Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"29" березня 2016 р. Справа № 906/42/16.

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді: Лозинської І.В., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у справі, порушеній

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №11" (м. Житомир)

до: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (м. Житомир)

про стягнення 283483,50 грн

за участі представників сторін:

- від позивача: Ступак О.І. - керівник, наказ №38-к від 01.12.2015

- від відповідача: ОСОБА_3 - представник за дов. від від 24.03.2016

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №11" звернулось з позовом до господарського суду Житомирської області про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заборгованості у сумі 283483,50 грн.

Ухвалою від 15.01.2016 господарський суд порушив провадження у справі, призначив судове засідання та зобов'язав сторони виконати вимоги ухвали.

Ухвалами від 04.02.2016 та 24.02.2016 господарський суд відкладав розгляд справи у зв"язку з неявкою повноважних представників сторін.

Ухвалою від 10.03.2016 господарський суд продовжив строк вирішення спору по 29.03.2016, зобов"язав сторін виконати вимоги ухвали.

23.03.2014 до господарського суду від позивача надійшла заява (вих. № 7 від 23.03.2016) про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача, що знаходяться на рахунках ПАТ "Кредобанк" та АТ "Укрексімбанк", яка мотивована тим, що відповідач без причини не виконує вимог ухвали суду, не прибув до позивача для проведення звірки розрахунків. Оскільки від дня зустрічі та проведених переговорів відповідач не повідомив письмово про своє рішення та не повернув борг, тому, на думку позивача, вказане свідчить, що відповідач може вжити заходів до вчинення дій, які унеможливлять стягнути з нього борг в примусовому порядку (а. с. 92, 93).

Розглядаючи заяву ТОВ "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №11" про вжиття заходів до забезпечення позову, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, суд враховує таке.

За ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою, зокрема, сторони, прокурора, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Таким чином, заходи до забезпечення позову мають бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами та вживаються судом у разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно із ст. 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу.

Разом з тим, згідно з п. 7.2. постанови пленуму ВГСУ № 16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", накладення арешту на майно боржника є адекватним заходом забезпечення позову про визнання права власності (іншого речового права) на майно або витребування майна з чужого незаконного володіння. При цьому, арешт може бути накладений на індивідуальне визначене майно. В ухвалі про забезпечення позову мають зазначатися ознаки, які ідентифікують відповідне майно та відрізняють його від іншого (однорідного чи подібного) майна та, за необхідності, місцезнаходження майна.

Крім того, у вказаній постанові пленуму ВГСУ зазначено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованою підставою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Згідно з пп.1.1 (абз.2) п.1 Інформаційного листа ВГСУ від 12.12.2006 № 01-8/2776 у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

При застосуванні заходів до забезпечення позову основним елементом є подання доказів на підтвердження обставин, на які посилається позивач, заявляючи клопотання про вжиття таких заходів. При цьому слід враховувати, що для достатнього обґрунтування припущення щодо наявності реальної небезпеки зникнення або погіршення майна, що призведе до неможливості виконання рішення господарського суду в майбутньому, серед іншого, можуть бути подані докази вчинення відповідачем з цим майном певних дій як в процесі розгляду справи, так і до початку її розгляду.

У даному випадку, наведені позивачем у заяві доводи не свідчать про наявність підстав для вжиття заходів для забезпечення позову.

В заяві відсутнє посилання на будь-які докази, які б свідчили про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, та не зазначено індивідуальні ознаки майна на яке саме має бути накладений арешт.

Саме лише посилання позивача у заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання рішення суду без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така ж правова позиція викладена у п.п. 2, 3 вищевказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011.

З урахуванням викладеного, заява позивача про забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях, оскільки належних доказів в її обґрунтування не надано, в той час як відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості заяви позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів до забезпечення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, у зв'язку з чим у задоволенні поданої заяви позивача слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 66, 67, 86 ГПК України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №11" (м. Житомир) у задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову у справі № 906/42/16.

Суддя Лозинська І.В.

Друк:

1 - в справу

2 - позивачу