ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2016 року Справа № 915/81/16

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi ОСОБА_1,

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника прокуратури: ОСОБА_2 посв. від 13.08.2015,

представника позивача: не зявився,

представника відповідача-1: ОСОБА_3 дов. Від 29.02.2016 (у судовому засіданні 24.03.2016),

представника відповідача-2: ОСОБА_4 договір від 01.03.2016 (у судовому засіданні 24.03.2016),

ОСОБА_5 голова ф/г «Роздол» (у судовому засіданні 24.03.2016),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області (56500, Миколаївська обл., м.Вознесенськ, пр.Урсулова, 2) в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області

(54034, м.Миколаїв, пр.Миру, 34),

до відповідача-1: Вознесенської районної державної адміністрації

(56500, Миколаївська обл., м.Вознесенськ, пл.Центральна, 1),

до відповідача-2: Фермерського господарства «Роздол»

(56570, Миколаївська обл., Вознесенський р-н, с.Дорошівка),

про: 1) визнання незаконним та скасування розпорядження голови Вознесенської райдержадміністрації від 19.08.2011 №310-р „Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду на 49 років фермерському господарству «Роздол» для ведення фермерського господарства із земель не наданих у власність чи користування в межах території Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області;

2) визнання недійсним на майбутнє договору оренди земельної ділянки, укладеного між Вознесенською районною державною адміністрацією та фермерським господарством «Роздол», який зареєстровано у відділі Держкомзему у Вознесенському районі 16.12.2011 за №№02385, 02386;

3) зобовязання фермерське господарство «Роздол» повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності площею 35,6877 га, розташовану в межах території Дорошівської сільської ради Вознесенського району із якої: 31,6349 га - з кадастрових номером :03:000:0471 та 4,0528 га з кадастровим номером :03:000:0470, -

в с т а н о в и в:

Вознесенська місцева прокуратура Миколаївської області звернулася до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області з позовом до Вознесенської районної державної адміністрації та Фермерського господарства «Роздол» про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Вознесенської райдержадміністрації від 19.08.2011 №310-р «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду на 49 років фермерському господарству «Роздол» для ведення фермерського господарства із земель не наданих у власність чи користування в межах території Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області»; визнання недійсним на майбутнє договору оренди земельної ділянки, укладеного між Вознесенською районною державною адміністрацією та фермерським господарством «Роздол», який зареєстровано у відділі Держкомзему у Вознесенському районі 16.12.2011 за №№02385, 02386 та зобовязання фермерське господарство «Роздол» повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності площею 35,6877 га, розташовану в межах території Дорошівської сільської ради Вознесенського району із якої: 31,6349 га - з кадастрових номером :03:000:0471 та 4,0528 га з кадастровим номером :03:000:0470.

В обґрунтування своїх вимог прокуратура у позовній заяві та додаткових поясненнях (а.с.119-122,125,126) посилається на те, що розпорядження голови Вознесенської райдержадміністрації від 19.08.2011 №310-р прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки згідно зі ст.124 Земельного Кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених ч.ч.2, 3 ст.134 цього Кодексу. Частиною 2 статті 134 вказаного Кодексу передбачено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) права на земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Тобто, передача громадянину земельної ділянки для ведення фермерського господарства здійснюється без проведення земельних торгів (аукціону) тоді, коли земельна ділянка передається громадянину, який виявив бажання займатися фермерським господарством саме для створення цього господарства як юридичної особи та реєстрації його у встановленому законом порядку, а не для розширення вже існуючого фермерського господарства. Отже, без конкурентних засад (земельних торгів) земельні ділянки передаються в оренду для ведення фермерського господарства лише громадянам. Фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства. Враховуючи, що фермерське господарство на момент прийняття оскаржуваного рішення Вознесенської райдержадміністрації вже набуло статусу юридичної особи та мало у своєму користуванні земельну ділянку, подальше отримання земель в оренду без проведення земельних торгів суперечить вимогам ст.ст. 124, 134 ЗК України та є підставою для визнання незаконним та скасування розпорядження райдержадміністрації від 19.08.2011 №310-р.

Враховуючи те, що на підставі незаконного розпорядження між Вознесенською райдержадміністрацією та Фермерським господарством «Роздол» укладено договір оренди спірної земельної ділянки, прокуратура, керуючись приписами ст.ст.16, 203, 215 Цивільного кодексу України, ст.ст.20, 207 Господарського кодексу України та ст.152 ЗК України, вважає, що спірний договір підлягає визнанню недійсним.

Статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 152 Земельного Кодексу України одним із способів захисту судом цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до інформації управління Держгеокадастру у Вознесенському районі спірна земельна ділянка відноситься до земель державної власності сільськогосподарського призначення, розпорядження якими згідно ст.122 Земельного Кодексу України здійснює центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин в області. Прокуратура вважає, що наведені нею обставини незаконної передачі спірної земельної ділянки викликають необхідність її повернення належному власнику - Головному управлінню Держгеокадастру в області.

Позивачем - Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області у адресованому суду листі №9-14-0.6-3417/2-16 від 24.02.2016 (а.с.117, 118) викладена наступна правова позиція.

Згідно вимог ч.4 ст.122 Земельного кодексу України (в редакції Закону №5245-VI від 06.09.2012) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, зазначених Земельним кодексом України, на території Миколаївської області на підставі Положення про Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №14 від 03.03.2015. До прийняття вищезазначених нормативно-правових актів (до 01.01.2013) відповідно до вимог п.12 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України повноваження щодо розпорядження землями за межами населених пунктів здійснювати відповідні органи виконавчої влади (Вознесенська райдержадміністрація).

Відповідно до вимог п.«а» ч.3 ст.22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Тобто, надання земельної ділянки ФГ «Роздол» для ведення фермерського господарства не відповідає вимогам статті 22 Земельного кодексу України.

Відповідно до вимог пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» №509-VI від 16.09.2008 (в редакції Закону N 2367-УІ від 29.06.2010) прийняті і не виконані до набрання чинності цим Законом рішення відповідних органів виконавчої влади або місцевого самоврядування про погодження місця розташування обєкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом, а розроблені відповідні до цих рішень проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розглядаються в установленому законом порядку. Передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів). Як вбачається з позовної заяви, розпорядження про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ФГ «Роздол» було прийнято Вознесенською райдержадміністрацією 16.06.2006 за №-р (зі змінами внесеними розпорядженням від 20.06.2007 № 273). Розпорядження про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання в оренду ФГ «Роздол» земельної ділянки було прийнято Вознесенською райдержадміністрацією 19.08.2011 за №310-р. Договори оренди земельних ділянок укладені між Вознесенською райдержадміністрацією та ФГ «Роздол» було зареєстровано в Державному реєстрі земель 16.12.2011. Враховуючи вищенаведене, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області вважає, що в даному випадку відведення ФГ «Роздол» земельних ділянок без проведення земельних торгів не може бути підставою для звернення до Господарського суду Миколаївської області.

Позивачем також заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника Головного управління.

Відповідач - Вознесенська районна державна адміністрація у відзиві (а.с.86-90) проти позовних вимог заперечує з наступних підстав.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» голови райдержадміністрації видають розпорядження. Акти місцевих державних адміністрацій індивідуальної дії, прийняті в межах їх повноважень, набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо самими актами не встановлено пізніший строк введення їх у дію. Так прийнятими розпорядженнями голови Вознесенськ райдержадміністрації від 16.06.2006 № 371-р, зі змінами внесеними розпорядженням від 20.06.2007 № 273-р, селянському (фермерському) господарству «Роздол» надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 36,9 га земель, із яких 33,4 га ріллі, 3,50 га кормових угідь, із земель запасу Дорошівської сільської ради за межами населеного пункту для розширення господарства. Дане розпорядження на момент виготовлення та затвердження вищевказаної документації не було скасоване ні вищестоящим органом управління, ні в судовому порядку, як то передбачено статтею 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

