РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2016Справа №910/1930/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.Впри секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Омніс»
до про Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТРАЖ ГЛАСС СОЛЮШЕН» стягнення 21 030 грн. 00 коп.
Представники:

від Позивача: Лазоренко Ю.О. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Клименко А.П. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Омніс» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТРАЖ ГЛАСС СОЛЮШЕН» (надалі також - «Відповідач») про стягнення 21 030 грн. 00 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Омніс» здійснювало комплекс ремонтних робіт на об'єкті: Торгово - розважальний центр «InSilver» за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, 3-г. Згідно з рахунком - фактурою №В-00001780 від 13.05.2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Омніс» замовило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІТРАЖ ГЛАСС СОЛЮШЕН» зобов'язалось виготовити продукцію та надати послуги. Вказаний рахунок було сплачено Позивачем 25.05.2015 р. Відповідачем було виготовлено дзеркала, оброблено їх, доставлено та здійснено монтаж на об'єкті замовника за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, 3-г, що підтверджується видатковою накладною №В-00000725 від 14.07.2015 р. Як зазначає Позивач, 28.10.2015 року він виявив, що дзеркала, які виготовлені та змонтовані Відповідачем, пошкоджено, з'явились тріщини, деформації, при цьому будь - якого механічного впливу на дзеркала не здійснювалось, а отже, їх пошкодження могло відбутись лише в разі неналежної якості матеріалів та/чи неправильного монтажу. 23.11.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Омніс» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТРАЖ ГЛАСС СОЛЮШЕН» з претензією, в якій вимагало направити повноважних представників для усунення виявлених недоліків. 10.12.2015 року між Позивачем та Приватним підприємством «Аверті» було укладено Договір на надання послуг з незалежної оцінки, вартість яких становить 3000 грн. 00 коп. Як вбачається із висновку про вартість майна, загальна сума збитків, завданих Позивачу неналежно виконаними роботами становить 18 030 грн. 00 коп. Таким чином, просить Суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТРАЖ ГЛАСС СОЛЮШЕН» 18 030 грн. 00 коп. збитків та 3000 грн. 00 коп. витрат на проведення оцінки збитків.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.02.2016 року порушено провадження у справі № 910/1930/16, судове засідання призначено на 17.02.2016 року.

17.02.2016 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив. Представники сторін вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 09.02.2016 року не виконали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 року відкладено розгляд справи на 02.03.2016 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду.

29.02.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог та документи на виконання вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 09.02.2016 року.

29.02.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 09.02.2016 року.

02.03.2016 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви. Представник відповідача в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, якими заперечив проти задоволення позовних вимог.

Суд, вислухавши представників сторін та ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, ставить на обговорення питання про призначення по справі експертизи щодо якості виконання послуг по монтажу та завдання чи не завдання збитків цими послугами, у зв'язку з чим, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) сторін надати письмові пояснення щодо необхідності призначення експертизи по справі з переліком питань для експерта та з визначенням експертної установи або письмові пояснення щодо відсутності необхідності призначення експертизи.

2) Позивача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТРАЖ ГЛАСС СОЛЮШЕН".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2016 року відкладено розгляд справи на 17.03.2016 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

15.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення по справі та зазначив про недоцільність призначення у справі судової експертизи.

17.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення по суті позову.

В судовому засіданні 17 березня 2016 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, заперечив проти призначення у справі судової експертизи та покладення витрат по оплаті експертизи на Позивача, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також заперечив проти призначення у справі судової експертизи та покладення витрат по оплаті експертизи на Відповідача.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 17 березня 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

13 травня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІТРАЖ ГЛАСС СОЛЮШЕН» виставило Товариству з обмеженою відповідальністю «Омніс» рахунок - договір №В-00001780, за яким Замовник доручив, а Виконавець зобов'язався виготовити продукцію, роботи, послуги за переліком: дзеркало 4 mm (clear) (2331х1878) у кількості 1 шт., дзеркало 4 mm (clear) (1883х2555) у кількості 1 шт., дзеркало 4 mm (clear) (1855х1970) у кількості 1 шт., дзеркало 4 mm (clear) (1850х2850) у кількості 4 шт., обробка кромок, отвори, послуги транспортування, витратні матеріали, підйом монтаж.

