РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016Справа №910/792/16

За позовом: публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКИЙ ЗОНАЛЬНИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ ПО ЦИВІЛЬНОМУ БУДІВНИЦТВУ" - ПАТ "КИЇВЗНДІЕП";

до: публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО";

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України;

2) державне підприємство "НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ МІСТОБУДУВАННЯ";

про: зобов'язання укласти договір.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Западнюк М.А. за довіреністю від 25.01.2016 № б/н;

відповідача: не з'явилися;

третьої особи-1: Шепель Д.В. - за довіреністю від 17.11.2015 № 7/8-13518;

третьої особи-2: Маслакова І.Ю. - за довіреністю від 18.01.2016 № 042/9/1/7-07.

С У Т Ь С П О Р У:

Публічне акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКИЙ ЗОНАЛЬНИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ ПО ЦИВІЛЬНОМУ БУДІВНИЦТВУ" - ПАТ "КИЇВЗНДІЕП" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" про зобов'язання укласти договір.

Позовні вимоги мотивовані наявністю підстав для укладення між позивачем та відповідачем договору на постачання електричної енергії. Однак, у зв'язку з тим, що в результаті неодноразових письмових звернень відповідачем не здійснено дій по укладенню вказаного договору позивач звернувся до господарського суду з вимогами про зобов'язання відповідача укласти договір на постачання електричної енергії.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.01.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/792/16. Розгляд справи призначено на 22.02.2016.

Господарський суд міста Києва, в порядку передбаченому ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою від 22.02.2016 відклав розгляд даної справи на 14.03.2016. Вказаною ухвалою суд залучив до участі у справі міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та державне підприємство "НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ МІСТОБУДУВАННЯ", в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Відповідач, скориставшись правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з тих підстав, що відповідно до п. 6.18 Правил користування електричною енергією з новим споживачем укладаються договори відповідно до законодавства України, цих правил та нормативно-технічних документів після розірвання договорів із споживачем, який звільняє приміщення. В свою чергу, між державним підприємством "НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ МІСТОБУДУВАННЯ" та відповідачем укладено договір про постачання електричної енергії від 20.05.2010 № 31526, згідно з яким здійснюється електропостачання на об'єкті за адресою: м. Київ, бульв. Лесі Українки, 26 (літ А). Крім того, в порядку адміністративного судочинства визнано протиправним та скасоване свідоцтво про право приватної власності на вказане вище приміщення, а питання про повернення майна з балансу державного підприємства "НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ МІСТОБУДУВАННЯ" на баланс позивача на даний час не вирішене.

В поданих до суду письмових поясненнях державного підприємства "НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ МІСТОБУДУВАННЯ" вказані аналогічні підстави для відмови в задоволенні позову, які наведені відповідачем в поданому до суду відзиві.

Представником міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України подані до суду пояснення, в яких останній повідомляє суд про те, що останнім здійснюються дії по реалізації наказу міністерства від 23.02.2015 № 37.

В судовому засіданні 28.03.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи уповноваженого представника позивача, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між державним підприємством "НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ МІСТОБУДУВАННЯ", як споживачем, та акціонерною енергопостачальною компанією "КИЇВЕНЕРГО", правонаступником якої є публічне акціонерне товариство "КИЇВЕНЕРГО", як постачальником, (далі - відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії від 20.05.2010 № 31526 відповідно предмету якого відповідач продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок останнього за його об'єктами згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід'ємною частиною, а споживач сплачує відповідачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Відповідно до вказаного договору здійснюється електропостачання об'єкта за адресою: м. Київ, бульв. Лесі Українки, 26-А.

Листом від 19.06.2015 № 03-337 позивач звернувся до відповідача з проханням укласти договір про постачання електричної енергії до нежитлової будівлі позивача (м. Київ, бульв. Л. Українки, 26-А), посилаючись на довідку Київського міського БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 09.10.2014 № 7731 та наказ міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 23.02.2015 № 37, яким скасовано наказ від 31.03.2010 № 116.

Відповідачем на вказаний вище лист надана відповідь від 13.07.2015 № 34КД/522/2828, з якої вбачається, що останній не заперечує щодо укладення нового договору на постачання електричної енергії за умови розірвання договору зі споживачем, який звільняє приміщення та надання документів, відповідно до "Правил користування електричною енергією" затверджених постановою національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (далі - ПКЕЕ).

Спір між сторонами судового процесу, на думку позивача, виник внаслідок того, що в результаті неодноразових письмових звернень відповідачем не здійснено дій по укладенню договору на постачання електричної енергії, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогами про зобов'язання відповідача укласти договір на постачання електричної енергії між позивачем та відповідачем.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Згідно положень ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Суб'єктами господарювання державного сектора економіки є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб'єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів.

Держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб'єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Управління об'єктами державної власності відповідно до закону здійснюють Кабінет Міністрів України і, за його уповноваженням, центральні та місцеві органи виконавчої влади. У випадках, передбачених законом, управління державним майном здійснюють також інші суб'єкти.