Розпорядженням голови Вознесенської райдержадміністрації від 19.08.2011 №310-р затверджений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок на 49 років фермерському господарству «Роздол» для ведення фермерського господарства із земель не наданих у власність чи користування в межах території Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та передано в оренду земельну ділянку загальною площею 35,6877 га ріллі. В порядку ст..ст.186, 186-1 Земельного кодексу України підставою для затвердження проекту є висновок комісії з розгляду питань повязаних з погодженням документації із землеустрою у Вознесенському районі. Для розгляду питань, повязаних з погодженням документації із землеустрою, в Вознесенському районі створена комісія розпорядженням голови райдержадміністрації від 23.04.2010 №172-р. До складу Комісії увійшли уповноважені районного органу земельних ресурсів, містобудування та архітектури, природоохоронного та санітарно-епідеміологічного органу, органу охорони культурної спадщини. До повноважень Комісії належало забезпечення погодження документації із землеустрою відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Результати роботи Комісії оформлюються висновком. Розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок фермерському господарству «Роздол» в оренду на 49 років комісія дійшла висновку від 29.07.2011 № 42 про погодження проекту землеустрою і вважає за можливе відвести земельну ділянку загальною площею: 35,6877 га землі сільськогосподарського призначення (рілля богарна) для ведення фермерського господарства із земель не наданих у власність чи користування в межах території Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області. Підставою відмови у погодженні документації із землеустрою може бути невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, що комісією не встановлено (пункт 7 статті 186-1 Земельного кодексу України).

Твердження Вознесенської місцевої прокуратури про порушення статті 134 Земельного кодексу України про обовязковість продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності на конкурентних засадах (земельних торгах) у відношенні до передачі земельної ділянки в оренду ФГ «Роздол» є безпідставним, оскільки Законом України № 2367-VI від 29.06.2010 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державного регулювання у сфері будівництва житла» вказано, що прийняті і не виконані до набрання чинності цим Законом рішення відповідних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про погодження місця розташування обєкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом, а розроблені відповідно до цих рішень проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розглядаються в установленому законом порядку. Передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів). Вищевказаний закон набрав чинності 23.07.2010. Термін в 2 роки, на який було продовжено право затвердження документації закінчився 23.07.2012, а проект землеустрою затверджений в серпні 2011 року. Крім цього в 2011 році на момент затвердження проекту землеустрою та надання земель в оренду фермерському господарству законодавством України, яке діяло на той час не було врегульовано порядку проведення земельних торгів (аукціонів). Лише діяла норма права, а саме стаття 135 Земельного Кодексу України, пункт 1 якої визнано неконституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду №10-рп/2008 від 03.06.2008. Порядок проведення земельних торгів було врегульовано Законом України від 05.07.2012 №5077-УІ «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо порядку проведення земельних торгів у формі аукціону», який набув чинності 19.08.2012.

Оскільки фермерське господарство «Роздол» при укладенні договору оренди розраховувало на проведення господарської діяльності на довготривалий термін, а саме на 49 років (термін дії договору оренди землі) вважаємо, що діями Вознесенської місцевої прокуратури може бути нанесено значний збиток фермерському господарству, та є втручанням в їх господарську діяльність, що заборонено статтею 32 Закону України «Про фермерське господарство», а місцевий бюджет недоотримає платежі у вигляді орендної плати за землю. Згідно довідки фінансового управління Вознесенської райдержадміністрації ФГ «Роздол» сплатило податків і зборів з 2011 по 2015 роки загальну суму 61673,2 грн.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Оскільки в позовних вимогах Вознесенською місцевою прокуратурою не вказано які інтереси держави порушені при затвердженні землевпорядної документації та укладання договору оренди землі для ведення фермерського господарства, не вказано яким чином неналежно здійснено повноваження Головним Управлінням Держгеокадастру України в Миколаївській області вважаємо позовні вимоги безпідставними.

