РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016Справа №910/1368/16

За позовом: приватного акціонерного товариства КП "УКРЕНЕРГОМОНТАЖ";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦЕКСПОРТ";

про: стягнення 8.061.455,48 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Варес М.О. за довіреністю від 15.02.2016 № 15/02/16-а;

відповідача: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У:

Приватне акціонерне товариство КП "УКРЕНЕРГОМОНТАЖ" звернулося до господарського суду міста Києва із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦЕКСПОРТ" про стягнення з останнього заборгованості в сумі 8.061.455,48 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено зобов'язання з поставки товару за укладеним між сторонами спору договором від 23.10.2013 № 30-02/10-13. Відповідач оплачений товар на користь позивача поставив частково, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 8.061.455,48 грн, з яких: 7.937.500,00 грн - основна заборгованість та 123.955,48 грн - 10 % процентів річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.02.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/1368/16.

Ухвали винесені судом у даній справі надсилалися останнім відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відтак, у розумінні ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

До господарського суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову, відповідно до означеної якої останній просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 7.937.500, 00 грн., 10 % річних у розмірі 123.955.48 грн. та інфляційні втрати у розмірі 127.500, 00 грн.

Приписами статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011 № 18 встановлено, що, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

З поданої позивачем заяви про зміну предмету позову, зокрема, вбачається, що останнім заявлено додаткову позовну вимогу про стягнення інфляційних втрат у розмірі 127.500, 00 грн.

Враховуючи викладене, заявлена позивачем додаткова вимога про стягнення інфляційних втрат у розмірі 127.500, 00 грн. судом до розгляду не приймається, оскільки дана вимога не була заявлена при подачі позову до суду, про що також зазначено в ухвалі від 14.03.2016.

Відповідач правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, відзиву на позов від останнього до суду не надходило. Відповідно до положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідач своїх повноважних представників у судові засідання не направив, обґрунтованих пояснень з цього приводу до суду від відповідача не надходило.

В судовому засіданні 28.03.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважного представника позивача по суті даного спору та дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між приватним акціонерним товариством КП "УКРЕНЕРГОМОНТАЖ", як покупцем, (далі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "СПЕЦЕКСПОРТ", як постачальником, (далі - відповідач) укладено договір від 23.10.2013 № 30-02/10-13 (далі - Договір), відповідно до предмету якого відповідач зобов'язується поставити та передати у власність позивача обладнання за типами, ціною, технічними характеристиками та в кількості згідно з специфікацією, яка є невід'ємною частиною Договору (п. 1.1 Договору).

Специфікацією №1 до Договору від 23.10.2013 р. №30-02/10-13 визначено найменування, кількість та вартість поставленого Товару, а саме: вимикач елегазовий однополюсний 800 кВ з двома приводами, типу GL318 в кількості 15 (п'ятнадцять) шт., загальною вартістю 27.000.000,00 (двадцять сім мільйонів грн. 00 коп.) гривень в тому числі ПДВ 20% - 4.500.000,00 (чотири мільйони п'ятсот тисяч грн.00 коп.) гривень.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що всі розрахунки по цьому Договору здійснюються сторонами виключно в національній валюті України - гривні, шляхом безготівкових перерахувань.

Згідно п. 4.2. Договору, ціна обладнання, що поставляється за цим Договором, зазначається сторонами у специфікації №1 до цього Договору. Загальна ціна обладнання та ціна цього Договору складає 27.000.000,00 грн. (двадцять сім мільйонів грн. 00 коп.) в т. ч. ПДВ (20%) - 4.500.000,00 гривень.

Пунктом 4.3. Договору визначено, що позивач здійснює оплату за обладнання поетапно, а саме:

- 30 % від загальної вартості обладнання, що становить 8.100.000,00 грн. в т. ч. ПДВ (20 %) - 1.350.000,00 грн., сплачується позивачем на умовах передоплати, на підставі виставленого відповідачем рахунку-фактури;

- решта 70 % від загальної вартості обладнання, що становить 18.900.000,00 в т. ч. ПДВ (20 %) - 3.150.000,00 грн., сплачується позивачем по факту поставки обладнання, протягом 30-ти календарних днів з дня його прийняття.

Відповідно до п. 3.2. Договору, що строки поставки обладнання по Специфікації №1 - до 240 (двохсот сорока) календарних днів з дня одержання авансу Відповідачем. При зміні строку поставки обладнання з підстав передбачених п. 3.5. цього Договору, до відповідача не застосовуються відповідальність передбачена п. 5.2. цього Договору.

У випадку невиконання та/або неналежного виконання будь-якою зі Сторін прийнятих на себе за цим Договором зобов'язань, така Сторона несе відповідальність перед іншою Стороною відповідно до умов цього Договору та діючого законодавства України (п. 5.1 Договору).

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що у випадку не поставки (недопоставки) обладнання в строк, визначений у п. 3.2. цього Договору, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1% від загальної вартості простроченого до поставки обладнання, за кожен день такого прострочення. У разі порушення строку поставки понад 10 календарних днів, відповідач зобов'язується додатково сплатити позивачу штраф у розмірі 10 % від загальної вартості простроченого до поставки обладнання. У випадку, якщо прострочення триватиме більше 14 календарних днів, позивач лишає за собою право відмовитись від подальшого прийняття такого обладнання та вимагати від відповідача повернення грошових коштів, які вже були сплачені позивачем в рахунок такого обладнання на умовах передоплати. У даному випадку зазначене повернення має бути здійснене відповідачем у строк, що не перевищує п'яти календарних днів з дня отримання від позивача відповідної вимоги.

В супротивному випадку позивач матиме право стягнути такі грошові кошти з урахуванням 10 % річних, які нараховуватимуться на суму таких грошових коштів як проценти за користування чужими грошовими коштами (згідно з положеннями ч. 4 ст. 232 та ч. 6 ст. 231 ГК України).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з поставки товару, відтак, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

Приписом ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивачем на виконання умов Договору здійснено на користь відповідача попередню оплату товару в повному обсязі в сумі 8.100.000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 30.10.2013 № 241 та випискою по особовому рахунку позивача від 30.10.2013 (засвідчені копії вказаного платіжного доручення та виписки наявні в матеріалах справи).

Також, позивачем протягом липня-листопада 2014 було здійснено 7 (сім) проплат, за даним Договором, на загальну суму 5.237.500,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 03.07.2014 № 11 на суму 148.500,00 грн, від 08.07.2014 № 12 на суму 162.000,00 грн, від 29.07.2014 № 30 на суму 500.000,00 грн, від 30.07.2014 № 31 на суму 90.000,00 грн, від 15.10.2014 № 60 на суму 3.500.000,00 грн та від 21.11.2014 № 89 на суму 837.000,00 грн та виписками по особовому рахунку позивача (засвідчені копії вказаних платіжних доручень та виписок наявні в матеріалах справи).

З урахуванням передоплати в сумі 8.100.000,00 грн та здійснених протягом липня-листопада оплат на суму 5.237.500,00 грн., позивачем було перераховано на рахунок Відповідача 13.337.500,00 грн.

Відповідно до умов Договору поставка обладнання відповідачем повинна була відбутися протягом 240 календарних днів з дати попередньої оплати, тобто до 26.06.2014.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок допущеного відповідачем порушення у його зобов'язанні за Договором. Відповідач оплачений товар на користь позивача поставив не в повному обсязі, а саме на суму 5.400.000,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 08.12.2014 № 6, яка наявна в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Вказана обставина призвела до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 8.061.455,48 грн, з яких: 7.937.500,00 грн - основна заборгованість та 123.955,48 грн - 10 % процентів річних.

У зв'язку із наведеною обставиною, 11.11.2015 позивач надіслав відповідачеві вимогу про сплату заборгованості від 11.11.2015 № 468/11-15, що підтверджується описом-вкладення № 436. Однак, вимоги залишені відповідачем без виконання.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, з урахуванням такого.

За приписами, встановленими частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Суд відзначає, будь-яких доказів щодо погашення відповідачем перед позивачем заборгованості в сумі 7.937.500,00 грн, сторонами спору суду не подано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 7.937.500,00 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню повністю, з тих підстав, що факт наявності заборгованості у відповідачів перед позивачем належним чином останнім доведено, документально підтверджено, і в той же час відповідачами жодними доказами не спростовано.

Приписами ч. 4 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що відсотки за неправомірне користування чужими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщо законом або договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк.

Умовами п. 5.2 укладеного між сторонами спору Договору визначене нарахування 10 % річних, які нараховуватимуться на суму грошових коштів як проценти за користування чужими грошовими коштами у випадку непоставки (недопоставки) обладнання у строк, визначений п. 3.2 Договору.

Підсумовуючи сукупність фактичних обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 123.955,48 грн - 10 % річних підлягає задоволенню повністю, за розрахунками позивача, які, в свою чергу, перевірені та визнані судом вірними.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49 та статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦЕКСПОРТ" (01024, м. Київ, вул. Лютеранська, буд. 15, кв. 14; ідентифікаційний код 31839467, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь приватного акціонерного товариства КП "УКРЕНЕРГОМОНТАЖ" (08133, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Чорновола, буд. 35; ідентифікаційний код 04543795, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду) основну заборгованість в сумі 7.937.500 (сім мільйонів дев'ятсот тридцять сім тисяч п'ятсот) грн 00 коп.; 10 % річних в сумі 123.955 (сто двадцять три тисячі дев'ятсот п'ятдесят п'ять) грн 48 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 120.921 (сто двадцять тисяч дев'ятсот двадцять одна) грн. 83 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01 квітня 2016 року

Суддя С.В. Балац