ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016р. Справа№ 914/390/16

За позовом: Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м. Львів

до відповідача: Житлово-будівельного кооперативу № 124, м. Львів

про: стягнення 28 935,15 грн. заборгованості за Договором про постачання енергії в гарячій воді № 3337/Ф від 11.09.2002 року

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Зусько І.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 18.08.2015 року)

від відповідача: не зявився

Представнику позивача розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. У судовому засіданні 22.03.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Житлово-будівельного кооперативу № 124 про стягнення 28 935,15 грн. заборгованості за Договором про постачання енергії в гарячій воді № 3337/Ф від 11.09.2002 року.

Ухвалою суду від 15.02.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 01.03.2016 року. В судовому засіданні 01.03.2016 року оголошено перерву до 22.03.2016 року для надання можливості врегулювати спір у добровільному порядку та провести звірку взаєморозрахунків.

Позовні вимоги обґрунтовуються неналежним виконанням відповідачем умов Договору про постачання енергії в гарячій воді № 3337/Ф від 11.09.2002 року в частині оплати одержаної теплової енергії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити повністю з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання не забезпечив, вимог ухвали суду від 15.02.2016 року не виконав, проти задоволення позову у встановленому законом порядку не заперечив, доказів погашення заборгованості не подав, про наявність таких не повідомив, причин неявки не повідомив, хоча про час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений.

Відповідно до ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

11.09.2002 року між Житлово-будівельним кооперативом № 124 (Покупець) та Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» (Енергопостачальна організація) укладено Договір №3337/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді (Договір), відповідно до п.1. якого Енергопостачальна організація взяла на себе зобовязання постачати Покупцеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а Покупець зобовязався отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором.

Як зазначив позивач у позовній заяві, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за Договором станом на день подання позовної заяви до суду у нього виникла заборгованість у розмірі 26743,14 грн. за період з 01.05.2014 р. по 30.09.2015 р.

Окрім суми основного боргу в розмірі 26743,14 грн. відповідно до долученого до позовної заяви розрахунку розміру позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача 744,90 грн. пені, 126,73 грн. 3 % річних, 1320,38 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, доказів погашення заборгованості не подав.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення повністю з огляду на наступне.

Згідно ст. 175 Господарського Кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобовязання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон повязує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Між сторонами у справі виникли договірні відносини на підставі Договору про постачання енергії в гарячій воді № 3337/Ф від 11.09.2002 року.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 6.3. Договору встановлено, що Покупець до 25-го числа місяця, наступного за звітним, сплачує Енергопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачені наслідки порушення зобовязання.

Матеріалами справи підтверджено належне виконання позивачем своїх зобовязань за Договором.

У свою чергу відповідач своїх зобовязань щодо вчасної оплати вартості спожитої теплової енергії належно не виконав.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В пункті 7.2.3. Договору сторони домовились, що Покупець несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

З урахуванням зазначеного, суд вважає підставними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 26743,14 грн. основного боргу, 744,90 грн. пені, 126,73 грн. 3 % річних, 1320,38 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки спір виник з вини відповідача у відповідності до ст. 49 ГПК України судовий збір у розмірі 1378,00 грн. слід покласти на нього у повному обсязі.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, ст.ст. 526, 530, 610, 625, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 174, 175 Господарського кодексу України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу № 124 (79060, м. Львів, вул. Наукова, буд. 23; ; р/р775 ЛОФ АК УСБ, МФО 325019) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (79040, м. Львів, вул. Данила Апостола, 1; ; р/р 1692 у ПАТ КБ «Хрещатик»; МФО 300670) 26743,14 грн. основного боргу, 744,90 грн. пені, 126,73 грн. 3 % річних, 1320,38 грн. інфляційних нарахувань та 1378,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 25.03.2016 р.

Суддя Кидисюк Р.А