РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2016Справа №910/30279/15

За позовомДержавного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця»
До Приватного акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод ім. Січневого повстання 1918 року»
Про зобов'язання вчинити дії та стягнення 10 711, 70 грн.
Суддя Борисенко І.І. Представники:

Від позивача Будова Н.М. - за дов.;

Від відповідача Писанко О.І. - за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить:

- Зобов'язати відповідача виконати гарантійний ремонт електричних машин: тягових двигунів заводські №85262/5439, №25059/69114, двигун компресора АОСВ заводський №382, асинхронних розчіплювачів фаз заводські №0326, №1031 та повернути їх в моторвагонне депо Фастів-1 в місячний термін;

- стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 7 719, 62 грн. та 3 002, 08 грн. штрафу за Договором №ПЗ/НРП-12896/НЮ на проведення капітального ремонту лінійного обладнання від 27.04.2012.

28.12.2015 відповідач через загальний відділ діловодства господарського суду подав відзив на позов, відповідно до якого просив суд відмовити позивачу у задоволені позову та застосувати спеціальну позовну давність в один рік щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

26.01.2016 відповідач через загальний відділ діловодства господарського суду подав суду копію акту звірки обладнання (електричні машини), яке знаходиться на гарантійному ремонті на ПрАТ «КЕВРЗ» та не повернені в моторвагонне депо Фастів-1 станом на 18.12.2015.

09.02.2016 відповідач через загальний відділ діловодства господарського суду подав суду додатковий відзив, відповідно до якого обґрунтував свою правову позицію щодо заперечень проти задоволення позовних вимог.

09.02.2016 позивач через загальний відділ діловодства господарського суду подав суду заперечення на відзив, відповідно до яких зазначив про необґрунтованість позиції відповідача та просив суд задовольнити позовні вимоги повністю.

11.02.2016 відповідач подав суду відзив разом з наказами по підприємству про порядок роботи у неробочі дні.

22.02.2016 відповідач через загальний відділ діловодства господарського суду подав суду відзив разом з наказами по підприємству про порядок роботи у неробочі дні.

22.02.2016 позивач через загальний відділ діловодства господарського суду подав суду пояснення, відповідно до яких зазначив, що відповідач зобов'язання по виконанню гарантійного ремонту електричних машин: тягових двигунів заводські №85262/5439, №25059/69114, двигун компресора АОСВ заводський №382, асинхронних розчіплювачів фаз заводські №0326, №1031 та зобов'язання повернути їх в моторвагонне депо Фастів-1 виконав повністю, тому позивач просив суд припинити з цих підстав провадження по справі в цій частині, а витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Стосовно нарахування пені та штрафу позивач у своїх поясненнях зазначив, що вони нараховані обґрунтовано, тому вимоги про їх стягнення підлягають задоволенню, а спеціальний строк позовної давності щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) не може бути застосований судом, в зв'язку з тим, що позивач його не пропустив.

17.03.2016р. Відповідач звернувся до суду з клопотанням про зміну назви підприємства, в зв'язку із перейменуванням підприємства з Приватного акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод ім. Січневого повстання 1918 року» на Приватне акціонерне товариство «Київський електровагоноремонтний завод». Суду надані докази, що відповідні зміни зареєстровані у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 02.02.2016р.

Дослідивши подане Відповідачем клопотання суд вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У даному випадку відбулось зміна найменування Відповідача (зміна правового статусу однієї й тієї ж самої особи), а не правонаступництво, яке передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, що не потребує вчинення господарським судом процесуальної дії, зазначеної в статті 25 ГПК України.

Відповідно до пункту 1.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України "Про акціонерні товариства"). Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

З огляду на наведене, суд дійшов до висновку, що вірним найменуванням Відповідача слід вважати - Приватне акціонерне товариство «Київський електровагоноремонтний завод».

За клопотанням позивача та відповідача, з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, спір у даній справі вирішено у строк у відповідності п. 3 ст. 69 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2012 року між Позивачем та Відповідачем був укладений договір №ПЗ/НРП-12896/НЮ на проведення капітального ремонту лінійного обладнання (надалі - Договір).

