ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.03.16р. Справа № 904/602/16

За позовом Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "ЗОРЯ"-"МАШПРОЕКТ", м. Миколаїв

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНІХРОМ", м. Дніпропетровськ

про стягнення 7 108 843,41 грн.

та

За зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНІХРОМ", м.Дніпропетровськ

до Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "ЗОРЯ"-"МАШПРОЕКТ", м. Миколаїв

про стягнення 7 604 110,26 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Найдьонова Я.О.

Представники:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): ОСОБА_1, представник за довіреністю № 17/1-6461 від 20.07.15р.

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): ОСОБА_2, представник за довіреністю № 45 від 17.02.16р.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "ЗОРЯ"-"МАШПРОЕКТ" (далі - позивач за первісним позовом, покупець) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНІХРОМ" (далі - відповідач за первісним позовом, постачальник) про стягнення 7 108 843,41 грн.

Ухвалою господарського суду від 08.02.16р. порушено провадження у справі № 904/602/16 та прийнято позовну заяву до розгляду, судове засідання призначено на 10.03.16р.

03.03.16р. до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНІХРОМ" (далі - позивач за зустрічним позовом, постачальник) надійшла зустрічна позовна заява до Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "ЗОРЯ"-"МАШПРОЕКТ" (далі - відповідач за зустрічним позовом, покупець) про стягнення 7 604 110,26 грн.

Ухвалою господарського суду від 09.03.16р. прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою господарського суду 10.03.16р. відкладено судове засідання на 22.03.16р.

22.03.16р. у судовому засіданні оголошено перерву до 31.03.16р.

28.03.16р. до суду від позивач за зустрічним позовом надійшли доповнення до зустрічної позовної заяви.

31.03.16р. до суду від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів в підтвердження власної правової позиції.

31.03.16р. повноважний представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а за зустрічним - відмовити.

В свою чергу, повноважний представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) заявлені зустрічні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а за первісним - відмовити.

У судовому засіданні 31.03.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.12.12р. між Державним підприємством "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "ЗОРЯ"-"МАШПРОЕКТ" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРНІХРОМ" (далі - постачальник) укладено Договір № 1 (далі - Договір), відповідно до умов п. 1 якого, постачальник зобов'язується поставити покупцю металопродукцію (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах, передбачених цим Договором.

За приписами п. 3.1. Договору ціна товару встановлюється у гривнях з врахуванням базисних умов поставки, узгоджується для кожної окремої партії товару та зазначається у Специфікаціях до даного Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору оплати здійснюється наступним чином:

аванс - 40% від суми узгодженої у специфікації на розрахунковий рахунок постачальника на протязі 10 банківських днів з моменту отримання рахунку (п. 4.1.1.);

остаточний розрахунок - 60% від суми специфікації на протязі 30 банківських днів з моменту відвантаження товару (п. 4.1.2.).

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що товар поставляється партіями у кількості узгодженої сторонами по відповідній Специфікації на поставку товару, згідно Правил ІНКОТЕРМС (в редакції 2010р.).

Згідно з п. 5.2. Договору строк поставки товару не більше 60 календарних днів з моменту здійснення оплати авансу по п. 4.1. Договору.

Положеннями п. 5.3. Договору передбачено, що разом з товаром постачальник зобов'язаний передати покупцю: рахунок-фактуру, видаткову накладну, товаро-транспортну накладну, сертифікат якості на кожну одиницю товару, податкову накладну.

Датою поставки вважається дата отримання товару покупцем, що підтверджується документами, зазначеними у п. 5.3. (п. 5.4. Договору).

За невиконання або неналежне виконання умов даного Договору, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України (п. 6.1. Договору).

У випадку порушення, більш ніж на 30 календарних днів, строку оплати товару, покупець оплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період нарахування пені (п. 6.2. Договору).

За приписами п. 6.3. Договору, у випадку порушення строків або об'ємів поставки товару, постачальник оплачує покупцю неустойку 8% від вартості не поставленого в строк товару за кожний факт порушення. У випадку порушення строків поставки більше ніж на 10 календарних днів, покупець має право відмовитися від подальшого прийняття та оплати товару.

Договір вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.17р. включно, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

01.04.13р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до умов якої сторонами були внесені зміни до п. 5.7. Договору.

08.04.14р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до Договору, відповідно до умов якої сторонами були внесені зміни до п.п. 2.1., 2.4., 3.1., 3.2., 3.3., 4.1.1., 4.1.2., 5.1., 5.2., 5.7.

