ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2016р. Справа№ 914/443/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., при секретарі судового засідання Білан О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Державного підприємства "Підприємство Львівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№48)", м.Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Львів

про стягнення заборгованості.

За участю представників сторін:

від позивача: Ткач О.О.- представник

від відповідача: не з»явився

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, за клопотанням присутнього представника позивача в судовому засіданні не проводилася технічна фіксація судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Державного підприємства "Підприємство Львівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№48)" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 88975грн. 16коп., з якої 46200грн. 00коп. - основного боргу, 18019грн. 79коп. - інфляційних втрат, 1344грн. 00коп. - 3% річних та 23411грн. 37коп. - пені.

Ухвалою суду від 18.02.2016р. порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 14.03.2016р. З метою повного і всестороннього з'ясування всіх обставин спору, для забезпечення принципу змагальності, розгляд справи відкладено ухвалою суду від 14.03.2016 р.

В судові засідання представник позивача явку забезпечив, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві і просить суд позов задоволити.

29.03.2016р. представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог у якій зменшив розмір інфляційних нарахувань, пені та просить суд стягнути з відповідача 46200грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 1344грн. інфляційних втрат у розмірі 15336,34грн., та пені в розмірі 12885,37грн. Судом прийнята дана заява та розглядаються позовні вимоги із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог вх..№1824/16 від 29.03.16р.

29.03.2016р. в канцелярію суду поступило клопотання про повернення позивачу судового збору пропорційно до суми зменшених позовних вимог.

В судові засідання відповідач явки повноважного представника не забезпечив, будь-яких пояснень на вимогу суду по суті заявлених позовних вимог не надав, позовні вимоги не оспорив, вимоги ухвали суду не виконав. Причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується реєстром вихідної кореспонденції, внесенням ухвал до Єдиного державного реєстру судових рішень . Жодних заяв чи клопотань на адресу суду від відповідача, станом на 29.03.2016р. не поступало.

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. №18 (із внесеними змінами і доповненнями) в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За умовами ст.33 ГПК України на сторони покладається обов'язок доводити їх вимоги чи заперечення. Згідно вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявленні клопотань та здійсненні інших процесуальних прав. Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З врахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду усіх сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав, з врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст.75 ГПК України .

Дослідивши подані суду документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд Львівської області,

в с т а н о в и в:

31.12.2014р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) та Державним підприємством "Підприємство Львівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№48)" (продавець) укладено договір №Г-93 поставки згідно до умов (п.1.1. 1.1. договору) якого постачальник зобов'язується виготовити та передати у власність покупця дрова сухі паливні 25 см. (далі товар), а покупець належним чином прийняти і оплатити товар.

Пунктами 1.2. та 1.6. договору №Г-93 від 31.12.2014р. передбачено, що разом із товаром постачальник зобов'язується передати покупцю документи бухгалтерської звітності та документи необхідні для митного оформлення товару, а саме видаткову та податкову накладні. Послуги по завантаженню товару постачальника в автотранспорт покупця входять у ціну товару.

Згідно із пунктами 2.1.-2.3. договору №Г-93 від 31.12.2014р. загальна сума договору становить 47600,00грн. (сорок сім тисяч шістсот грн. 00коп.) з ПДВ згідно виставленого рахунку. Оплата здійснюється 100% передоплатою за одиницю товару або 100% оплатою не пізніше 5-ти календарних днів з моменту його відвантаження. Право власності переходить до покупця в момент завантаження товару згідно видаткової накладної.

Відповідно до п.3.1. договору, зобов'язання постачальника щодо поставки продукції вважаються виконаними з дати належної передачі продукції у власність покупця та передачі необхідної супровідної документації.

На виконання умов договору, позивач 30.01.2015р. поставив, а фізична особа-підприємець ОСОБА_1 отримала товар, на загальну суму 46200грн. 00коп., що підтверджується накладною №10 від 30.01.2015р. на суму 46200грн. 00коп. (з ПДВ), яка підписана сторонами та скріплена їх печатками.

Відповідач не здійснив оплати за отриманий ним товар згідно накладної №РН-0000404 від 20.11.2013р., внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 46200грн. 00коп.

Станом на день прийняття рішення доказів у спростування наведених обставин не представлено та доказів оплати суду не надано.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

За умовами п.3.5 договору №Г-93 від 31.12.2014р. у разі неналежного виконання зобов'язань покупця щодо оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплати за кожний день прострочення.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя ст. 549 ЦК України).

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що до пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст.625 ЦК України, та п.3.5 договору №Г-93 від 31.12.2014р., позивач нарахував згідно долученого розрахунку, інфляційні втрати за період з березня 2015р. по січень 2016р. в розмірі 15336,34грн., пеню за період з 09.02.15р. по 07.08.15р. в розмірі 12 885,37грн. та 3% річних за період з 09.02.15р. по 29.01.16р. в розмірі 1344грн.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Судом перевірено розрахунки із врахуванням положень п.2.2 договору №Г-93 від 31.12.2014р., ст..625 ЦК України та частини шостої статті 232 ГК України, та встановлено, що розмір проведених та заявлених нарахувань позивачем, не перевищує фактичний розмір даних нарахувань у межах періоду визначеного законом із врахуванням періоду вказаного позивачем.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України). Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог щодо стягнення основного боргу в сумі 46200грн. 00коп., 3% річних у розмірі 1344грн. інфляційних втрат у розмірі 15336,34грн., та пені в розмірі 12885,37грн. є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню.

Судові витрати необхідно віднести на відповідача, відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Підприємство Львівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№48)" (79031, м.Львів, вул.Хуторівка, 2, ідентифікаційний ) 46200грн. 00коп. - основного боргу, 3% річних у розмірі 1344грн. інфляційних втрат у розмірі 15336,34грн., та пені в розмірі 12885,37грн., 1173,42грн. судового збору. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

Суддя Іванчук С.В.

Повне рішення складено 30.03.2016р.