14 липня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІТРАЖ ГЛАСС СОЛЮШЕН» поставило, надало послуги транспортування, підйом монтажу, монтаж дзеркала 4 mm (clear) (2331х1878) у кількості 1 шт., дзеркала 4 mm (clear) (1883х2555) у кількості 1 шт., дзеркала 4 mm (clear) (1855х1970) у кількості 1 шт., дзеркал 4 mm (clear) (1850х2850) у кількості 4 шт., а Товариство з обмеженою відповідальністю «Омніс» в свою чергу отримало товар та надані послуги, що підтверджується видатковою накладною №В-00000725 на загальну суму 31 962 грн. 64 коп.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що 28.10.2015 року він виявив, що дзеркала, які виготовлені та змонтовані Відповідачем, пошкоджено, з'явились тріщини, деформації, при цьому будь - якого механічного впливу на дзеркала не здійснювалось, а отже, їх пошкодження могло відбутись лише в разі неналежної якості матеріалів та/чи неправильного монтажу. 23.11.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Омніс» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТРАЖ ГЛАСС СОЛЮШЕН» з претензією, в якій вимагало направити повноважних представників для усунення виявлених недоліків. Телеграмами від 07.12.2015 року Позивач повідомляв Відповідача про те, що 10.12.2015 року відбудеться огляд приміщення за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, 3-г з метою проведення оцінки збитків, заподіяних Товариству з обмеженою відповідальністю «Омніс», що підтверджується фіскальними чеками від 07.12.2015 р., проте не доставлені адресату у зв'язку з відмовою отримати. 10.12.2015 року між Позивачем та Приватним підприємством «Аверті» було укладено Договір на надання послуг з незалежної оцінки, вартість яких становить 3000 грн. 00 коп. Як вбачається зі звіту про оцінку майна, складеного Приватним підприємством «Аверті» від 30.12.2015 року, величина збитку, нанесеного майну - дзеркалам, виготовленим та змонтованим Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІТРАЖ ГЛАСС СОЛЮШЕН», що знаходяться за адресою: Київ, вул. Срібнокільська, 3-г, та перебувають на балансі Товариства з обмеженою відповідальністю «Омніс», становить 18 030 грн. 00 коп. Таким чином, просить Суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТРАЖ ГЛАСС СОЛЮШЕН» 18 030 грн. 00 коп. збитків та 3000 грн. 00 коп. витрат на проведення оцінки збитків.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Омніс» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до приписів ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до приписів ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами, що фіксують та підтверджують господарські операції, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов'язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу - одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо. Тобто, для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ в суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами. В даному випадку між сторонами склалися фактичні правовідносини з поставки товару та надання послуг, що відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки правочин між сторонами може бути укладений в будь-який спосіб і сторони вільні у виборі форми правочину.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. (ст. 901 Цивільного кодексу України)

Відповідно до норм ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, СОЛЮШЕН» виставило Товариству з обмеженою відповідальністю «Омніс» рахунок - договір №В-00001780, за яким Замовник доручив, а Виконавець зобов'язався виготовити продукцію, роботи, послуги за переліком: дзеркало 4 mm (clear) (2331х1878) у кількості 1 шт., дзеркало 4 mm (clear) (1883х2555) у кількості 1 шт., дзеркало 4 mm (clear) (1855х1970) у кількості 1 шт., дзеркало 4 mm (clear) (1850х2850) у кількості 4 шт., обробка кромок, отвори, послуги транспортування, витратні матеріали, підйом монтаж.

14 липня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІТРАЖ ГЛАСС СОЛЮШЕН» поставило, надало послуги транспортування, підйом монтажу, монтаж дзеркала 4 mm (clear) (2331х1878) у кількості 1 шт., дзеркала 4 mm (clear) (1883х2555) у кількості 1 шт., дзеркала 4 mm (clear) (1855х1970) у кількості 1 шт., дзеркал 4 mm (clear) (1850х2850) у кількості 4 шт., а Товариство з обмеженою відповідальністю «Омніс» в свою чергу отримало товар та надані послуги, що підтверджується видатковою накладною №В-00000725 на загальну суму 31 962 грн. 64 коп., яка оформлена належним чином та підписана уповноваженими представниками сторін і скріплена печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що 28.10.2015 року він виявив, що дзеркала, які виготовлені та змонтовані Відповідачем, пошкоджено, з'явились тріщини, деформації, при цьому будь - якого механічного впливу на дзеркала не здійснювалось, а отже, їх пошкодження могло відбутись лише в разі неналежної якості матеріалів та/чи неправильного монтажу. Як вбачається зі звіту про оцінку майна, складеного Приватним підприємством «Аверті» від 30.12.2015 року, величина збитку, нанесеного майну - дзеркалам, виготовленим та змонтованим Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІТРАЖ ГЛАСС СОЛЮШЕН», що знаходяться за адресою: Київ, вул. Срібнокільська, 3-г, та перебувають на балансі Товариства з обмеженою відповідальністю «Омніс», становить 18 030 грн. 00 коп.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

Відповідно до частини першої статті 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Згідно з частиною другою статті 678 ЦК України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до продавця або виготовлювача товару.

Отже, приписи частини другої статті 678 ЦК України наділяють покупця правом відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми або вимагати заміни товару виключно у випадку істотного порушення вимог щодо якості товару.

