Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "18" березня 2016 р. Справа № 906/13/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність №14-126 від 13.05.2014;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність від 05.01.2016.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства теплозабезпечення

про стягнення 3667607,96 грн.

Справу розглянуто в більш тривалий строк, ніж передбачено ч. 1 ст. 69 ГПК України.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3463792,89 грн. інфляційних та 203815,07 грн. 3% річних.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо розміру інфляційних, правомірним вважала нарахування згідно поданого контррозрахунку.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 30 вересня 2011 року між НАК "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та Комунальним підприємством теплозабезпечення (покупець/відповідач) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №14/2541/11, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 4 кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а покупець - прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Як обумовлено у п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами та використовується теплогенеруючими (теплопостачальними) підприємствами на власні потреби та втрати.

Згідно укладеної додаткової угоди № 3 до договору від 01.08.2012 у 2012 році, зокрема, протягом жовтня - грудня 2012 року продавець зобов'язався продати продавцю природний газ загальним обсягом 2150, 000 тис. куб. м. (п. 2.1 договору).

У розділі 6 договору "Порядок та умови проведення розрахунків" сторони передбачили, що оплата за газ мала здійснюватись покупцем (відповідачем) виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу (п. 6.1. договору).

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У п. 6.3. договору сторони передбачили, що в платіжних дорученнях покупець (відповідач) повинен обов'язково зазначити номер договору, дату його підписання та призначення платежу, без зазначення періоду за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

На виконання умов договору №14/2541/11 від 30.09.2011 позивач передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 1403,316 тис. куб. м на загальну суму 14114787,13 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 20-25).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 06.03.2014 стягнуто з Комунального підприємства теплозабезпечення м. Коростень на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" 4550000, 00 грн. основного боргу; 64551,90 грн. пені; 186286,64 грн. штрафу; 18096,87грн. інфляційних нарахувань; 148855,03 грн. 3% річних; 72566,14 грн. судового збору.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 7.1. Постанови пленуму ВГС України №14 від 17.12.2013 передбачено, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно до зазначеної норми за прострочення відповідачем виконання зобов'язання по оплаті переданого у 2013 році природного газу, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 203815,07 грн. та інфляційні в сумі 3463792,89 грн.

Дослідивши розрахунки позивача та відзив відповідача суд вважає обґрунтованими до стягнення позовні вимоги в частині стягнення 203815,07 грн. - 3% річних.

Щодо нарахування інфляційних, суд вважає за необхідне зазначити, що правомірним є нарахування інфляційних в сумі 3444370,75 грн., нарахованих на суму боргу 4550000,00 грн. за період з січня 2013 по червень 2015 згідно контррозрахунку, поданого відповідачем в судовому засіданні 18.03.2016. В задоволені позову щодо стягнення 19422,14 грн. - інфляційних суд відмовляє.

Що стосується клопотання відповідача про відстрочку виконання судового рішення до 01.05.2016 суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно п.7.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Дослідивши подані відповідачем докази в обґрунтування клопотання про відстрочку виконання рішення суду, господарський суд вважає, що відповідачем не подано достатніх доказів того, що останній матиме змогу виконати дане рішення суду після 01.05.2016, а отже в його задоволенні відмовляє.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 203815,07 грн. - 3% річних, 3444370,75 грн. - інфляційних обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В решті позовних вимог суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства теплозабезпечення (11500, Житомирська область, м. Коростень, вул. Кірова, 8а, ід. код 31871157)

- на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ід. код 20077720) 203815,07 грн. - 3% річних, 3444370,75 грн. - інфляційних, а також 54722,79 грн. сплаченого судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.03.16

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2 - сторонам (рек.)