Виходячи із наведеного, право господарського відання щодо певного державного майна виникає у державного підприємства на підставі відповідного акту уповноваженого державного органу, зокрема, наказу міністерства, в управлінні якого перебуває дане державне підприємство.

На підставі розпорядження кабінету міністрів України "Про передачу нерухомого майна позивачу від 01.03.2010 № 355-р було видано наказ міністерства регіонального розвитку та будівництва України "Про передачу нерухомого майна" від 31.03.2010 № 116, відповідно до якого передано від позивача на баланс третьої особи-2 нерухоме майно (нежитлові приміщення) загальною площею 9.854,2 кв. м., за адресою м. Київ, бул. Л.Українки 26 "А".

Наказом міністерства регіонального розвитку та будівництва України (далі - Мінрегіон) від 21.08.2010 № 329 "Про закріплення нежитлових приміщень" нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: 01133, м Київ, бульвар Л. Українки, 26-А, загальною площею 9.854,2 кв. м. закріплено за державним підприємством "НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ МІСТОБУДУВАННЯ" на праві господарського відання.

В свою чергу, наказом Мінрегіону від 23.02.2015 № 37 скасовано накази останнього "Про передачу нерухомого майна" від 31.03.2010 № 116 та "Про закріплення нежитлових приміщень" від 21.08.2010 № 329. Також, зазначеним наказом від 23.02.2015 рекомендовано позивачу та державному підприємству "НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ МІСТОБУДУВАННЯ" в місячний термін вирішити питання щодо розміщення підрозділів останнього в приміщеннях позивача на умовах оренди.

Однак, на момент вирішення спору по суті Мінрегіоном не вирішено питання по реалізації наказу останнього від 23.02.2015 № 37 та не врегульоване питання про повернення нежитлових приміщень загальною площею 9.854,2 кв. м., за адресою м. Київ, бул. Л.Українки 26 "А" з балансу державного підприємства "НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ МІСТОБУДУВАННЯ" на баланс позивача та не створено відповідну комісію з передачі вказаного майна.

Відповідно до інформаційної довідки, яка наявна в матеріалах справи у вигляді копії, нежитлове приміщення загальною площею 9.854,2 кв. м., за адресою м. Київ, бул. Л.Українки 26 "А" зареєстроване за позивачем на підставі свідоцтва про право власності, виданого головним управлінням комунальної власності м. Києва від 09.12.2010 (наказ від 09.12.2010 № 1115-В).

В свою чергу, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.03.2011 у справі № 2а-18639/10/2670, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2012 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.10.2013, визнано протиправним та скасовано наказ від 09.12.2010 № 1115-В головного управління комунальної власності м. Києва, визнано протиправним та скасовано свідоцтво про право приватної власності від 09.12.2010 головного управління комунальної власності м. Києва на нежилі приміщення позивача, загальною площею 9.854,2 кв. м., за адресою м. Київ, бул. Л.Українки 26 "А".

Постановою відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 18.05.2015 № ВП 47529891 відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.11.2014 № 2а-18639/10/2670 про зобов'язання КП Київське БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна скасувати державну реєстрацію в електронному реєстрі від 15.12.2010 прав власності на нерухоме майно, номер витягу 28372119, реєстраційний номер 32374522, номер запису 215-З в книзі д.6з-282, як приватна власність за позивачем.

Приписами частини 4 статті 334 Цивільного кодексу України встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відтак, відомості, які містяться в інформаційній довідці, яка наявна в матеріалах справи є невірними, оскільки реєстрацію права власності на нежилі приміщення загальною площею 9.854,2 кв. м., за адресою м. Київ, бул. Л.Українки 26 "А", визнано незаконною та скасовано в порядку адміністративного судочинства.

Листом від 06.11.2015 № 8/21-134-15 Мінрегіон повідомив відповідача про те, що енергопостачальні компанії мають право укладати договори на постачання електричної енергії виключно з особами, речові права яких зареєстровані у відповідності до закону і така реєстрація є чинною на момент укладення відповідного договору.

Згідно з п. 6.18 ПКЕЕ, з новим споживачем укладаються договори відповідно до вимог законодавства України, зокрема цих Правил та нормативно-технічних документів після розірвання договорів із споживачем, який звільняє приміщення.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що задоволення позову буде передчасним, оскільки на момент вирішення спору по суті нежитлові приміщення загальною площею 9.854,2 кв. м., за адресою м. Київ, бул. Л.Українки 26 "А" фактично знаходяться на балансі державного підприємства "НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ МІСТОБУДУВАННЯ", в свою чергу, у якого з відповідачем укладений договір про постачання електричної енергії від 20.05.2010 № 31526, який на даний час є діючим, тобто позивач буде мати можливість укласти новий договір про постачання електричної енергії тільки після розірвання договору від 20.05.2010 № 31526 та вирішення Мінрегіоном питань з реалізації наказу останнього від 23.02.2015 № 37 та повернення нежитлових приміщень загальною площею 9.854,2 кв. м., за адресою м. Київ, бул. Л.Українки 26 "А" з балансу державного підприємства "НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ МІСТОБУДУВАННЯ" на баланс позивача.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04 квітня 2016 року

Суддя С.В. Балац