РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016Справа №910/32650/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк Україні» (АТ «Укрексімбанк»)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОВНІШНЬОТОРГОВЕЛЬНА ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «РКЦ»

про стягнення 45 825,15 грн.

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Ряба В.В.- представник, довіреність №010-01/2075 від 01.04.2014 (Бабій О.В. - представник, довіреність №010-01/2343 від 11.04.2014 - у судовому засіданні 28.01.2016р.);

від відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк Україні» (АТ «Укрексімбанк») звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОВНІШНЬОТОРГОВЕЛЬНА ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «РКЦ» про стягнення коштів у розмірі 45 825,15 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 218,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору оренди нерухомого майна банку №185-00/1/280314 від 28.03.2014 р. в частині своєчасної оплати орендної плати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №/910/32650/15 та призначено розгляд справи на 28.01.2016 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2016 р. розгляд справи відкладено на 16.02.2016 р.

В судові засідання 28.01.2016 р. та 16.02.2016 р. з'явились уповноважені представники позивача.

Уповноважений представник відповідача в судові засідання 28.01.2016 р. та 16.02.2016 р. не з'явився.

Копія ухвали суду від 31.12.2015 р., яка направлялась відповідачу на адресу, зазначену позивачем у позовній заяві, а саме: 01034, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 14-В та яка співпадає з місцезнаходженням відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців стосовно відповідача, на час проведення судового засідання 28.01.2016 р. повернулась на адресу Господарського суду м. Києва з відміткою «із закінченням встановленого строку зберігання» та адресату не вручена.

Відомості про вручення копії ухвали суду від 28.01.2016 р., яка направлялась відповідачу на адресу, зазначену позивачем у позовній заяві, а саме: 01034, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 14-В та яка співпадає з місцезнаходженням відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців стосовно відповідача, на час проведення судового засідання 16.02.2016 р. відсутні.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення №996, в якому зазначено, що станом на 16.02.2016 р. поштове відправлення досилається за новою адресою та адресату не вручено.

Інші дані (адреси), за якими можна встановити місцезнаходження відповідача, позивачу невідомі.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Окрім того, пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова №18) Вищим господарським судом України роз'яснено, що за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на приписи ст. 64 Господарського процесуального кодексу України та п. 3.9.1. Постанови №18 суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений судом про час і місце розгляду справи судом.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 28.01.2016 р. через відділ діловодства (канцелярія) Господарського суду міста Києва представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи б/н від 27.01.2016 р., яке судом задоволено, документи долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 16.02.2016 р. представник позивача подав пояснення б/н від 15.02.2016 р., в якому, зокрема, повідомляє суд про відсутність інших відносин, крім даних, з ТОВ «ЗВКФ «РКЦ» та про відсутність додаткових угод між сторонами Договору. Пояснення долучені судом до матеріалів справи.

Також, у судовому засіданні 16.02.2016 р. представник позивача подав клопотання б/н та б/д про долучення документів до матеріалів справи, яке судом задоволено, документи долучені до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, позивачем на час проведення судового засідання 16.02.2016 р. суду не надано.

Від відповідача заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судових засідань 28.01.2016 р. та 16.02.2016 р. до суду не надходило.

Про поважні причини неявки уповноваженого представника відповідача в судові засідання суд не повідомлено.

Документи, витребувані ухвалами суду від 31.12.2015 р. та від 28.01.2016 р., відповідачем суду не надані.

Відповідно до п. 2.3 Постанови №18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2. Постанови №18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відповідачем не надано суду відзив на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги те, що представник позивача проти розгляду справи за відсутності представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представника позивача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судових засідань.

Перед початком розгляду справи представників позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 29,60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представниками позивача не заявлено.

