 3919845,58 грн., до 30.09.2015р. - 3919845,58 грн., до 31.10.2015р. - 3919845,58 грн., до 30.11.2015р. - 3919845,58 грн., до 31.12.2015р. - 3919845,58 грн., до 31.01.2016р. - 3919845,59 грн.

11.08.2015р. з рахунку Відповідача були списані грошові кошти в сумі 23519073,49 грн., з призначенням платежу «стягнення боргу на користь UNICREDIT BANK AUSTRIA AG (Юнікредит Банк Австрія АГ) згідно наказу господарського суду міста Києва від 26.12.2014р. №910/15639/14», що підтверджується платіжним дорученням №421/2-349 від 11.08.2015р.

12.08.2015р. на депозитний рахунок органу ДВС надійшли в повному обсязі кошти 23519073,49 грн., згідно з наказом Господарського суду м. Києва від 26.12.2014 р. № 910/15639/14.

12.08.2015р. постановами заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Селезньова М.О. стягнуто з Відповідача витрати на проведення виконавчих дій в розмірі 1645,70 грн. та виконавчого збору в розмірі 2351907,34 грн.

24.09.2015р. на рахунок Позивача було перераховано грошові кошти в сумі 3919845,58 грн. з призначенням платежу «перерахування коштів як погашення боргу згідно наказу №910/15639/14 виданого 26.12.2014р. господарського суду міста Києва про стягнення з ПАТ «Укрнафта».

09.10.2015р. на рахунок Позивача було перераховано грошові кошти в сумі 17245674,87 грн. з призначенням платежу «перерахування коштів як погашення боргу згідно наказу №910/15639/14 виданого 26.12.2014р. господарського суду міста Києва про стягнення з ПАТ «Укрнафта».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Позивача підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. №14 за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Згідно з ст.45 Закону України "Про виконавче провадження" грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються державним виконавцем на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. За письмовою заявою стягувача - фізичної особи чи його представника (за наявності відповідних повноважень) стягнуті грошові суми можуть бути перераховані державним виконавцем на зазначений ним рахунок у банку або в іншій фінансовій установі чи надіслані на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок, крім переказу аліментних сум. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються державним виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем належні йому рахунки.

Згідно з п.5.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

З встановлених судом вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем зобов'язання по виплаті на користь Позивача, як акціонера Відповідача, дивідендів за 2006-2007 роки, Позивач звернувся до суду про стягнення належних дивідендів. Рішенням господарського суду м. Києва 15.10.2014р. у справі №910/15639/14 за позовом Позивача до Відповідача позовні вимоги задоволено частково і стягнуто з Відповідача суму заборгованості з виплати дивідендів за 2006р. по 2007р. в розмірі 18610782,79 грн., 3% річних в розмірі 1785101,62 грн., збитки від інфляції в розмірі 3074960,95 грн., нараховані відповідно до заяви Позивача по 13.10.2014р.

Разом з тим, Відповідачем зазначена заборгованість з виплати дивідендів за 2006р. по 2007р. не була погашена в добровільному порядку, а тому, Позивач, отримавши наказ на примусове виконання рішення, звернувся з заявою до виконавчої служби, внаслідок чого відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/15639/14. Проте, навіть після прийняття рішення про стягнення заборгованості, Відповідачем не було виконано зобов'язання з виплати дивідендів за 2006р. по 2007р. Лише 11.08.2015р. з рахунку Відповідача були списані грошові кошти в сумі 23519073,49 грн. згідно наказу господарського суду міста Києва від 26.12.2014р. №910/15639/14.

Враховуючи вищевикладене Позивач правомірно звернувся до суду з зазначеним позовом про стягнення 3% річних та інфляційних втрат в зв'язку з невиплатою дивідендів за 2006р. по 2007р. після винесення рішення у справі №910/15639/14.

Проте, суд не може погодитись з строком нарахування Позивачем інфляційних і річних по 17.12.2015р. виходячи з наступного.

08.10.2014р. Позивачем у справі №910/15639/14 була подана заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій Позивач просив стягнути з Відповідача штрафні санкції за період з 02.08.2013р. по 13.10.2014р.

Прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Враховуючи зазначене, Позивач обґрунтовано почав нарахування інфляційних та річних у справі №910/22084/15 з 14.10.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи 11.08.2015р. з рахунку Відповідача були списані грошові кошти в сумі 23519073,49 грн., з призначенням платежу «стягнення боргу на користь UNICREDIT BANK AUSTRIA AG (Юнікредит Банк Австрія АГ) згідно наказу господарського суду міста Києва від 26.12.2014р. №910/15639/14, які 12.08.2015р. були зараховані на депозитний рахунок органу ДВС, та 24.09.2015р. і 09.10.2015р. були останнім перераховані на рахунок Позивача.

Отже, сплата 11.08.2015р. заборгованості на рахунок державної виконавчої служби в порядку виконавчого провадження є належним виконанням з боку Відповідача. При цьому він не може нести відповідальність за дії державної виконавчої служби по утриманню грошових коштів, належних Позивачу, оскільки час сплати коштів цією державною установою не залежить від вольових дій саме Відповідача. Тому покладення на нього фінансової відповідальності за невиконання зобов'язання після 11.08.2015р. є неправомірним. Зазначений висновок підтверджується постановою Вищого господарського суду України у справі №910/27148/14.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за можливе задовольнити частково вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 3% в сумі 461955,32 грн. та інфляційні нарахування в сумі 9252190,41 грн. за розрахунком суду, виходячи зі строків нарахування з 14.10.2014р. по 11.08.2015р.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Позивача підлягає задоволенню частково, а рішення господарського суду міста Києва скасуванню.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Унікредит Банк Австрія АГ (UNICREDIT BANK AUSTRIA AG) на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2015р. у справі №910/22084/15 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду м. Києва від 17.12.2015р. у справі № 910/22084/15 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5; ідентифікаційний код 00135390) на користь UniCredit Bank Austria AG (УніКредит Банк Австрія АГ) (Schottengasse 6-8, 1010 Wien (Шоттенгассе 6-8, 1010, м. Відень, Австрія); реєстраційний номер: FN 150714 p) інфляційні втрати в сумі 9252190 (дев'ять мільйонів двісті п'ятдесят дві тисячі сто дев'яносто) грн. 41 коп., 3% річних у розмірі 461955 (чотириста шістдесят одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 32 коп. та судовий сбір у розмірі 72938 (сімдесят дві тисячі дев'ятсот тридцять вісім) грн. 97 коп. В іншій частині у позові відмовити».

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5; ідентифікаційний код 00135390) на користь UniCredit Bank Austria AG (УніКредит Банк Австрія АГ) (Schottengasse 6-8, 1010 Wien (Шоттенгассе 6-8, 1010, м. Відень, Австрія); реєстраційний номер: FN 150714 p) судовий збір в сумі 76194 (сімдесят шість тисяч сто дев'яносто чотири) грн. 95 коп. за розгляд апеляційної скарги.

Повний текст постанови складено 25.03.2016р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді Г.В. Корсакова

С.А. Гончаров