Крім того, у відзиві відповідачем заявлено про пропуск прокуратурою строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки Вознесенська місцева прокуратура щомісячно отримує копії всіх прийнятих розпоряджень Вознесенської райдержадміністрації на підставі вимоги Вознесенської міжрайонної прокуратури №28вих від 09.01.2009, тобто була цілком обізнана щодо їх прийняття, ще у 2011 році. Крім того, згідно вимоги Вознесенської міжрайонної прокуратури №(15-15)3838вих-12 від 14.08.2012 щодо надання переліку фермерських господарств наявних на території Вознесенського району, відповідачем-1 було надано інформацію за №3078/02-05-3 від 21.08.2012 про всі фермерські господарства та земельні ділянки, якими вони користуються на території району, у тому числі ФГ «Роздол».

Обізнаним з питань землекористування фермерськими господарствами району, а саме: підстав користування, площі земельних ділянок, назви фермерських господарств, на момент укладання договору між Вознесенською райдержадміністрацією та ФГ «Роздол», також було і Головне управління Держгеокадастру у Вознесенському районі, оскільки Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі щороку станом на 1 січня надається до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області інформація про укладені та діючі договори оренди землі державної форми власності сільськогосподарського призначення в розрізі сільських, селищної рад, що підтверджується листом Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі №14-14.02-0.5-240/2-16 від 22.02.2016.

Відповідач фермерське господарство «Роздол» у відзиві (а.с.86-90) та додаткових поясненнях (а.с.65-70,127,128) проти позовних вимог також заперечує з наступних підстав:

- помилковим є висновок прокуратури, що без проведення земельних торгів земельні ділянки передаються лише громадянам, а не вже створеному фермерському господарству. У Законі України «Про фермерське господарство» не зазначено, що створене фермерське господарство має право отримати в оренду земельну ділянку лише за результатами проведення земельних торгів;

- стаття 124 Земельного кодексу України у новій редакції, якою передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, почала діяти з 14.10.2008 (у редакції Закону України №509-VІ від 16.09.2008). У ч.5 ст.137 Земельного Кодексу України, станом на дату винесення оскаржуваного розпорядження та укладання договору оренди земельної ділянки (із змінами, внесеними згідно із законами України №309-VI від 03.06.2008, №509-VІ від 16.09.2008, №3123-VІ від 03.03.2011 зазначено, що земельні торги проводяться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Станом на 2011 рік не існувало на законодавчому рівні порядку проведення земельних торгів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України та/або законом, який би затверджував механізм проведення торгів. Постановою Кабінету Міністрів України №394 від 17.04.2008 був затверджений Порядок проведення у 2008 році земельних аукціонів. Однак, Указом Президента України №639/2008 від 21.07.2008 дію цієї постанови було зупинено. Згідно рішенняя Конституційного Суду України №25-рп/2008 від 11.11.2008 положення пункту 1 цієї постанови визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) Зазначена постанова втратила чинність (згідно з постановок» Кабінету Міністрів України №931 від 12.10.2010). Лише з 19.08.2012 почав діяти ОСОБА_6 України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо порядку проведення земельних торгів у формі аукціону». З набуттям чинності даного закону ст.ст.135-139 Земельного Кодексу України викладені в іншій редакції якою передбачені умови та порядок проведення земельних торгів;

- в період дії оскаржуваного розпорядження та оспорюваного договору оренди пункт 1 розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України було доповнено абзацом другим, згідно із Законом України №509-VІ від 16.09.2008 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву», наступного змісту: у разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування обєкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 1 січня 2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів). Таким чином, у вознесенської районної державної адміністрації не було правових підстав для проведення земельного аукціону для передачі в оренду спірної земельної ділянки.

- при укладенні спірного договору оренди сторонами були дотримані всі вимоги законодавства України, договір містить всі істотні умови, які передбачені ст.15 Закону України «Про оренду землі» та ст.180 ГК України. Дотриманий порядок укладання договору оренди землі, передбачений ст.16 Закону України «Про оренду землі». Таким чином, підстави для визнання договору оренди недійсним, зазначені у ст.203 ЦК України та ст.207 ГК України, відсутні. Відповідач увесь час відповідно до вимог законодавства сумлінно користується земельною ділянкою та своєчасно та у відповідних розмірах сплачує орендну плату, що підтверджується доданими до відзиву на позовну заяву квитанціями про оплату.

Крім того, відповідачем-2 у відзиві та додаткових поясненнях (а.с.100,101) вказано на пропуск строку позовної давності та заявлено про його застосування при вирішенні спору.

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у позові та запереченнях проти позову.

У судовому засіданні 25.03.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

Розпорядженням голови Вознесенської райдержадміністрації №371-р від 16.06.2006 зі змінами внесеними розпорядженням №273-р від 20.06.2007, селянському (фермерському) господарству «Роздол» надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 36,9 га земель, із яких 33,4 га ріллі, 3,50 га кормових угідь, із земель запасу Дорошівської сільської ради за межами населеного пункту для розширення господарства (а.с.32, 33).

Розпорядженням голови Вознесенської райдержадміністрації №310-р від 19.08.2011 затверджено вищевказаний проект землеустрою та селянському (фермерському) господарству «Роздол» надано в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 35,6877 га із земель не наданих у власність чи користування в межах території Дорошівської сільської ради Вознесенського району для ведення фермерського господарства (а.с.35).

На підставі цього розпорядження між Вознесенською райдержадміністрацією та селянським (фермерським) господарством «Роздол» укладено договір оренди, який зареєстровано у відділі Держкомзему у Вознесенському районі 16.12.2011 за №02385 (щодо земельної ділянки площею 31,63 га) та №02386 (щодо земельної ділянки площею 4,05 га) (а.с.13-16). По акту приймання-передачі зазначена земельна ділянка була передана селянському (фермерському) господарству «Роздол» (а.с.17).

03.02.2016 Вознесенська місцева прокуратура Миколаївської області звернулася до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області з позовом до Вознесенської районної державної адміністрації та Фермерського господарства «Роздол» про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Вознесенської райдержадміністрації №310-р від 19.08.2011; визнання недійсним договору оренди, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Вознесенському районі 16.12.2011 та з вимогою про зобовязання фермерське господарство «Роздол» повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, суд дійшов наступних висновків.

Згідно статті 13 Конституції України земля є обєктом права власності Українського народу від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статей 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Отже, розпорядження землями від імені Українського народу здійснюють органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.3 Земельного кодексу України (в редакції від 31.03.2006) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1, 2 ст.84 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла у період станом на дату прийняття оспорюваного розпорядження) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

Відповідно до п.12 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції від 31.03.2006) до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до п.12 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції від 03.03.2011) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці другому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Таким чином, як на момент винесення розпорядження №371-р від 16.06.2006 (зі змінами внесеними розпорядженням №273-р від 20.06.2007), так і на момент винесення розпорядження №310-р від 19.08.2011, Вознесенська райдержадміністрація мала повноваження щодо розпорядження землями, розташованими за межами населених пунктів.

За приписами статті 124 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття радою оскаржуваного розпорядження від 19.08.2011) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу (частини 2, 3 вказаної норми).

Статтею 134 цього Кодексу передбачено обовязковість продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них на конкурентних засадах (земельних торгах) та встановлено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них обєктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Земельні торги проводяться у формі аукціону (стаття 135 Земельного кодексу України).

Відповідно до частини 5 статті 137 Земельного кодексу України земельні торги проводяться у порядку, встановленому законом. Постановою Кабінету Міністрів України №394 від 17.04.2008 затверджено порядок проведення у 2008 році земельних аукціонів.

Указом Президента України № 639/2008 від 21.07.2008 дію вказаної постанови зупинено, а в подальшому рішенням Конституційного Суду України від 11.11.2008 за №25-рн/2008 у справі №1-46/2008 вказану постанову Кабінету Міністрів України від 17.04.2008 №394 визнано неконституційною, оскільки питання щодо порядку відчуження, набуття і здійснення права власності, права тимчасового користування (оренди), функції, компетенції органів державної влади і місцевого самоврядування мають врегульовуватися тільки законом.

Порядок проведення земельних торгів було врегульовано лише у 2012 році Законом України №5077-VІ від 05.07.2012 «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо порядку проведення земельних торгів у формі аукціону», який набув чинності 19.08.2012.

Тобто, до серпня 2012 року процедуру та порядок проведення земельних торгів (аукціонів) законодавчо врегульовано не було.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, відповідачі вказують на приписи Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» № 509-VI від 16.09.2008, пунктом 17 частини 2 якого пункт 1 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України було доповнено абзацом третім такого змісту: «У разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування обєкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 1 січня 2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів)».

Прокуратурою заперечується можливість застосування вказаної норми закону до даних правовідносин з посиланням на постанову Верховного Суду України від 16.09.2014 у справі №5023/5736/12.

Висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 у справі №5023/5736/12, на яку посилається прокуратура в обґрунтування своїх вимог, на думку суду не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки у вказаній постанові не наведено аргументів, які б пояснили причину такого тлумачення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» №509-VI від 16.09.2008 та розповсюдження його дії лише на певну категорію земель, з урахуванням того, що вказаним нормативно-правовим актом внесені зміни до низки нормативних актів України, у тому числі, значної кількості статей Земельного кодексу України; деякі статті викладені у новій редакції, зокрема, ст.123, 124, 133, 134, 136 Земельного кодексу України, які носять загальний характер та регулюють порядок надання у користування та оренду земельних ділянок всіх категорій земель державної або комунальної власності.

На необхідності прозорості у тлумаченні національного законодавства, як на умові довіри суспільства та віри у закон наголошує Європейський суд з прав людини у справі «Сєрков проти України» (заява №39766/05) рішення від 07.07.2011 (п.36, 40).

В той же час слід зазначити, що норма абз.3 п.1 розділу Х Перехідних Положень Земельного кодексу України діяла протягом двох років з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» №509-VI від 16.09.2008, а саме до 15.10.2010 (п.2 розділ ІІ Закону №509-VI).

Спірне розпорядження №310-р було винесено 19.08.2011, тобто поза межами «пільгового» строку застосування змін, внесених до Земельного кодексу України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» №509-VI від 16.09.2008, тому відповідачем-1 мали бути застосовані при вирішенні питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду фермерському господарству Роздол для ведення фермерського господарства, положення ст.134 Земельного кодексу України, яка передбачала обовязковість продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них на конкурентних засадах (земельних торгах) та встановлювала, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них обєктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина 2 статті 134 Земельного кодексу України передбачає передачу земельних ділянок (без проведення земельних торгів) громадянам для ведення фермерського господарства.

Однак, передання земельної ділянки для ведення фермерського господарства самому фермерському господарству, а не громадянину не можна вважати виключенням з загального правила, виходячи з наступного.

Статтею 7 закону «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації.

Крім того, за змістом ч.1 ст.8 закону «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Відповідно до вимог стст.89, 91, 92 Цивільного кодексу та ст.4 закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація юридичних осіб - це засвідчення факту створення юридичної особи, після чого виникає цивільна правоздатність юридичної особи.

Зокрема, ст.31 Земельного кодексу України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися, зокрема, із земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі.

Таким чином, аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин з метою створення фермерського господарства.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі №3-157гс/14.

Оскільки на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень та укладення договорів фермерське господарство «Роздол» вже набуло статусу юридичної особи та мало у своїй власності земельну ділянку, то отримання в подальшому земельних ділянок в оренду мало відбуватись з проведенням земельних торгів.

Згідно з ч.4 ст.11 Цивільного кодексу у «випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування».

Отже, відповідач-1 приймаючи розпорядження №310-р від 19.08.2011 та передаючи в оренду земельну ділянку без проведення аукціону, діяли поза межами наданих їм законодавством повноважень

У ч.1 ст.215 ЦК встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених чч.1-6 ст.203 цього кодексу. Однією з них є вимога щодо наявності необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.207 Господарського кодексу України, господарське зобовязання, що укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції, може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Укладення договору оренди земельної ділянки без додержання всіх передбачених законом процедур слід розглядати як порушення упов новаженою особою господарської компетенції та є підставою для визнання спірного договору оренди недійсними.

Звертаючись до суду із позовом в інтересах держави, прокуратурою визначено позивачем у даній справі Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Згідно з ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч.2 ст.2, ч.2 ст.29 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, у позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності в нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому випадку прокурор набуває статусу позивача.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що органом, який на даний час розпоряджається земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності на території області є Головне управління Держгеокадастру в області. Разом з тим, Головним управлінням Держгеокадастру в області до цього часу самостійно не пред'явлено позов до суду, у звязку з чим неналежним чином здійснюється захист інтересів держави. Вищевикладене обумовлює підстави для здійснення органами прокуратури захисту в суді інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру в області.

Представник прокуратури під час розгляду справи зазначив, що підставою подання позову в інтересах Держави в особі саме Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області стала необхідність визначення у позові особи, у відання якої має бути повернута спірна земельна ділянка.

Відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України (в редакції Закону №5245-VI від 06.09.2012) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, зазначених Земельним кодексом України, на території Миколаївської області на підставі Положення про Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №14 від 03.03.2015.

Тобто, повноваження на розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення були надані Головному управлінню Держгеокадастру у Миколаївській області лише у 2015 році.

Таким чином, твердження прокуратури про порушення розпорядженням №310-р та договором оренди, які датовані 2011 роком, прав права та охоронюваних законом інтересів Держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області є безпідставним.

На момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до вимог п.12 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, повноваження щодо розпорядження землями за межами населених пунктів у Вознесенському районі здійснювала Вознесенська райдержадміністрація.

Вимога про зобовязання фермерського господарства «Роздол» повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку є похідною від попередніх вимог та може бути задоволена лише у разі визнання незаконним та скасування розпорядження №310-р, а також визнання недійсним договору оренди землі, тому до моменту розгляду судом вказаних позовних вимог та їх задоволення, право позивача не можна вважати порушеним, тим більше, що з вимогою про повернення земельної ділянки ні позивач, ні прокуратура до фермерського господарства «Роздол» не звертались.

Право на звернення до господарського суду полягає у захисті порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів (ст.1 ГПК України).

В спірному випадку суду не доведено факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Стосовно строку позовної давності у даній справі, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.2 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як обєктивні (сам факт порушення права), так і субєктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Відповідно до абз.1 п.4.1 вищевказаної Постанови №10 від 29.05.2013 початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

Прокуратура у позовній заяві вказує на те, що строк позовної давності не пропущено, оскільки на момент прийняття спірного розпорядження про передачу земельної ділянки у користування та укладення договору оренди землі Головне управління Держгеокадастру в області не було уповноважене на розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, тому не володіло інформацією щодо переданих Вознесенською райдержадміністрацією в оренду земельних ділянок зазначеної категорії.

ОСОБА_6 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012, який набрав чинності 01.01.2013, наділив центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи повноваженнями по передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність та користування.

Фактично про вказані порушення вимог земельного законодавства Головному управлінню Держгеокадастру в області стало відомо під час вивчення у березні-квітні 2015 року Вознесенською міжрайонною прокуратурою стану законності при наданні земель для ведення фермерського господарства, яке проводилось на виконання відповідного доручення прокуратури області.

Тобто, обізнаність позивача щодо порушення прав та охоронюваних інтересів Держави ставиться прокуратурою в залежність від вчинення саме органами прокуратури певних дій по контролю за законністю в Державі та вчиненням дії по захисту державних інтересів.

Норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх субєктивних прав, відтак обовязок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача (прокурора).

Як вбачається з матеріалів справи, органи прокуратури систематично повідомляються Вознесенською райдержадміністрацією про прийняті нею розпорядження.

Так, листом №3742/02-05 від 11.10.2011 (а.с.92) Вознесенською райдержадміністрацією були направлені на адресу Вознесенської міжрайонної прокуратури, на вимогу останньої, копії розпоряджень голови райдержадміністрації за 3 квартал 2011 року, крім розпоряджень призначених для службового користування. Відповідачем-1 надані суду докази вручення вказаного листа представнику прокуратури 11.10.2011 (а.с.137-139).

В подальшому, на вимогу Вознесенської міжрайонної прокуратури №(15-15) 3838 вих12 від 14.08.2012 (а.с.93), відповідачем-1 було направлено лист №3078/2-05-3 від 21.08.2012 (а.с94.), до якого додана дана інформація щодо земельних ділянок зареєстрованими за фермерськими господарствами на території району.

Прокуратурою не заперечені та не спростовані факти направлення зазначених листів та отримання інформації стосовно спірного розпорядження №310-р від 19.08.2011, ще у 2011-2012 роках.

Що стосується строків, в які про винесення спірного розпорядження №310-р від 19.08.2011 та укладання спірного договору оренди стало відомо органам Держгеокадастру, то враховуючи, що Управлінням Держгеокадастру у Вознесенському районі щороку станом на 1 січня надається до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області інформація про укладені та діючі договори оренди землі державної форми власності сільськогосподарського призначення в розрізі сільських, селищної рад, що підтверджується листом Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі №14-14.02-0.5-240/2-16 від 22.02.2016 (а.с.91), то про наявні порушення при укладанні такого договору, органи Держгеокадастру мали довідатись ще на початку 2012 року.

Посилання прокуратури на те, що Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області не володіло інформацією щодо переданих Вознесенською райдержадміністрацією в оренду земельних ділянок, оскільки на той час не було уповноважене на розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, судом вважається надуманим, оскільки у період виникнення спірних правовідносин існували та діяли державні органи, які мали здійснювати покладені на них функції щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, у тому числі і контрольні функції. У разі ж, якщо зазначені органи не здійснювали захист державних інтересів або здійснювали їх неналежним чином, правом здійснювати представництво законних інтересів держави, у т.ч. шляхом подання відповідних позовів до суду з 1991 року була наділена прокуратура.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII від 05.11.1991 (надалі ОСОБА_6 №1789-XII), (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин та зберігалась до дати подання позову) прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими ОСОБА_4, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.

Згідно п.п.1,3 ч.1 та ч.2 ст.19 Закону №1789-XII, предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є, зокрема, відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам; додержання законів, що стосуються економічних, міжнаціональних відносин, охорони навколишнього середовища, митниці та зовнішньоекономічної діяльності.

Перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора. Прокуратура не підміняє органи відомчого управління та контролю і не втручається у господарську діяльність, якщо така діяльність не суперечить чинному законодавству.

Таким чином, органи прокуратури мали своєчасно довідатись про порушення, на їх думку, відповідачами у 2011 році діючого законодавства, оскільки нагляд за законністю має здійснюватись прокуратурою систематично.

Подання позову через значний проміжок часу, після вчиненого порушення, призводить до ситуації, коли зацікавленою особою вже понесені значні матеріальні витрати, що створює невизначеність при реалізації права особи мирно володіти своїм майном, на дотриманні якого наголошує ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «…позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п.570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 16.09.2015 року по справі № 6-68цс15.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про пропуск строку позовної давності.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 (із змінами та доповненнями), за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вказане також викладено в абз.3 п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі».

Враховуючи, що сплив строку позовної давності застосовується лише у випадку порушення прав позивача, суд дійшов висновку про відмову в позові саме з підстав відсутності порушеного права.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 821, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 30 березня 2016 року.

Суддя М.В.Мавродієва