В судовому засіданні 16.02.2016 р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, викладені у позовній заяві, та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судових засіданнях пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані позивачем докази та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 28 березня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк Україні» (орендодавець за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗОВНІШНЬОТОРГОВЕЛЬНА ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «РКЦ» (орендар за договором, відповідач у справі) укладено Договір оренди нерухомого майна банку №185-00/1/280314 (далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець зобов'язується передати орендодавцю в платне строкове користування (оренду) нежитлове приміщення, зазначене в п. 1.1 Договору, а орендар зобов'язується прийняти його, своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендодавцю орендну плату і по настанню дня закінчення терміну оренди повернути зазначене приміщення орендодавцю.

Розділами 3-11 Договору сторони погодили орендну плату, інші платежі за договором та порядок розрахунків, передачу приміщення в оренду орендарю та його повернення орендодавцю, права та обов'язки орендодавця, орендаря та відповідальність сторін тощо.

Відповідно до п. 12.1. Договору договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін і діє до 27 березня 2015 року включно. В частині сплати орендарем орендної плати, в тому числі орендної плати, що утворилась у зв'язку із застосуванням індексу інфляції, платежів за комунальні послуги та інших витрат орендодавця, сплати неустойки (штрафів/пені) за порушення умов цього договору, зобов'язань компенсації спричинених збитків, цей Договір діє до повного та належного виконання сторонами зобов'язань за ним.

Вказаний Договір підписаний представниками орендаря та орендодавця та скріплений печатками сторін.

Судом встановлено, що укладений Договір за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди), який підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України та §5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). В силу частини 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне визначення договору оренди міститься і в ст. 759 Цивільного кодексу України.

При цьому як зазначено в п.13.1. Договору сторони домовились, що норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не застосовуються до правовідносин, які виникають із цього Договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування майно, загальною площею 48,84 м2, а саме: нежитлові фасадні офісні приміщення площею 40,70 м2 другого поверху та місця загального користування площею 8,14 м2, що знаходяться у будівлі , розташованою за адресою: м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 3, зі всіма внутрішніми системами та комунікаціями, що існують на час укладання цього Договору.

Згідно п.2.1 Договору орендоване майно надається орендарю для його використання за основним цільовим призначенням - як нежитлові приміщення.

Суд зазначає, що за приписами ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

За змістом частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

У відповідності до п. 3.1 Договору орендодавець протягом 20-ти робочих днів з дати підписання цього Договору передає, а орендар приймає у строкове, платне користування орендоване майно на підставі акту приймання-передачі орендованого майна від орендодавця до орендаря, що складається у формі, викладеній в Додатку №2 до цього Договору. Орендоване майно вважається переданим орендодавцем орендарю від дати підписання акту приймання-передачі орендованого майна від орендодавця до орендаря уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін.

Орендоване майно передається орендарю у строкове платне користування до 27 березня 2015 року включно (п. 3.2 Договору).

Судом встановлено за матеріалами справи, що у відповідності до умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв у користування нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 48,84 м2, а саме: нежитлові фасадні офісні приміщення площею 40,70 м2 другого поверху та місця загального користування площею 8,14 м2, що знаходяться у будівлі, розташованій за адресою: м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 3, зі всіма внутрішніми системами та комунікаціями, що існували на час укладання цього Договору, що підтверджується відповідним належним чином оформленим актом приймання-передачі орендованого майна від орендодавця до орендаря від 29.03.2014 р., підписаним обома сторонами без зауважень. Копія вказаного акту міститься в матеріалах справи.

За таких обставин господарським судом встановлено, що Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк Україні» було належним чином виконано свій обов'язок з передачі Товариству з обмеженою відповідальністю «ЗОВНІШНЬОТОРГОВЕЛЬНА ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «РКЦ» на підставі Договору орендованого приміщення.

При цьому вищевказане приміщення було повернуто позивачеві 27 березня 2015 року, про що був складений відповідний акт приймання-передачі орендованого майна від орендаря до орендодавця від 27.03.2015 р., копія якого долучена до матеріалів справи.

Вказаний акт підписаний представниками сторін та засвідчений печатками орендаря та орендодавця.

Як свідчать матеріали справи, підтверджено представником позивача в судовому засіданні та відповідачем не спростовано, протягом, зокрема, березня 2014 року - березня 2015 року відповідач користувався орендованим майном (нежитловим приміщенням).

Згідно наявних матеріалів справи в період березень 2014 р. - березень 2015 р. відповідач користувався об'єктом оренди (нежитловими фасадними офісними приміщеннями), що підтверджуються відповідними підписаними обома сторонами без зауважень актами приймання послуг та відповідними рахункам-фактурами: акт від 31.03.2014 р. та рахунок-фактура №03 БО/2014 від 12.05.2014 р.; акт від 30.04.2014 р. та рахунок-фактура №04 БО/2014 від 12.05.2014 р.; акт від 31.05.2014 р. та рахунок-фактура №05 БО/2014 від 12.05.2014 р.; акт від 30.06.2014 р. та рахунок-фактура №06 БО/2014 від 05.06.2014 р.; акт від 31.07.2014 р. та рахунок-фактура №07 БО/2014 від 27.06.2014 р.; акт від 31.08.2014 р.; акт від 30.09.2014 р. та рахунок-фактура №09 БО/2014 від 05.09.2014 р.; акт від 31.10.2014 р. та рахунок-фактура №10 БО/2014 від 08.10.2014 р.; акт від 30.11.2014 р. та рахунок-фактура №11 БО/2014 від 06.11.2014 р.; акт від 31.12.2014 р. та рахунок-фактура №12 БО/2014 від 05.12.2014 р.; акт від 31.01.2015 р. та рахунок-фактура №01 БО/2015 від 12.01.2015 р.; акт від 28.02.2015 р. та рахунок-фактура №02 БО/2015 від 10.02.2015 р., копії яких наявні в матеріалах справи.

Факт оренди нежитлового приміщення відповідачем не заперечувався.

Доказів опротестування виставлених позивачем за період березень 2014 р. - березень 2015 р. актів приймання наданих послуг та рахунків - фактур до суду не надходило, будь-які заперечення з боку відповідача щодо повного та належного виконання Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк Україні» умов Договору, а також наявності письмових претензій або зауважень щодо утримання та обслуговування об'єкту оренди до суду з боку відповідача не надходило.

За таких обставин судом встановлено, що позивачем виконано прийняті на себе зобов'язання по наданню в оренду нежитлового приміщення обумовленого Договором, та здійснення його утримання, а відповідачем, у свою чергу, прийнято вказане майно та послуги з його утримання без будь - яких зауважень.

Будь-які заперечення щодо повного та належного виконання позивачем умов Договору з боку відповідача відсутні.

Згідно абз. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках,

Загальна вартість (відновна) орендованого майна разом з ПДВ складає 3 706 080,22 грн., та щомісяця індексується орендодавцем без укладання додаткових угод до цього Договору. На вимогу орендаря орендодавцем надається інформація про поточну відновну вартість орендованого майна (п. 1.4 Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору загальний розмір орендної плати за один календарний місяць користування орендованим майном становить 6 512,00 грн., крім того ПДВ - 1 302,40 грн., а всього з ПДВ - 7 814,40 грн.

Згідно п. 4.2 Договору орендна плата нараховується, починаючи з дня передачі орендованого майна орендаря за актом приймання-передачі орендованого майна від орендодавця до орендаря та сплачується орендарем орендодавцю щомісяця на підставі рахунків-фактур, виставлених орендодавцем, протягом 5 банківських днів з дня отримання орендарем відповідного рахунку-фактури. Орендодавець виставляє орендарю рахунок-фактуру до 15 числа кожного поточного місяця, за який сплачується орендна плата.

