номер провадження справи 8/8/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2016 Справа № 908/243/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Азов-Автотранс» (72401, Запорізька область, Приазовський район, смт. Приазовське, вул. Східна, 10-В)

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

про стягнення 30810 грн. 25 коп. попередньої оплати за договором № 27/12 від 25.11.2012р.

Суддя І. А. Попова

Представники:

Позивача - Калетник М.О., дов. № 1 від 22.02.2016 р.

Відповідача - не з'явився

Заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 30810 грн. 25 коп. попередньої оплати за договором № 27/12 від 25.11.2012 р.

Розгляд справи, призначений на 24.02.2016 р., відкладався до 23.03.2016 р. у зв'язку з неявкою відповідача. Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в судовому засіданні 23.03.2016 р.

Позивач підтримує вимоги з підстав, викладених у позові та поясненнях від 23.03.2016 р., відповідно до ст.ст. 175, 193 ГК України, ст. ст. 11, 526, 530, 629, 651, 1212 ЦК України. В обґрунтування позову вказує, що 25.11.2012 р. з відповідачем укладено договір № 27/12 на перевезення вантажів автомобільним транспортом по Україні. При здійсненні господарських відносин за вказаним договором у позивача виникла переплата в сумі 30810 грн. 25 коп., що підтверджується первинними бухгалтерськими документами та актами взаєморозрахунків. Відповідач на вимогу позивача суму переплати не повернув. Відповідно до п.п. 8.4 п. 8 договору позивач звернувся до відповідача з письмовим повідомленням (лист № 50 від 14.12.2015 р.) про припинення дії договору № 27/12 з 23.12.2015 р. та здійснення повного взаєморозрахунку. Позивач вважає, що оскільки вказаний договір припинив дію з 23.12.2015 р., відповідач без достатньої правової підстави володіє грошовими коштами позивача в розмірі 30810 грн. 25 коп. Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму.

Відповідач заявлені позовні вимоги не спростував, не скористався правом надати відзив на позов, в судове засідання відповідач двічі не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалу від 01.02.2016 р. про порушення провадження по даній справі відповідач отримав 23.02.2016 р., про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштової кореспонденції, та мав достатньо часу на підготовку до розгляду справи та обґрунтування своїх заперечень за їх наявності. Згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Оскільки всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду, проте відповідач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду позовної заяви по суті в судовому засіданні 14.01.2015 року за відсутності представника відповідача.

Згідно до ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд встановив, що 25.11.2012 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Азов-Автотранс» (замовник, позивач по справі) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (перевізник, відповідач по справі) укладено договір № 27/12, за умовами якого перевізник зобов'язується від імені та за рахунок замовника здійснювати доставку вантажів по Україні (конкретні адреси доставки вантажів вказуються в Заявці, яка є невід'ємною частиною договору).

Порядок розрахунків узгоджено сторонами розділом 4 договору, пунктом 4.2 якого передбачено, що оплата здійснюється після виконання перевезення, підставою для оплати є рахунок-фактура ТТН, акт виконаних робіт; оплата здійснюється в гривнях України протягом п'яти банківських днів з моменту надання документів, якщо в акті виконаних робіт не вказано інше.

Як свідчать вивчені матеріали, на виконання умов договору № 27/12 відповідачем надавалися послуги позивачу з перевезення, про що сторонами підписано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) ОУ-0000156 від 29.12.2012 р., № ОУ-0000001 від 30.01.2013 р., № ОУ-0000003 від 28.02.2013 р. на суму 257701 грн. 95 коп. Позивачем здійснено оплату наданих послуг, про що свідчать додані до справи платіжні доручення (грудень 2012 р. - квітень 2013 р.) на суму 316532 грн. 20 коп.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Згідно з п. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом , іншими законами або договором.

Згідно з ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказує позивач, станом на 23.08.2013 р. сформувалася переплата за договором № 27/12 в розмірі 58810 грн. 25 коп., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 23.08.2013 р., підписаним сторонами. Відповідач частково повернув суму передплати в розмірі 28000 грн. (платіжні доручення № 226 від 01.04.2014 р. та № 11 від 24.03.2014 р.)

Сторонами по справі підписано акт звірення розрахунків станом на 05.08.2015 р., відповідно до якого передплата позивача на користь відповідача складає 30810 грн. 25 коп.

Строк дії договору узгоджено в п. 8.1 та встановлено до 31.12.2013 р. Згідно п. 8.4 договір може бути розірваний сторонами у відповідності з діючим законодавством України; на момент розірвання договору сторони повинні здійснити повний взаєморозрахунок; по закінченню строку дії договору, він продовжується на наступний календарний рік, якщо жодна із сторін не заявила про його розірвання в письмовому вигляді.

Судом встановлено, що листом № 50 від 14.12.2015 р. позивач повідомив відповідача про відмову від договору та просив повернути грошові кошти у розмірі 30810 грн. 25 коп., перераховані останньому у якості попередньої оплати. Відповідач відповіді на вимогу не надав, грошові кошти не повернув.

Відповідно до п. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови ві договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України, приписами якої позивач обґрунтовує свої вимоги, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Приписи даної правової норми застосовуються також, зокрема до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Умовами виникнення зобов'язань внаслідок безпідставного набуття майна є: 1) збільшення майна у однієї особи 2) втрата майна іншою особою; 3) причинний зв'язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи. Під "майном" зазначеною статтею розуміються як предмети матеріального світу, так і майнові або зобов'язальні права.

Таким чином, оскільки договір № 27/12 від 25.11.2012 р. припинено відповідно до ст. 651 ЦК України та умов договору та відповідач не надав доказів щодо повернення суми отриманого авансу, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 30810 грн. 25 коп. як безпідставно набутих.

Позовні вимоги задовольняються.

Судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, ст. 1212 ЦК України, керуючись ст. 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Азов-Автотранс» (72401, Запорізька область, Приазовський район, смт. Приазовське, вул. Східна, 10-В., ідентифікаційний номер 37648803) безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 30810 (тридцять тисяч вісімсот десять) грн. 25 коп., судовий збір в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. Видати наказ.

Повне рішення складено 28 березня 2016 року.

Суддя І.А. Попова