ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р.Справа № 922/469/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Шевляковій К.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Килими України", м. Харків
до Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_2 ворота", м. Харків третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Факторинг ПРО", м. Полтава
про визнання недійсним договору
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

третьої особи - ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року до господарського суду Харківської області з позовом до ПАТ "ОСОБА_2 Ворота" (далі - відповідач) звернулось ТОВ "Килими України" (далі - позивач). У позові останній просив суд визнати недійсним іпотечний договір № 07-238 від 30.08.2007 року, що був укладений між позивачем та відповідачем та скасувати запис про заборону на нерухоме майно, внесений до Єдиного державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна 30.08.2007 року за №5576896. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 22.02.2016 року було порушено провадження у справі та її розгляд був призначений на 02.03.2016 року о 10:15 год.

Ухвалою від 02.03.2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг ПРО". Цією ж ухвалою розгляд справи був відкладений до 14.03.2016 року до 11:00 год.

12.03.2016 року до господарського суду від третьої особи надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона проти позову заперечує, просить суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Наданий відзив досліджений судом та долучений до матеріалів справи.

У судовому засіданні 14.03.2016 року представник позивача підтримав позов та просив суд його задовольнити.

Присутні у судовому засіданні 14.03.2016 року представники відповідача та третьої особи проти позову заперечували, просили суд в позові відмовити з мотивів викладених у відзивах на позовну заяву.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено доданими до матеріалів справи доказами, 30 серпня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю КИЛИМИ УКРАЇНИ () та Публічним акціонерним товариством ОСОБА_2 ВОРОТА () було укладено іпотечний договір № 07-238, відповідно до умов якого позивач передав, на забезпечення вимог відповідача за договором № 333 на мультивалютну кредитну лінію (відновлювальну) від 30.08.2007 року, в іпотеку, відповідачу наступне нерухоме майно: нежитлові будівлі літ. АА-8 площею 15 303,9 кв.м. та літ. АБ-1 площею 11 439,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, будинок 13-Б.

Від імені позивача вказаний договір підписано директором Товариства ОСОБА_5

Зазначені дії вчинено директором на підставі рішення загальних зборів учасників позивача (протокол № 23 від 17.08.2007 року), відповідно до якого:

- вирішено укласти з відповідачем кредитний договір у вигляді мультивалютної відновлювальної кредитної лінії у сумі 10 100 000,00 грн.;

- вирішено передати у заставу нежитлові будівлі літ. АА-8 площею 15 303,9 кв.м. та літ. АБ-1 площею 11 439,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, будинок 13-Б;

- уповноважено на підписання договору кредиту та договору застави директора ОСОБА_5.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно чч. 2, 4 ст. 62 Закону України Про господарські товариства дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Таке право загальних зборів учасників товариства з необхідністю передбачає право як уповноважити виконавчий орган товариства на здійснення певних юридичних дій від імені товариства, так і право цих зборів обмежити повноваження виконавчого органу аж до заборони йому вчиняти певні дії та/або встановлення умов їх вчинення (в тому числі необхідність отримання згоди загальних зборів на їх вчинення).

Судом встановлено та підтверджено наявним в матеріалах справи витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ КИЛИМИ УКРАЇНИ (протокол № 23 від 17 серпня 2007 року) було уповноважено директора позивача на передання відповідного нерухомого майна (нежитлові будівлі літ. АА-8 площею 15 303,9 кв.м. та літ. АБ-1 площею 11 439,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, будинок 13-Б) у заставу лише один раз, адже загальні збори уповноважили директора позивача підписати лише один договір про передання цього нерухомого майна в іпотеку, і це право директор позивача здійснив, уклавши договір про зміни від 17 серпня 2007 року до договору іпотеки № 1230 від 03 листопада 2006 року.

При цьому суд наголошує, що оскільки рішенням загальних зборів учасників ТОВ КИЛИМИ УКРАЇНИ (протокол № 23 від 17 серпня 2007 року) було спеціально уповноважено директора позивача на передання вказаного нерухомого майна у заставу лише один раз, то тим самим загальні збори відповідно до ч. 1 ст. 98 ЦК України, обмежили на подальше передбачене статутом позивача право директора позивача укладати договори щодо передання відповідного нерухомого майна в заставу (іпотеку) без згоди загальних зборів позивача.

Водночас судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази уповноваження директора позивача на підписання спірного договору іпотеки № 07-238 від 30.08.2007 року, що дозволяє дійти висновку, що вчинивши від імені позивача цей правочин директор ТОВ КИЛИМИ УКРАЇНИ діяв з перевищенням наданих йому повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Статтею 215 Цивільного кодексу встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними № 9 від 06.11.2009 року визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмету і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Суд відхиляє доводи відповідача та третьої особи про те, що ПАТ ОСОБА_2 Ворота не є належним відповідачем по справі та щодо наявності підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Судом встановлено, що відповідач вказаний стороною спірного договору іпотеки, тобто здійснював його укладення, а отже, є належним відповідачем по справі.

Щодо заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, судом встановлено, що будь-які підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні, а сама заява є необґрунтованою.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у Постанові від 18 березня 2015 року по справі 6-30цс15 початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, судом встановлено, що перебіг позовної давності по вимогах позивача має розпочинатись з моменту вчинення відповідачем дій, як свідчать про оцінювання ним як дійсного спірного договору іпотеки (який є недійсним (нікчемним) як укладений представником (директором) позивача без належних на то повноважень), що проявилось у тому, що 28 листопада 2014 року відповідач уклав договір про відступлення прав іпотекодержателя. Саме з вказаної дати права та законні інтереси позивача є порушеними (оспореними), а тому перебіг строку позовної давності по заявлених позивачем в розглядуваній справі позовних вимогах почався з 28 листопада 2914 року. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів відповідача та третьої особи про сплив позовної давності.

Задовольняючи вимоги позивача про скасування запису про заборону на нерухоме майно суд виходить з приписів ст. 216 ЦК України згідно яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, не спростованими відповідачем та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним іпотечний договір № 07-238 від 30 серпня 2007 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю КИЛИМИ УКРАЇНИ () та Публічним акціонерним товариством ОСОБА_2 ВОРОТА () і посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за р.н. 1-2540.

Скасувати запис про заборону на нерухоме майно, внесений до Єдиного державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна 30.08.2007 року о 19 год. 09 хв. За № 5576896 на підставі іпотечного договору № 07-238 від 30 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 1-2540, реєстровий номер заборони 1-2541.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_2 Ворота" (61200, м. Харків, пр. Науки, 36, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Килими України (61036, м. Харків, вул. Морозова, 13-Б, к. 205, ) - 2756,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_7