Також п. 4.3 Договору передбачено, що орендна плата за цим Договором підлягає індексації: за період від дати підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі орендованого майна від орендодавця до орендаря, та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін - до 27 березня 2015 року - до 15 квітня 2015 року; або за період фактичного користування орендарем орендованим майном (від дати підписання уповноваженими представникам сторін акту приймання-передачі орендованого майна від орендодавця до орендаря, та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін до дати підписання уповноваженими представникам сторін акту приймання-передачі орендованого майна від орендаря до орендодавця, та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін) у разі дострокового припинення дії цього Договору та повернення орендованого майна орендарем орендодавцю до 27 березня 2015 року - протягом 15 днів місяця, наступного за місяцем, в якому уповноваженими представниками сторін підписано акт приймання-передачі орендованого майна від орендаря до орендодавця, а їх підписи скріплено відбитками печаток сторін.

Індексація орендної плати розраховується шляхом перемноження між собою помісячних індексів інфляції, що офіційно встановлені та оприлюднені Держкомстатом України за відповідний період та суми орендної плати за цей період за відповідною формулою, а саме:

t

?_= O_ * П Іі - О_,

1,t 1,t i=1 1,t

де: ?1,t - сума перерахунку орендної плати за період, О1,t - орендна плата за період, Іі - індекс інфляції за і-й місяць, П - знак добутку.

Якщо орендар користується орендованим майном не повний місяць, то для розрахунку індексації береться частина орендної плати за фактичний строк користування орендованим майном у такому місяці.

Різниця між фактично сплаченою орендною платою та проіндексованою згідно з цим пунктом Договору орендною платою підлягає сплаті орендарем на підставі виставленого орендодавцем рахунку-фактури протягом 5-ти банківських днів з дати його виставлення орендодавцем.

Окрім цього пунктами 4.4 та 4.7 передбачено, що компенсація вартості комунальних послуг та інших витрат орендодавця, що безпосередньо пов'язані з орендованим майном, здійснюються орендарем орендодавцю у сумі фактичних витрат орендодавця. Оплата зазначених платежів здійснюється орендарем протягом 5-ти банківських днів з дня отримання окремого рахунку-фактури від орендодавця, який виставляється орендодавцем до 10 числа кожного місяця, наступного за місяцем отримання орендарем таких послуг. До складу орендної плати входить плата за користування частиною земельної ділянки, разом із прибудинковою територією, на якій знаходиться будівля із орендованим майном, розмір якої пропорційний розміру орендованого майна у будівлі.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

При цьому як встановлено судом за матеріалами справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, орендна плата за весь період користування майном сплачена позивачем в повному обсязі, що підтверджується копіями відповідних платіжних доручень, а саме: платіжне доручення №2171 від 15.05.2014 р. оплата за оренду приміщення за березень 2014 р. на суму 756,23 грн.; платіжне доручення №2172 від 15.05.2014 р. оплата за оренду приміщення за квітень 2014 р. на суму 7 814,00 грн.; платіжне доручення №2173 від 15.05.2014 р. оплата за оренду приміщення за травень 2014 р. на суму 7 814,00 грн.; платіжне доручення №2206 від 12.06.2014 р. оплата за оренду приміщення за червень 2014 р. на суму 7 814,00 грн.; платіжне доручення №2237 від 14.07.2014 р. оплата за оренду приміщення за липень 2014 р. на суму 7 814,00 грн.; платіжне доручення №2309 від 19.08.2014 р. оплата за оренду приміщення за серпень 2014 р. на суму 7 814,00 грн.; платіжне доручення №2336 від 11.09.2014 р. оплата за оренду приміщення за вересень 2014 р. на суму 7 814,00 грн.; платіжне доручення №2382 від 15.10.2014 р. оплата за оренду приміщення за жовтень 2014 р. на суму 7 814,00 грн.; платіжне доручення №2416 від 10.11.2014 р. оплата за оренду приміщення за листопад 2014 р. на суму 7 814,00 грн.; платіжне доручення №2472 від 12.12.2014 р. оплата за оренду приміщення за листопад 2014 р. на суму 7 814,00 грн.; платіжне доручення №25717 від 20.01.2015 р. оплата за оренду приміщення за січень 2015 р. на суму 7 814,00 грн.; платіжне доручення №2588 від 05.03.2015 р. оплата за оренду приміщення за лютий 2015 р. на суму 7 814,00 грн.; платіжне доручення №2650 від 22.04.2015 р. оплата за оренду приміщення за березень 2015 р. на суму 6 806,09 грн..

Окрім того, позивачем у відповідності до умов п. 4.3 Договору було виставлено відповідачу рахунок - фактуру № 04БО/2015 інфл від 09.04.15 р. на суму 45825,15 грн. індексації орендної плати за період з 29.03.14 р. по 27.03.15 р.. В матеріалах справи містяться докази надсилання вказаного рахунку - фактури на адресу відповідача 06.11.15 р., а саме відповідний поштовий конверт.

При цьому згідно наявної в матеріалах справи копії листа відповідача № 42 від 24.06.15 р., отриманого позивачем 30.06.15 р., ТОВ «ЗТВКФ «РКЦ» не погодилось із визначеною позивачем сумою індексації та звернулось до орендодавця з проханням щодо перегляду здійснених нарахувань.

Оскільки, як стверджує позивач, в порушення умов Договору відповідач свої договірні зобов'язання щодо оплати індексації орендної плати в сумі 45 825,15 грн. в обумовлені Договором строки належним чином не здійснив, ПАТ «Укрексімбанк» звернувся до відповідача з листом № 185-03/67 від 20.08.15 р. щодо сплати заборгованості з індексації орендної плати в сумі 45825,15 грн., в якому вимагав сплати наявної заборгованості та заперечував проти застосування до спірних правовідносин Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ № 786 від 04.10.95 р., на застосуванні якої наполягав відповідач.

Проте, вказаний лист залишений відповідачем без відповіді та задоволення, рахунок - фактура на суму 45825,15 грн. відповідачем оплачений не був.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, відповідач свої зобов'язання зі сплати індексації орендної плати в сумі 45 825,15 грн. у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору не виконав, в результаті чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у зазначеному вище розмірі, яку останній просив суд стягнути в поданій позовній заяві.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору оренди нерухомого майна банку №185-00/1/280314 від 28.03.2014 р. або його окремих положень суду не надано.

За приписами ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, сторони мають право самостійно визначити у договорі належні до сплати платежі, строки та умови їх погашення тощо, зокрема, порядок індексації орендної плати з урахуванням індексу інфляції.

Договір оренди відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов.

При цьому судом встановлено, що будь-які заперечення щодо порядку укладення та досягнення згоди по всіх істотних умовах Договору оренди нерухомого майна банку №185-00/1/280314 від 28.03.2014 р. на час його підписання з боку Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк Україні» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОВНІШНЬОТОРГОВЕЛЬНА ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «РКЦ» відсутні.

В свою чергу, відповідачем не подано суду контррозрахунку заявлених до стягнення позовних вимог або доказів наявності заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку.

За результатами здійсненої за допомогою інформаційно-правової системи «ЛІГА: Закон» перевірки нарахування позивачем заявленої до стягнення з відповідача індексації орендної плати встановлено, розмір індексації з урахуванням індексу інфляції, перерахований судом у відповідності до умов п.4.3 Договору та приписів чинного законодавства в межах визначеного позивачем періоду, становить 45835,25 грн., що є більшим, ніж заявлено позивачем. Проте, виходячи з того, що збільшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, яким позивач не скористався, суд не вправі самостійно збільшувати розмір позовних вимог, тому позовні вимоги в частині стягнення індексації орендної плати з урахуванням індексу інфляції підлягають задоволенню в сумі, нарахованій позивачем, а саме 45825,15 грн..

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, факт невиконання відповідачем зобов'язань підтверджується матеріалами справи, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості в заявленій позивачем сумі відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 45 825,15 грн. заборгованості зі сплати індексації орендної плати підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 124, 129 Конституції України та ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОВНІШНЬОТОРГОВЕЛЬНА ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «РКЦ» (01034, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 14, літ. В, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк Україні» (03150, м. Київ, вул. Горького, 127, ) 45 825,15 грн. заборгованості та 1 218,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 23 березня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон