номер провадження справи 10/10/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2016 Справа № 908/220/16

Розглянувши у відкритому судовому засідання справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія Південтрансенерго», м. Запоріжжя.

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кумколь Транс Сервіс», Республіка Казахстан, м. Кизилорда.

про стягнення заборгованості в розмірі 135 191, 50 дол. США, що на 25.01.2016 р. дорівнює 3 351 689, 84 грн.

Суддя: Алейникова Т.Г.

За участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, на підставідовіреності № б/н від 05.01.2016 р.;

від відповідача - не зявився;

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До господарського суду Запорізької області звернулось Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія Південтрансенерго», м. Запоріжжя із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кумколь Транс Сервіс», Республіка Казахстан, м. Кизилорда про стягнення заборгованості в розмірі 135 191, 50 дол. США, що на 25.01.2016 р. дорівнює 3 351689, 84 грн.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням ОСОБА_1 суддів України № 30 від 26.11.2010р., відповідно до протоколу автоматичного розподілу справи між суддями від 25.01.2016 р., справу 908/220/16 передано на розгляд судді Алейниковій Т.Г.

Ухвалою господарського суду від 26.01.2016 р. порушено провадження у справі №908/220/16, її розгляд призначено на 24.02.2016 р.

Представник позивача у судовому засіданні 24.02.2016 підтримав своїв имоги. Представник відповідача у судове засідання не зявився, відзив не направив, надав суду клопотання про відкладення слухання.

Ухвалою господарського суду від 24.02.2016р., слухання справи відкладено на 21.03.2016 на 09 годин 30 хвилин.

У судовому засіданні 21.03.2016 року представник позивача свої позовні вимоги підтвердив, відповідач у судове засідання вдруге не зявився.

У судовому засіданні 21.03.2016 року представник позивача свої позовні вимоги підтвердив, відповідач у судове засідання не явився, направив суду клопотання вихідний № 0335 від 18.03.2016, в якому повідомляє про зміну адреси місцезнаходження, підтверджує

наявність заборгованості перед позивачем за договором №78/ои від 05.12.2012 у розмірі 135191,50 доларів США.

Неявка відповідача не перешкоджала вирішенню спору, у судовому засіданні 21.03.2016 р., розгляд справи був закінчений, судом оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Справа розглянута без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2012 року у місті Запоріжжя (Україна) між Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія Південтрансенерго» (України) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кумколь Транс Сервіс» (Республіка Казахстан) був укладений Контракт №78/ОИ (далі за текстом Контракт).

Згідно пункту 1.1. Контракту позивач ПАТ ««Акціонерна компанія Південтрансенерго», як постачальник, продає, а відповідач ТОВ «Кумколь Транс Сервіс», як покупець, покупає на умовах визначених Контрактом газотурбінні електростанції, а також додаткове обладнання, точне найменування, кількість і ціна яких, вказується у відповідних додатках та специфікаціях Товара, які є невідємною частиною Контракту.

Згідно пункту 1.2. Контракту, Позивач своїми силами виконує шеф-монтаж й пуско-налагоджувальні роботи обладнання, що було поставлене відповідно додатку до Контракту на місці його експлуатації в терміни, визначені відповідними Додатками («Специфікаціями Послуг») до Контракту.

Згідно пункту 2.1.2. Контракту датою постачання Товару, є дата календарного штемпеля на залізничній накладній, який проставляється станцією призначення Белкуль, код станції 671800 (м. Кизилорда).

Згідно пункту 6.1. Контракту платежі за Товар, що поставляється та за Послуги, що надаються будуть здійснюватися Покупцем (відповідачем по справі) у відповідності з умовами визначеними у відповідних Додатках до Контракту.

На виконання своїх обовязків за Контрактом Позивач поставив на адресу відповідача електростанцію газотурбінну ЕГ2500 (2500 кВт, 10500 В, 50 Гц) у кількості 2 штук на загальну суму 3 300 000 (три мільйони триста тисяч) доларів США, кожна з яких за ціною по 1 650 000 (один мільйон шістсот пятдесят тисяч) доларів США, та надав послуги з шаф-монтажу 1 (однієї) з поставлених електростанцій вартістю 90 000 (девяносто тисяч) доларів США. Відвантаження електростанцій газотурбінних на адресу відповідача підтверджується відповідними Вантажними митними деклараціями та залізничними накладними, а проведення шеф-монтажу підтверджується відповідним актом виконаних робіт.

На виконання своїх обовязків за Контрактом відповідач оплатив на рахунок позивача загальну суму 3 254 808, 50 (три мільйони двісті пятдесят тисяч вісімсот вісім) доларів 50 центів США.

Відвантаження позивачем першої газотурбінної електростанції проведено 17.03.2014 року, а її шеф-монтаж проведено 15.12.2014 року. Відповідач повністю сплатив за цю першу електростанцію та за її шеф-монтаж.

Таким чином, заборгованість відповідача становить 135 191, 50 (сто тридцять пять тисяч сто девяносто один) доларів США 50 центів США.

28.10.2015 року позивачем згідно умов Контракту було відвантажено на адресу відповідача другу одиницю електростанції, що підтверджується Вантажною митною декларацією ЕК 10 АА від 28.10.2015 року.

Згідно Додатку №1 від 05 грудня 2012 року до Контракту (пункт 5.8 Додатку) відповідач зобовязався сплатити позивачу 5% від загальної вартості по Специфікації Товару за Додатком №1 до Контракту, що складає 165 000 (сто шістдесят пять тисяч) доларів США протягом 3 (трьох) банківських днів після 1 (одного) місяця експлуатації Товара, але не більш 75 (сімдесят пять) календарних днів з моменту поставки Товару.

Враховуючи те, що поставка другої одиниці електростанції згідно Контакту була здійснена 28.10.2015 року, то на дату прийняття судом рішення строк оплати за отриманий товар вже наступив. Проте, наявна заборгованість не погашена, чим порушуються майнові права позивача.

14 грудня 2015 року між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода №8 до Контракту, якою сторони визначили, що спори між ними вирішуються у Господарському суді Запорізької області.

Керуючись Розясненням Президії Вищого господарського суду України №04-5/608 від 31.05.2002 року (з наступними змінами та доповненнями) «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій», слід зазначити наступне:

1) Згідно зі статтею 38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

За статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності у справах з іноземним елементом, передбачених у статті 77 цього Закону.

Таким чином, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності (пункт 1 частини 1 статті 76 Закону України«Про міжнародне приватне право») спір підлягає вирішенню в господарських судах України з урахуванням вимог розділу III ГПК.

2) Вибір сторонами українського права як такого, що регулює їх відносини за угодою, означає вибір саме національного законодавства України, а не окремих законодавчих актів, що регулюють відповідні відносини сторін.

У разі відсутності волевиявлення сторін зовнішньоекономічної угоди щодо застосовуваного права господарський суд визначає його на підставі колізійної норми, яка може міститися як в міжнародних договорах, що відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, так і в національному законодавстві.

Такі норми містить, наприклад, Угода про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, укладена державами - учасницями СНД у м. Києві 20.03.92, статтею 11 якої встановлено правила застосування цивільного законодавства однієї держави - учасниці СНД на території іншої держави - учасниці СНД. За цими правилами, зокрема, права та обов'язки сторін за договором визначаються законодавством України місця укладення такого договору, якщо інше не передбачено угодою сторін.

Таким чином, при відсутності між позивачем та відповідачем у даній справі угоди про законодавство, яке використовується при виконанні Контракту та вирішенні спорів, які витікають з його виконання, та при тому, що Контракт укладено у місті Запоріжжя (Україна) вважаємо, що при вирішені даної справи слід керуватися законодавством України.

Отже, згідно ст. 629 Цивільного Кодексу України (далі за текстом - ЦК) договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України уразі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і згідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно ч. 2 даної статті кожна сторона повинна вжити усіх заходів для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Частина ж 7 даної статті містить норму про те, що не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Таким чином вимоги позивача обґрунтовані, доказані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається повністю на відповідача, внаслідок неправильних дій якого виник спір у суді.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кумколь Транс Сервіс» (Республіка Казахстан,120008 місто Кизилорда, вулиця Желтоксан, № 42, Бізнес центр «Бастоау» 5 поверх., код ОКПО 40576951) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія Південтрансенерго» (69015, м. Запоріжжя, провулок Вологодський, б.30, ) 135 191 (сто тридцять пять тисяч сто девяносто один) доларів США 50 центів США - заборгованості, що на 25.01.2016 р. дорівнює 3 351 689 (три мільони триста пятдесят одна тисяча шістсот вісімдесят девять) 84 коп. та 50 275 (пятдесят тисяч двісті сімдесят пять) грн. 35 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Алейникова

Рішення оформлене та підписано 25.03.2016 р.