Згідно умов Договору Позивач доручає, а Відповідач приймає на себе зобов'язання виконати капітальний ремонт лінійного обладнання.

Відповідно до умов Договору, Відповідачем було проведено капітальний ремонт електричних машин: тягових двигунів заводські №85262/5439, №25059/69114, двигун компресора АОСВ заводський №382, асинхронних розчіплювачів фаз заводські №0326, №1031, приписки моторвагонного депо Фастів-1, яке є відокремленим підрозділом Позивача.

Однак, матеріалами справи доведено, що в 2012-2014 роках вказане обладнання, в гарантійний термін експлуатації, неодноразово виходило з ладу, що позбавило можливості його експлуатувати.

Відповідно до актів-рекламацій та визнаних претензій електричні машини: тягові двигуни заводські №85262/5439, №25059/69114, двигун компресора АОСВ заводський №382, асинхронних розчіплювачів фаз заводські №0326, №1031 відправлені на гарантійний ремонт до Відповідача, що підтверджується актом від 16.02.2015.

Відповідно до Акту звірки обладнання (електричні машини), яке знаходиться на гарантійному ремонті у Відповідача від 16.02.2015, Відповідачем не було проведено гарантійний ремонт вище вказаним електричним машинам та не повернуто їх в моторвагонне депо Фастів-1.

З цих підстав Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про зобов'язання відповідача виконати гарантійний ремонт електричних машин: тягових двигунів заводські №85262/5439, №25059/69114, двигун компресора АОСВ заводський №382, асинхронних розчіплювачів фаз заводські №0326, №1031 та повернути їх в моторвагонне депо Фастів-1 в місячний термін.

Проте, в процесі розгляду справи, Позивачем були надані пояснення по справі, відповідно до яких він просив суд припинити провадження у справі в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача виконати гарантійний ремонт електричних машин: тягових двигунів заводські №85262/5439, №25059/69114, двигун компресора АОСВ заводський №382, асинхронних розчіплювачів фаз заводські №0326, №1031 та повернути їх в моторвагонне депо Фастів-1 в місячний термін, оскільки Відповідач зобов'язання по виконанню гарантійного ремонту електричних машин: тягових двигунів заводські №85262/5439, №25059/69114, двигун компресора АОСВ заводський №382, асинхронних розчіплювачів фаз заводські №0326, №1031 та зобов'язання повернути їх в моторвагонне депо Фастів-1 виконав повністю.

Так, судом встановлено, що:

- 18.12.2015 замість тягового двигуна заводський №85262/5439 Відповідач

поставив Позивачу тяговий двигун заводський №15494/836;

- 16.09.2015 замість тягового двигуна заводський №25059/69114 Відповідач поставив Позивачу тяговий двигун заводський №7703

- 09.09.2015 замість двигуна компресора АОСВ заводський №382 Відповідач

поставив Позивачу двигун компресора АОСВ заводський №266402;

- 21.05.2015 замість асинхронного розчіплювала фаз заводський №0326 Відповідач

поставив асинхронний розчіплював фаз заводський №1095;

- 29.05.2015 замість асинхронного розчіплювала фаз заводський №1031 Відповідач поставив асинхронний розчіплював фаз заводський №2821.

Отже, Відповідачем були виконані зобов'язання по виконанню гарантійного ремонту електричних машин в повному обсязі, тобто в цій частині відсутній предмет спору між сторонами спору.

В зв'язку з зазначеним, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача виконати гарантійний ремонт електричних машин: тягових двигунів заводські №85262/5439, №25059/69114, двигун компресора АОСВ заводський №382, асинхронних розчіплювачів фаз заводські №0326, №1031 та повернення їх в моторвагонне депо Фастів-1 в місячний термін підлягають припиненню на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, судом встановлено, що відпали підстави для розгляду позовних вимог щодо зобов'язання відповідача виконати гарантійний ремонт електричних машин: тягових двигунів заводські №85262/5439, №25059/69114, двигун компресора АОСВ заводський №382, асинхронних розчіплювачів фаз заводські №0326, №1031 та повернути їх в моторвагонне депо Фастів-1 в місячний термін, а тому провадження по розгляду даної позовної вимоги слід припинити на підставі п. 1-1 ст.80 ГПК України, за відсутністю предмету спору в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 7 719, 62 грн. та 3 002, 08 грн. штрафу за Договором №ПЗ/НРП-12896/НЮ на проведення капітального ремонту лінійного обладнання від 27.04.2012, суд зазначає наступне:

За правилами ст. 208 ЦК України правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма, належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст. 546 ЦК України неустойка є одним з видів забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з зазначених норм закону, згоди щодо застосування такого виду відповідальності, як штраф та пеня, сторони мають досягти у письмовому вигляді.

Відповідно до умов п. 7.2. Договору, сторони дійшли згоди, що за несвоєчасну видачу об'єктів з ремонту згідно з умовами даного договору, Відповідач сплачує Позивачу пеню в розмірі 0, 1% від ціни одиниці ремонту об'єкту, що зазначена в додатку 1, за кожну прострочену добу затримки, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% одиниці ремонту. Окрім цього, Відповідач сплачує Позивачу неотриманий прибуток (упущену вигоду) на підставі калькуляції, яка складається за період простою об'єктів капітального ремонту з вини Відповідача.

Тобто в Договорі чітко зазначено право Позивача на стягнення з Відповідача неустойки (штрафу, пені) саме за неналежне виконання зобов'язань з капітального ремонту, а не гарантійного.

Як вбачається з тексту Договору, укладеного між Позивачем та Відповідачем, письмової згоди про застосування відповідальності у вигляді штрафу та пені за неналежне виконання саме гарантійного ремонту, відповідно до ст. 231 ГК України сторони не досягли, а тому, вимога Позивача стягнути з Відповідача пеню в сумі 7 719, 62 грн. та штрафу в сумі 3 002, 08 грн. за порушення виконання зобов'язання визнається судом необґрунтованою.

При цьому, посилання позивача на норми ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, з урахуванням якої він вимагає стягнути з Відповідача зазначені штраф та пеню, суд визнає помилковими з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Зазначеною нормою врегульований лише розмір неустойки, проте вона не відміняє дію норм закону, якими встановлена обов'язкова письмова форма для згоди сторін щодо застосування такого виду відповідальності як неустойка (штраф, пеня).

Враховуючи, що у тексті Договору сторони не дійшли згоди щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) за неналежне зобов'язання по виконанню гарантійного ремонту, вимоги Позивача про стягнення з Відповідача пені в розмірі 7 719, 62 грн. та штрафу в розмірі 3 002, 08 грн. задоволенню не підлягають як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону та умовах Договору.

Що стосується заявлених представником Відповідача клопотань у поданих ним відзивах по справі про застосування строків позовної давності до позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 7 719, 62 грн. та штрафу у розмірі 3 002, 08 грн., суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 258 ЦК України встановлено, що спеціальна позовна давність, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється тривалістю в один рік.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (стаття 261 Цивільного кодексу України).

Пунктами 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 №18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З урахуванням наведеного, оскільки суд відмовляє Позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені та штрафу по суті в зв'язку з їх безпідставністю, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Витрати по оплаті судового збору за позовними вимогами про зобов'язання виконати гарантійний ремонт об'єктів ремонту, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на обидві сторони спору, оскільки Відповідач свої зобов'язання щодо гарантійного ремонту чотирьох об'єктів ремонту виконав до звернення позивача до суду та гарантійний ремонт одного об'єкту ремонту - після звернення позивача до суду.

Витрати по оплаті судового збору за позовними вимогами щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на Позивача.

Керуючись ст. 49, п.1-1 ст.80, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В частині позовних вимог щодо зобов'язання Приватне акціонерне товариство «Київський електровагоноремонтний завод» виконати гарантійний ремонт електричних машин провадження у справі припинити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод» (03049 м. Київ-49, вул. Ползунова, 2; Код: 00480247) на користь Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (01601, м. Київ-30, вул. Лисенка, 6; Код: 04713033) судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

В частині позовних вимог щодо стягнення пені та штрафу відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.03.2016р.

Суддя І.І.Борисенко