Під істотним порушенням ЦК України розуміє наявність у товарі одного із наступних недоліків: 1) недоліків, які не можна усунути (невиправні недоліки); 2) недоліки, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу (недоліки, усувати які економічно невигідно); 3) недоліки, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення (повторювані недоліки).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, Позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов»язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками є обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

За приписами ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. У вирішенні відповідного питання (до призначення судової експертизи) слід: - визначитися з конкретною установою або конкретним експертом, якими проводитиметься експертиза. З цією метою господарський суд, зокрема, витребує у сторін пропозиції стосовно таких установ та/або судових експертів, у тому числі тих, які не є працівниками зазначених установ. Господарський суд не зв'язаний цими пропозиціями, але може враховувати їх у вирішенні питання про призначення і проведення судової експертизи; - визначити об'єкти, що підлягають експертному дослідженню; - максимально конкретно визначити питання, які мають бути роз'ясненні судовим експертом, та сформулювати їх у логічній послідовності; - за необхідності визначити вид (підвид) судової експертизи, до компетенції якої відноситься роз'яснення відповідних питань. Якщо визначення такого виду (підвиду) саме по собі потребує спеціальних знань, його слід віднести на розсуд експертної установи (експерта); - визначити обсяг необхідних та достатніх для експертного дослідження матеріалів; - здійснити перевірку (огляд) матеріалів, які підлягають направленню на експертизу, з точки зору їх повноти та придатності для проведення експертизи, в тому числі з урахуванням належного відображення ознак об'єктів і зразків, а за невідповідності матеріалів цим критеріям - вжити заходів до усунення недоліків матеріалів шляхом витребування додаткових документів і матеріалів у сторін та інших осіб; - у разі потреби забезпечити відібрання зразків, у тому числі за необхідності - з участю спеціаліста; - у необхідних випадках розглянути можливість виклику судового експерта для уточнення питань, які ним мають бути роз'яснені, а також для перевірки матеріалів з точки зору їх повноти, достатності та придатності для проведення експертизи; - з'ясувати усі інші обставини, пов'язані з проведенням судової експертизи. (п.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 року «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»).

В судовому засіданні 17.03.2016 року Господарським судом міста Києва поставлено на обговорення питання про призначення у справі судової експертизи для визначення причинно - наслідкового зв'язку між пошкодженнями дзеркал та діями відповідача. Проте, представник Позивача заперечив проти призначення у справі судової експертизи з посиланням на наявність висновку суб'єкта оціночної діяльності, складеного Приватним підприємством «Аверті» від 30.12.2015 року, а також заперечив проти покладення на нього витрат за призначення судової експертизи та просив суд розглядати справу за наявними доказами у справі. Представник Відповідача в судовому засіданні заперечив проти призначення у справі судової експертизи та покладення на нього витрат за проведення експертизи.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що проведення судової експертизи здійснюється лише після попередньої оплати вартості експертизи, а в даному випадку сторони відмовились від покладення на них обов'язку по оплаті судової експертизи, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

За приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На підтвердження факту спричинення Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІТРАЖ ГЛАСС СОЛЮШЕН» Позивачу збитків, останній надав звіт про оцінку майна, складений Приватним підприємством «Аверті» від 30.12.2015 року, відповідно до якого величина збитку, нанесеного майну - дзеркалам, виготовленим та змонтованим Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІТРАЖ ГЛАСС СОЛЮШЕН», що знаходяться за адресою: Київ, вул. Срібнокільська, 3-г, та перебувають на балансі Товариства з обмеженою відповідальністю «Омніс», становить 18 030 грн. 00 коп.

Проте, Суд не приймає до уваги вказаний звіт в якості належного та допустимого доказу відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суб'єкт оціночної діяльності не несе відповідальності за достовірність даних, використаних для складання висновку, не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивий висновок або за відмову від дачі висновку (п. 1 ст. 384, п. 1 ст. 385 Кримінального кодексу України). Крім того, Суд зазначає, що проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу", а тому за таких підстав, вказаний звіт не є належним та допустимим доказом відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Суд зазначає, що саме на Позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов'язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв'язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню (Постанова Вищого господарського суду України від 19 березня 2015 року у справі №910/19489/14).

Суд вважає, що Позивачем не доведено складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, оскільки Позивачем не доведено об'єктивну та суб'єктивну сторони спричинених Відповідачем збитків, причинно-наслідковий зв'язок між діями та понесеними Позивачем збитками саме у розмірі 18 030 грн. 00 коп. Крім того, Позивачем не доведено факту завдання йому збитків саме в розмірі 18 030 грн. 00 коп., оскільки Суд не вбачає за можливе встановити правильність нарахованої та заявленої до стягнення позивачем суми збитків.

Враховуючи вищевикладене, Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Омніс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТРАЖ ГЛАСС СОЛЮШЕН» про стягнення збитків у розмірі 18 030 грн. 00 коп. з підстав їх недоведеності.

Крім того, Суд звертає увагу, що витрати Позивача на оплату замовленого звіту є витратами, направленими на доведення Позивачем факту передачі Відповідачем товару неналежної якості. Отже, витрати в сумі 3 000 грн. 00 коп. здійснені на власний розсуд саме Позивача та вони не є безпосередньо пов'язаними з діями Відповідача, що свідчить також про відсутність підстав для задоволення даної частини позову.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Омніс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТРАЖ ГЛАСС СОЛЮШЕН» про стягнення 21 030 грн. 00 коп. у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Омніс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТРАЖ ГЛАСС СОЛЮШЕН» про стягнення 21 030 грн. 00 коп. - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 21 березня 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин