ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" березня 2016 р.Справа № 924/190/16

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Виноградова В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до комунального підприємства "Тепломережа" Чемеровецької селищної ради, смт. Чемерівці Хмельницької області

про стягнення 2776249,08 грн., з яких 1643308,33 грн. боргу, 35794,29 грн. 3% річних, 557172,51 грн. інфляційних втрат, 539973,95 грн. пені

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю №14-90 від 18.04.2014 р.

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю від 16.11.2015 р. (в судовому засіданні 28.03.2016 р.)

Рішення приймається 30.03.2016 р., оскільки у судовому засіданні 15.03.2016 р., 28.03.2016 р. оголошувались перерви.

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 1643308,33 грн. заборгованості за газ, поставлений на підставі договору купівлі-продажу природного газу №3073/15-БО-23 від 26.11.2014 р., та стягнення 35794,29 грн. 3%річних, 557172,51 грн. інфляційних втрат, 539973,95 грн. пені. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язання з оплати поставленого газу, положеннями ст. ст. 526, 611, 612, 625 ЦК України, ст. ст. 22, 193, 231 ГК України.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Крім того повідомив, що станом на 30.03.2016р. заборгованість відповідача за газ поставлений на підставі договору купівлі-продажу природного газу №3073/15-БО-23 від 26.11.2014 р. склала 616308, 33 грн.

Повноважний представник відповідача у судовому засіданні та відповідач у відзиві на позовну заяву (№46 від 03.03.2016 р.) проти позову заперечили. Зазначає, що підприємством за наявності коштів здійснюються розрахунки за отриманий газ і станом на 03.03.2016р. погашено заборгованість на суму 777000,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, тому сума боргу становила 866308,33 грн. Виходячи з положень ст. ст. 530, 549, 625 ЦК України, вважає, що для встановлення такого виду відповідальності підприємства як покладення на нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення з нього інфляційні втрати, 3% річних та пеню, за порушення виконання грошового зобов'язання, слід встановити, що встановлений у договорі купівлі-продажу строк (термін) здійснення ним розрахунків за цим договором настав. Робить висновок, що позивачем безпідставно нараховано одночасно пеню та штраф за порушення строків виконання зобов'язання за договором.

Посилаючись на положення ст. 551 ЦК України, п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 р. та зважаючи на об'єктивні обставини, які призвели до виникнення боргу, погашення у значній мірі основної заборгованості, придбання газу для вироблення теплової енергії, що споживається бюджетними установами та організаціями, тривалість невідшкодування різниці в тарифах, а також з огляду на розмір інфляційних втрат та річних, що підлягають стягненню з відповідача, просить не застосовувати або зменшити розмір пені за прострочення виконання зобов'язання. Також повідомляє, що відповідач є єдиним теплопостачальним підприємством смт. Чемерівці та знаходиться у важкому фінансовому стані. Зазначає, що по мірі надходження коштів борг перед позивачем поступово погашається; газ, придбавався для вироблення теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями; заборгованість зазначених споживачів перед відповідачем становить 644 тис. грн. У підтвердження надав Статут КП "Тепломережа" Чемеровецької селищної ради, відповідно до якого предметом діяльності якого є задоволення потреб населення, підприємств, установ, організацій в наданні послуг теплопостачання, водопостачання та водовідведення; звіт по рахунку 361 - розрахунки за тепло, відповідно до якого станом 01.02.2016 р. заборгованість бюджетних організацій склала 400493,11 тис. грн., на 01.03.2016 р. - 644906, 18 тис грн.; фінансовий звіт за 2015 р., в якому зазначено, що дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи послуги склала 237 тис. грн., за розрахунками з бюджетом - 62,4 тис. грн.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

26.11.2014 р. між публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та комунальним підприємством "Тепломережа" Чемеровецької селищної ради (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №3073/15-БО-23 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору.

Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (далі - споживачам покупця) (п. 1.2 договору).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 р. по 31 грудня 2015 р. газ обсягом до 686,5 тис. куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб.м.): січень - 152,0, лютий - 135,0, березень 84,0 (І кв. - 371,5); квітень - 13,5, травень - 0,0, червень - 0,0 (ІІ кв. - 13,5); липень - 0,0, серпень - 0,0, вересень - 0,0 (ІІІ кв. - 0,0); жовтень - 48,0, листопад - 109,5, грудень 144,0 (ІV кв. - 301,5).

Обсяги газу, що планується передати за цим договором (далі - планований обсяг), можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (п. 2.1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1.2 допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі ± 5 % (плюс/мінус п'ять відсотків) від узгодженого сторонами згідно з п. 2.1 договору планованого обсягу продажу газу без коригування планованого обсягу.

У п. 3.1 договору зазначено, що продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Згідно з п. 3.2 договору приймання-передача газу протягом місяця здійснюється рівномірно з припустимим відхиленням добових обсягів від середньодобового не більше як ± 5,0 (п'ять) відсотків. При необхідності відступу від середньодобової норми продавцем і покупцем установлюється нерівномірна подача газу за взаємно узгодженими графіками.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п. 3.3 договору).

Сторони у п. 3.4 договору погодили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця (п. 4.1 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

Згідно з п. 5.2 договору ціна за 1000 куб. м. газу становить 5100,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 366,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 73,34 грн., всього з ПДВ - 440,04 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 5568,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 1113,74 грн., сього з ПДВ - 6682,44 грн.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що у разі зміни уповноваженим органом ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 5.5 договору).

Порядок та умови проведення розрахунків сторони погодили у р. 6 договору.

Так, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).

Відповідно до п. 6.3 договору оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами перерахування коштів, затвердженими відповідною постановою уповноваженого органу, та зараховується як оплата за газ, поставлений продавцем покупцеві в порядку, визначеному нормами чинного законодавства. Сторони погоджуються, що при перерахуванні коштів в призначенні платежу посилання на номер договору є обов'язковим. У разі якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання покупця надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу, покупець зобов'язується здійснити будь-які дії в межах чинного законодавства для виконання п. 6.1 цього договору.

За умовами п. 6.4 договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем: у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу погашається основна сума боргу.

У п. 6.5 договору зазначено, що звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості використаного газу покупцем та актів приймання-передачі газу протягом 10-ти робочих днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором (п. 7.1 договору).

За умовами п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Усі зміни і доповнення до договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного у п. 10.4 цього договору (п. 10.3 договору).

Розділом 11 договору передбачено, що він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписаний сторонами, скріплений відтисками печаток сторін.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу газ у січні 2015 року 137,967 тис. куб. м. на суму 1057053,49 грн., у лютому 2015 р. 97,404 тис. куб.м. на суму 722429,89 грн., у березні 2015 р. 60,364 тис. куб.м. на суму 684143,85 грн., у квітні 2015 р. 24,884 тис. куб.м. на суму 238892,38 грн., у жовтні 2015 р. 6,772 тис.куб.м. на суму 60306,83 грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими відтисками печаток сторін актами приймання-передачі природного газу відповідно від 31.01.2015 р., 28.02.2015 р., 31.03.2015 р., 30.04.2015 р., 31.10.2015 р., всього на суму 2762826,44 грн.

У зв'язку із несвоєчасною сплатою відповідачем поставленого газу позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 1643308,33 грн. заборгованості, яка виникла станом на 02.12.2015р., за газ, поставлений на підставі договору купівлі-продажу природного газу №3073/15-БО-23 від 26.11.2014 р., та стягнення 35794,29 грн. 3%річних, 557172,51 грн. інфляційних втрат, 539973,95 грн. пені.

Позивачем в матеріали справи надано копії платіжних доручень про сплату відповідачем заборгованості за спожитий природний газ в 2015 р. згідно з договором купівлі-продажу №3073/15-БО-23 від 26.11.2014 р. : №500 від 25.12.2015 р. на суму 300000,00 грн., №520 від 30.12.2015 р.на суму 200000,00 грн., №30 від 26.01.2016 р. на суму 77000,00 грн., №51 від 04.02.2016 р. на суму 200000,00 грн. та №9 від 17.03.2016 р. на суму 250000,00 грн., всього - 1027000,00 грн.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, 26.11.2014 р. ПАТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та КП "Тепломережа" Чемеровецької селищної ради уклали договір купівлі-продажу природного газу №3073/15-БО-34, згідно з яким позивач зобов'язувався передати у власність відповідачу природний газ, а відповідач - прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

На підставі договору купівлі-продажу природного газу №3073/15-БО-23 від 26.11.2014 р. позивач продав відповідачу природний газ у січні 2015 року 137,967 тис. куб. м. на суму 1057053,49 грн., у лютому 2015 р. 97,404 тис. куб.м. на суму 722429,89 грн., у березні 2015 р. 60,364 тис. куб.м. на суму 684143,85 грн., у квітні 2015 р. 24,884 тис. куб.м. на суму 238892,38 грн., у жовтні 2015 р. 6,772 тис.куб.м. на суму 60306,83 грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу відповідно від 31.01.2015 р., 28.02.2015 р., 31.03.2015 р., 30.04.2015 р., 31.10.2015 р. всього на суму 2762826,44 грн.

Натомість відповідач в порушення умов договору (п. 6.1) вчасно та в повному обсязі не сплатив отриманий газ, утворивши заборгованість станом на 02.12.2015р. в сумі 1643308,33 грн., що відображено в сальдовій відомості та відомості із здійснення операцій по КП "Тепломережа Чемеровецької селищної ради підприємству" з 01.01.2015р. по 31.10.2015р.

У зв'язку із наявною заборгованістю позивачем було подано позов (вх. №05-08/502/16 від 23.02.2016р.) про стягнення з відповідача, зокрема, 1643308,33 грн. боргу за отриманий газ.

Однак відповідачем до подання позову до суду, згідно з платіжними дорученнями №500 від 25.12.2015 р. на суму 300000,00 грн., №520 від 30.12.2015 р. на суму 200000,00 грн., №30 від 26.01.2016 р. на суму 77000,00 грн., №51 від 04.02.2016 р. на суму 200000,00 грн. сплачено позивачу 777000,00 грн. заборгованості, що не заперечується позивачем. Таким чином, сума заборгованості станом на час звернення до суду з цим позовом становила 866308,33 грн. Відтак позовні вимоги в частині стягнення 777000,00 грн. основного боргу заявлені необґрунтовано, а тому у їх задоволенні належить відмовити.

Після подання позову до суду (23.02.2016 р.) та порушення провадження у справі (24.02.2016 р.) відповідачем було сплачено ще 250000,00 грн. боргу за газ, отриманий згідно з договором купівлі-продажу природного газу №3073/15-БО-23, що підтверджується платіжним дорученням №9 від 17.03.2016 р., випискою з банківського рахунку за 17.03.2016р.

Згідно з п. 1-1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

При цьому суд враховує положення п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", відповідно до яких припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

У зв'язку з наведеним, провадження у справі в частині стягнення 250000,00 грн. заборгованості за газ підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

З огляду на вищезазначене, обґрунтованими є позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 616308,33 грн. заборгованості за природний газ, тому їх необхідно задовольнити. Доказів, які б свідчили про сплату заборгованості в сумі 616308,33 грн., суду не подано.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 35794,29 грн. згідно з розрахунком: за зобов'язаннями січня 2015 р. - 3852,29 грн., лютого 2015 р. - 14840,92 грн., березня 2015 р. - 13045,59 грн., квітня 2015 р. - 3966,27 грн., жовтня 2015 р. - 89,22 грн.

Як убачається із розрахунку, позивачем здійснено нарахування 3% річних по кожному періоду наявності заборгованості з урахуванням розміру боргу за вказаний період. Однак при проведенні розрахунку 3% річних за зобов'язаннями січня та лютого 2015 р. позивачем безпідставно віднесено до днів прострочення заборгованості дні, в які здійснювалася її часткова сплата.

Так, згідно з п. 1.4 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9 вищевказаної постанови).

Тобто, сума заборгованості зменшується у день її часткової сплати і нарахування 3% річних проводиться уже на зменшену суму боргу.

З огляду на вищезазначене, проаналізувавши подані розрахунки, суд вважає, що правомірним є нарахування відповідачу 3% річних в сумі 35647,45 грн. (за зобов'язаннями січня 2015 р. у сумі 3764,82 грн., лютого 2015 р. - 14781,55 грн., березня 2015 р. - 13045,59 грн., квітня 2015 р. - 3966,27 грн., жовтня 2015 р. - 89,22 грн.). Таким чином, позивачем безпідставно нараховані 3% річних у сумі 146,84 грн. (87,47 грн. з зобов'язаннями січня 2015 р., 59,37 грн. - лютого 2015 р.) на суми заборгованості за дні фактичної її сплати, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині потрібно відмовити.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 557172,51 грн. інфляційних нарахувань згідно з розрахунком: за зобов'язаннями січня 2015 р. - 212034,01 грн., лютого 2015 р. - 217899,74 грн., березня 2015 р. - 119862,33 грн., квітня 2015 р. - 7376,43 грн.

Проаналізувавши поданий розрахунок, суд зазначає, що позивачем здійснено інфляційні нарахування в тому числі і на суми заборгованості за періоди, що становлять менше одного місяця, тоді як відповідно до п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом враховується, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Зокрема, неправомірним є нарахування інфляційних втрат (за зобов'язаннями січня 2015 р.) за лютий 2015 р. на борг у розмірі 1057053,49 грн. та червень 2015 р. на борг в сумі 223241,66 грн., оскільки борг не проіснував повний місяць лютий та червень. Нарахування інфляційних втрат за березень 2015 р. на суму боргу 858458,69 грн., за квітень 2015 р. на суму боргу 401157,92 грн., за травень 2015 р. на суму боргу 283707,16 грн. є також неправомірними, оскільки станом на кінець кожного з місяців у результаті часткових оплат заборгованість становила: на кінець березня 2015 р. - 465630,94 грн., квітня 2015 р. - 113474,69 грн., травня 2015 р. - 31615,76 грн. Відтак інфляційні нарахування на зазначені суми заборгованості, за розрахунком суду, становлять відповідно 50288,14 грн. за березень 2015 р., 15886,46 грн. за квітень 2015 р., 695,55 грн. - за травень 2015 р. (всього за зобов'язаннями січня 2015 р. - 66870,15 грн. інфляційних нарахувань).

За зобов'язаннями лютого 2015 р. позивачем нараховано 217899,74 грн. інфляційних втрат. Однак, здійснюючи перерахунок, суд бере до уваги те, що борг в сумі 722429,89 грн., на який нараховано інфляційні втрати за березень 2015 р., не проіснував повний місяць. Борг у сумі 722429,89 грн. мав місце протягом квітня та травня 2015 р., тому нарахування інфляційних втрат на цю суму за вказаний період становлять 119258,73 грн. Протягом червня 2016 р. проіснувала заборгованість в розмірі 690918,73 грн., відтак інфляційні нарахування на цю заборгованість за червень 2015 р. становлять 2763,68 грн. При цьому протягом липня-вересня 2015 р. існував борг у розмірі 659965,27 грн. і інфляційні нарахування на цей борг становлять : - 6599,65 грн. (дефляція) за липень 2015 р., -5279,72 грн. (дефляція) за серпень 2015 р., 15179,20 грн. за вересень 2015 р. Таким чином, за підрахунком суду, інфляційні нарахування за зобов'язаннями лютого 2015 р. становлять 125322,24 грн.

Неправомірно нараховані інфляційні втрати за зобов'язаннями березня 2015 р. за квітень 2015 р., за зобов'язаннями квітня 2015 р. за травень 2015 р., оскільки заборгованість не проіснувала повний місяць Здійснивши перерахунок, суд вважає, що за зобов'язаннями березня 2015 р. правильним буде нарахування 21124,73 грн. інфляційних втрат на борг в сумі 684143,85 грн. за травень-вересень 2015 р., за зобов'язаннями квітня 2015 р. - 2075,14 грн. інфляційних втрат на борг в сумі 238892,38 грн. за червень-вересень 2015 р.

Зважаючи на викладене, в результаті проведеного перерахунку, суд доходить висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення 215392,26 грн. інфляційних втрат за визначені періоди (за зобов'язаннями січня-квітня 2015 р.). У стягненні інфляційних втрат в сумі 341780,25 грн. належить відмовити.

Невиконання зобовязання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобовязання.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторонами в п. 7.2 договору погоджено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 539973,95 грн. (згідно з поданим розрахунком: за зобов'язаннями січня 2015 р. - 67029,72 грн., лютого 2015 р. - 209160,61 грн., березня 2015 р. - 196658,56 грн., квітня 2015 р. - 65816,49 грн., жовтня 2015 р. - 1308,58 грн.).

Разом з тим, як і при нарахуванні 3% річних, так і при нарахуванні пені позивачем не враховані положення п. 1.9 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з яким, як уже зазначалося вище, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Зважаючи на вищезазначене, проаналізувавши подані розрахунки, суд доходить висновку, що правомірним є нарахування відповідачу пені в розмірі 537175,89 грн. (за зобов'язаннями січня 2015 р. - в сумі 65419,21 грн., лютого 2015 р. - 207973,05 грн., березня 2015 р. - 196658,56 грн., квітня 2015 р. - 65816,49 грн., жовтня 2015 р. - 1308,58 грн.). З огляду на зазначене, позивачем безпідставно нараховано пеню у сумі 2798,06 грн. (за зобов'язаннями січня, лютого 2015 р.) на суми заборгованості за дні фактичної її сплати, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині потрібно відмовити.

Водночас, з огляду на доводи відповідача щодо винятковості обставин, які б слугували підставою для зменшення штрафних санкцій, суд враховує, що пунктом 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарському суду надано право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. При цьому згідно зі ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. Схоже правило міститься і в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до абз. 1 п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи відповідача, враховуючи надані відповідачем докази щодо свого скрутного матеріального стану (фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва на 31.12.2015 р., звіт про фінансові результати за 2015 рік, витяг з рахунку 316 щодо заборгованості споживачів), те, що придбаний газ спрямовувався на соціально-побутову інфраструктуру населеного пункту і що споживачами теплової енергії, яка виробляється з придбаного у позивача природного газу, згідно з п. 1.2 договору є бюджетні установи та організації, які заборгували відповідачу, а також беручи до уваги те, що з відповідача підлягає стягненню, окрім пені, ще 3% річних та інфляційні нарахування, та те, що відповідач частково погасив заборгованість, а також враховуючи неспіврозмірність нарахованої пені та існуючої заборгованості, інтереси позивача, суд вважає за можливе зменшити пеню на 50% (від суми 537175,89 грн.), що становить 268587,94 грн. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 15 березня 2016 р. у справі №924/1075/15, від 23 березня 2016 року у справі №904/9315/15, від 22 березня 2016 року у справі №904/8880/15.

Отже, з огляду на вищезазначене, з відповідача підлягає стягненню 268587,94 грн. пені, тому у позові про стягнення 268587,95 грн. пені необхідно відмовити у зв'язку зі зменшенням її розміру на підставі ст. 83 ГПК України.

Твердження відповідача про неможливість одночасного стягнення з нього пені та штрафу, суд вважає безпідставними, оскільки як убачається з позовних вимог, позивачем у позові заявлено до стягнення тільки пеню.

Враховуючи вказане вище, положення ст. 33 ГПК України, в силу яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення 616308,33 грн. заборгованості, 268587,94 грн. пені, 35647,45 грн. 3% річних, 215392,26 грн. інфляційних втрат. Провадження у справі щодо стягнення 250000,00 грн. боргу підлягає припиненню. У задоволенні решти позовних вимог потрібно відмовити.

Щодо судового збору за позовні вимоги, провадження по яких припинено, суд бере до уваги те, що спір доведено до суду з вини відповідача. Враховуючи зазначене, а також часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд враховує п. п. 4.3, 4.7 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 р.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 13, 33, 43, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 82, 83, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до комунального підприємства "Тепломережа" Чемеровецької селищної ради, смт. Чемерівці Хмельницької області про стягнення 2776249,08 грн., з яких 1643308,33 грн. боргу, 35794,29 грн. 3%річних, 557172,51 грн. інфляційних втрат, 539973,95 грн. пені задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства "Тепломережа" Чемеровецької селищної ради, Хмельницька область, смт. Чемерівці, вул. 60-річчя Жовтня, буд. 10А (код 38195441) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6 (код 20077720) 616308,33 грн. (шістсот шістнадцять тисяч триста вісім гривень 33 коп.) боргу, 268587,94 грн. (двісті шістдесят вісім тисяч п'ятсот вісімдесят сім гривень 94 коп.) пені, 35647,45 грн. (тридцять п'ять тисяч шістсот сорок сім гривень 45 коп.) 3% річних, 215392,26 грн. (двісті п'ятнадцять гривень триста дев'яносто дві гривні 26 коп.) інфляційних втрат, 24817,87 грн. (двадцять чотири тисячі вісімсот сімнадцять гривень 87 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Провадження у справі в частині стягнення 250000,00 грн. боргу припинити.

У решті позову відмовити.

Повне рішення складено 01.04.2016 р.

Суддя В.В. Виноградова

Віддрук. 3 прим.: 1 - до справи, 2 - позивачу (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6), 3 - відповідачу (31600, Хмельницька область, смт. Чемерівці, вул. 60-річчя Жовтня, 10А)