13.05.15р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 3 до Договору, відповідно до умов якої сторонами були внесені зміни до п.п. 4.1.1., 5.7., 6.10, 9.7. та були внесені зміни до Специфікацій № 6/3 від 14.04.15р. та № 6/4 від 14.04.15р.

Як зазначає покупець, постачальник повинен був здійснити поставку товару відповідно до укладених між сторонами Специфікацій № 6/3 від 14.04.15р. на суму 13 066 824,00 грн. та № 6/4 від 14.04.15р. на загальну суму 5 598 600,00 грн. Попередня оплата в розмірі 30% від вартості товару по специфікації № 6/3 від 14.04.15р. проведена покупцем платіжними дорученнями № 222 від 27.05.15р., №731 від 22.06.15р., таким чином, строк поставки товару по вказаній специфікації настав 20.09.15р. Попередня оплата в розмірі 30% від вартості товару по специфікації № 6/4 від 14.04.15р. проведена покупцем платіжними дорученнями № 219 від 27.05.15р., № 693 від 19.06.15р., № 1060 від 13.07.15., таким чином, строк поставки товару по вказаній специфікації настав 11.10.15р. Проте на даний момент товар по вищевказаним специфікаціям № 6/3 від 14.04.15р. та № 6/4 від 14.04.15р. не поставлено на склад покупця.

Крім того, 17.07.15р. сторони підписали специфікацію № 6/5 на поставку товару на суму 1035904,80 грн. Попередня оплата в розмірі 30% від вартості товару по специфікації № 6/5 від 17.07.15р. проведена покупцем платіжним дорученням № 1224 від 03.08.15р., таким чином, строк поставки товару по вказаній специфікації настав 01.10.15р. Проте на даний момент товар по вищевказаній специфікації № 6/5 від 17.07.15р. у повному обсязі не поставлений (на склад покупця було поставлено товар на суму 295 972,80 грн., а на суму 14 798,64 грн. не поставлений).

Покупець зауважує, що оскільки постачальник є таким, який відмовився передати товар по вищевказаним специфікаціям покупцеві, а також є боржником, який прострочив виконання зобов'язання щодо поставки товару по Договору, виконання зобов'язання щодо поставки товару втратило інтерес для покупця, про що було повідомлено постачальника листом-вимогою з вих. №17/1-11063 від 24.11.15р. Зазначеною вимогою покупець також просив повернути авансові платежі за не поставлений товар. Але, постачальник не повернув здійснену покупцем попередню оплату у сумі 5614425,84 грн. та не надав вмотивованої відповіді щодо підстав неповернення попередньої оплати по вищевказаним специфікаціям.

Враховуюче наведене, покупець вважає, що постачальник є боржником, який прострочив виконання своїх зобов'язань щодо поставки товару у зв'язку із цим повинен на підставі п. 6.3. Договору сплатити покупцю неустойку у розмірі 1 494 417,57 грн.

Враховуючи вищевикладене, покупець просить стягнути з постачальника отриману попередню оплату у розмірі 5 614 425,84 грн. та неустойку у розмірі 1 494 417,57 грн., всього 7 108 843,41 грн.

Як зазначає постачальник, враховуючи умови п. 4.1.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 3 від 13.05.15р. покупець повинен був здійснити попередню оплату у розмірі 60% від вартості товару в такому порядку: перша частина у розмірі 30% сплачується протягом 10 банківських днів з моменту виставлення рахунку постачальником, друга частина в розмірі 30% - протягом 10 банківських днів з моменту отримання повідомлення постачальника про готовність товару до відвантаження.

14.05.15р. та 24.07.15р. постачальник виставив рахунки на оплату № 565 на суму 13066824,00 грн., № 566 на суму 5 598 600,00 грн., № 862 на суму 1 035 904,80 грн. згідно специфікацій № 6/3, № 6/4, № 6/5 відповідно.

Постачальник зауважує, що покупець сплатив першу частину попередньої оплати в розмірі 30% від вартості товару, зазначеного у специфікаціях № 6/3 та № 6/4, на загальну суму 5 910 398,64 грн.

Листом від 11.08.15р. № 315 постачальник повідомив покупця про готовність до відвантаження товару, передбаченого специфікаціями № 6/3 та № 6/4, та просив сплатити другу частину попередньої оплати в розмірі 30% від вартості такого товару.

Як зазначає постачальник, з урахуванням положень п. 4.1.1. Договору строк другої частини попередньої оплати за специфікаціями № 6/3 та № 6/4 встановлено з 12.08.15р. по 26.08.15р. включно.

Листом від 27.08.15р. № 342 постачальник повторно повідомив покупця про необхідність сплати другої частини попередньої оплати за такими специфікаціями та попередив про пропорційне збільшення строку поставки відповідного товару у зв'язку з простроченням внесення попередньої оплати. Аналогічні вимоги до покупця викладені постачальником у претензії № 18 від 09.09.15р. (вих. № 364) та у листі від 08.10.15р. № 404.

Крім того, листом від 10.09.15р. № 369 постачальник повідомив покупця про готовність до відвантаження товару, передбаченого специфікацією № 6/5, та просив сплатити другу частину попередньої оплати в розмірі 30% від вартості такого товару.

Як зазначає постачальник, з урахуванням положень п. 4.1.1. Договору строк сплати другої частини попередньої оплати за специфікацією № 6/5 встановлено з 11.09.15р. по 24.09.15р. включно.

Листом від 09.10.15р. № 406 постачальник повторно повідомив покупця про необхідність сплати другої частини попередньої оплати за такою специфікацією.

01.10.15р., не зважаючи на прострочення оплати товару з боку покупця, постачальник з власної ініціативи згідно видаткової накладної від 01.10.15р. № 11001, підписаної уповноваженим на підставі довіреності від 29.09.15р. серії 12А № АЕ774555/27 представником покупця, частково поставив товар, передбачений специфікацією № 6/5 на суму 295 972,80 грн.

Разом з тим, як вказує постачальник, покупець не виконав свого обов'язку зі сплати другої частини попередньої оплати за специфікаціями № 6/3, № 6/4, № 6/5 на загальну суму 5910398,64 грн. та не надав жодної відповіді на листи та претензію постачальника.

Постачальник зауважує, що покупцем не надано належних і допустимих доказів в підтвердження того, що лист покупця від 24.11.15р. № 17/1-11063 про втрату інтересу до прийняття виконання зобов'язання за договором і повернення сплачених авансових платежів, був направлений на адресу постачальника. Разом із тим для надсилання такого листа та припинення спірних зобов'язань з ініціативи покупця відсутні правові підстави з огляду на наступне.

Посилаючись на ст.ст.11, 202, 509, 525, 526, 538, 613, 692, 693, 712 Цивільного кодексу України постачальник зазначає про те, що останній не є виробником товару, що поставляється за специфікаціями № 6/3, № 6/4, № 6/5. Такий товар поставляється на адресу покупця за контрактами від 11.06.15р. № WЕХ-011 та від 12.06.15р. № WЕХ-012, укладеними з Wutmark LLP. Зазначені контракти передбачають умови поставки і оплати, аналогічні умовам Договору укладеного між постачальником та покупцем, у тому числі стосовно суми і строків попередньої оплати. Таким чином через прострочення покупцем другої частини попередньої оплати, постачальник не міг виконати свого аналогічного обов'язку на користь Wutmark LLP, у зв'язку з чим не міг виконати обов'язку з поставки товару за Договором, що підтверджується претензією Wutmark LLP від 09.09.15р. № 2.

Відповідно до умов Договору покупець повинен був виконати свій обов'язок щодо сплати другої частини попередньої оплати в розмірі 30% від вартості товару за специфікаціями № 6/3, № 6/4 до 26.08.15р. включно, за специфікацією № 6/5 - до 24.09.15р. включно.

У зв'язку з невиконанням покупцем зазначеного обов'язку постачальник скористався своїм правом, передбаченим ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 613 Цивільного кодексу України - зупинив виконання свого обов'язку з поставки відповідного товару до моменту сплати покупцем другої частини попередньої оплати, про що повідомив останнього листом від 27.08.15р. №342.

Враховуючи викладене, постачальник вважає, що невиконання ним свого обов'язку з поставки товару за специфікаціями № 6/3, № 6/4, № 6/5 за відсутності його повної попередньої оплати, не може вважатись простроченням поставки товару. Аналогічна правова позиція висловлена ВГСУ у постановах від 28.09.09р. у справі № 34/198-09, від 08.06.10р. у справі № 41/225-09, від 15.10.09р. у справі № 7/30/09, від 04.10.10р. у справі № 45/409.

Таким чином, оскільки покупець не виконав свого обов'язку зі сплати другої частини попередньої оплати у розмірі 30% від вартості товару, передбаченого специфікаціями № 6/3, № 6/4, № 6/5, відповідна сума заборгованості у розмірі 5 910 398,64 грн. підлягає стягненню з покупця.

Крім того, за неналежне виконання покупцем свого обов'язку щодо сплати другої частини попередньої оплати, на підставі п. 6.2. Договору постачальником була нарахована для сплати покупцю пеня у розмірі 1 338 396,58 грн. та на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати у розмірі 267 156,91 грн. та 3% річних у розмірі 88 158,13 грн.

Враховуючи вищевикладене, постачальник просить суд стягнути з покупця суму другої частини попередньої оплати у розмірі 5 910 398,64 грн., пеню у розмірі 1 338 396,58 грн., інфляційні втрати у розмірі 267 156,91 грн., 3% річних у розмірі 88 158,13 грн., всього 7 604 110,26 грн.

Покупець зауважує, що в Журналах реєстрації вхідної кореспонденції за 2015 діловодний рік відсутні як зареєстровані листи постачальника від 11.08.15р. № 315, від 27.08.15р. № 342, від 10.09.15р. № 369, від 09.10.15р. № 406, від 08.10.15р. № 404, відтак покупець зазначені листи не отримував, а значить і не був повідомлений постачальником про готовність товару до відвантаження, тому строк оплати другої частина попередньої оплати у розмірі 30% по цим специфікаціям № 6/3, №6/4, № 6/5 для покупця не настав і твердження постачальника про те, що покупець не виконав свого обов'язку зі сплати другої частини попередньої оплати за вказаними специфікаціями на загальну суму 5 910 398,64 грн. не відповідає дійсності та суперечить ст. 33 ст. 34 ГПК України. Враховуючи зазначене, покупець у розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України не є боржником, який порушив виконання своїх зобов'язань по договору і у постачальника відсутні законні та обґрунтовані підстави для стягнення з покупця другої частини попередньої оплати у розмірі 30% по вищевказаним специфікаціям до Договору, а також немає законних та обґрунтованих підстав відповідно до ст. 216, ст. 218 Господарського кодексу України для нарахування та стягнення пені, індексу інфляції та 3% річних за прострочення виконання зобов'язання.

Крім того, покупець вважає, що постачальник є таким, що отримав лист покупця від 24.11.15р. № 17/1-11063 про втрату інтересу до прийняття виконання зобов'язання за договором і повернення сплачених авансових платежів і повідомлений про втрату інтересу до прийняття виконання зобов'язання, відмову від прийняття виконання зобов'язання, а саме прийняти товар по договору та про відмову від договору в цілому. Отже на цей час зобов'язання по Договору є припиненими. Покупець відмовився від нього, а значить він є розірваним.

Також покупець зазначає про те, що постачальником було поставлено неякісний товар по підробленим документам по специфікаціям № 6/1 від 21.10.14р. та № 6/2 від 23.02.15р. за Договором (що підтверджує витяг з кримінального провадження від 11.02.16р. № 0000043), що враховуючи приписи ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України стало причиною припинення зобов'язання по Договору внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання щодо поставки товару по специфікаціям № 6/3, № 6/4 та № 6/5.

Постачальник вказує про те, що витяг з кримінального провадження від 11.02.16р. № 0000043, відповідно до якого заступником військового прокурора 11.02.16р. самостійно виявлено, що невстановлені особи постачальника поставили на адресу покупця неякісний товар за специфікаціями від 21.10.14р. № 6/1 та від 23.02.15р. № 6/2 до Договору з використанням підроблених сертифікатів відповідності, що завдало шкоди останньому на суму 131 995,43 грн., не можна розглядати у даній справі як належний і допустимий доказ у розумінні ст. 34 ГПК України з огляду на таке.

По-перше, предметом як первісного, так і зустрічного позову у справі є стягнення заборгованості за товар, передбачений специфікаціями від 14.04.15р. № 6/3, № 6/4 та від 17.07.15р. №6/5 до Договору.

Зобов'язання сторін, що виникли з поставки товару за специфікаціями від 21.10.14р. № 6/1 та від 23.02.15р. № 6/2, виходять за межі розгляду даної справи.

Посилаючись на ст.ст. 32, 34 ГПК України постачальник зазначає про те, що оскільки вимоги та заперечення сторін у даній справі не ґрунтуються на обставинах поставки товару за специфікаціями від 21.10.14р. № 6/1 та від 23.02.15р. № 6/2, а з'ясування таких обставин не має значення для правильного вирішення даного спору, зазначений витяг з кримінального провадження є неналежним доказом у даній справі.

По-друге, наданий покупцем витяг не є доказом поставки неякісного товару чи підробки документів, а лише свідчить про початок досудового розслідування у зв'язку з виявленням обставин, що можуть свідчити про вчинення таких дій невстановленими особами.

Водночас саме під час досудового розслідування встановлюється дійсність виявлених обставин, наявність та ступінь вини осіб, які вчинили протиправні дії.

Посилаючись на ст. 62 Конституції України, ст.ст. 7, 214 КПК України та ст.ст. 34, 35 ГПК України постачальник зазначає про те, що оскільки витяг з кримінального провадження, в силу свого правового статусу, достовірно не підтверджує поставку за специфікаціями від 21.10.14р. № 6/1 і від 23.02.15р. № 6/2 неякісного товару та підробку відповідних документів, такий витяг не є допустимим доказом у даній справі.

По-третє, товар за специфікаціями № 6/1, № 6/2 поставлено на адресу покупця 23.02.15р., що підтверджується видатковою накладною від 23.02.15р. № 230203, підписаною уповноваженим на підставі довіреності від 16.02.15р. серії 12А № АЕ245679/269 представником покупця.

Разом з таким товаром передано сертифікати відповідності заводу-виробника від 26.09.14р. №06399R14, № 06400R14, № 06401R14, № 06403R14.

Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного вжитку за якістю, затверджена постановою Держарбітражу при ОСОБА_3 СРСР від 25.04.1966 року № П-7, надає покупцю 20 днів на приймання поставленого товару за якістю, а щодо прихованих недоліків - 4 місяці з моменту його поставки.

Відповідно до ч. 8 ст. 269 ГК України позови, що випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред'явлені протягом шести місяців з дня встановлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.

Постачальник зауважує, що покупець прийняв товар, поставлений за специфікаціями від 21.10.14р. № 6/1 та від 23.02.15р. № 6/2, за кількістю та якістю без зауважень і до сьогодні не пред'явив постачальнику жодних претензій з приводу його якості. Разом з тим постачальник зазначає про те, що пред'явлення вимог щодо якості товару, поставленого більше року тому, є незаконним і необґрунтованим.

Враховуючи викладене вище у сукупності, постачальник прийшов до висновку про відсутність підстав для долучення до матеріалів справи вищезазначеного витягу з кримінального провадження та безпідставність його розгляду в якості доказу під час вирішення даної справи. Крім того, початок даного досудового розслідування не міг бути підставою для відмови покупця від Договору, оскільки згідно наданого витягу досудове розслідування почалося 11.02.16р., а лист № 17/1-11063 про відмову від договору, на який посилається покупець у первісному позові, датовано 24.11.15р.

Крім того, постачальник звертає увагу суду на те, що листи постачальника від 11.08.15р. № 315, від 27.08.15р. № 342, від 09.09.15р. № 364, від 10.09.15р. № 369, від 08.10.15р. № 404 були направлені на адресу покупця з описом вкладення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, тому твердження покупця не підтверджені належними доказами.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом задоволенню не підлягають, а за зустрічним задовольняються частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічна норма міститься у ст. 712 Цивільного кодексу України відповідно до якої, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Положеннями ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги за первісним позовом задоволенню не підлягають, а за зустрічним задовольняються в частині стягнення другої частини попередньої оплати у розмірі 5910398,64 грн. у повному обсязі, оскільки:

По-перше, враховуючи умови п. 4.1.1. Договору, в редакції додаткової угоди № 3 від 13.05.15р. до Договору, попередня оплати у розмірі 30% від вартості товару здійснюється покупцем на протязі 10 банківських днів відповідно до виставленого рахунку постачальником. Друга частина попередньої оплати у розмірі 30% від вартості товару здійснюється покупцем на протязі 10 банківських днів після отримання повідомлення від постачальника про готовність товару до відвантаження.

Згідно з п.п. 59, 61 Правил надання послуг поштового зв'язку внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові.

З сукупного аналізу наведених вище норм вбачається, що належним доказом відправлення є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Господарський суд звертає увагу на той факт, що в матеріалах справи знаходяться належні та допустимі докази того, що постачальником було направлено на адресу покупця повідомлення про готовність товару до відвантаження за специфікаціями № 6/3, № 6/4, № 6/5, що підтверджується:

- відміткою про отримання, а саме номером та датою вхідної кореспонденції (а.с. 56, 60, 141);

- описами вкладення у цінний лист, фіскальними чеками та повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 142-151).

Враховуючи зазначене, господарський суд вважає, що постачальник належним чином виконав умови Договору щодо повідомлення покупця про готовність товару до відвантаження та обґрунтовано просив покупця здійснити оплату другої частини попередньої оплати у розмірі 30% від вартості такого товару.

Приймаючи вищевказаний висновок господарський суд звернув увагу на твердження покупця стосовно того, що фіксування приймання документів здійснюється на підприємстві покупця шляхом реєстрації у Журналах реєстрації вхідної кореспонденції, але:

- умовами укладеного між сторонами Договору не передбачений особливий порядок листування,

- покупець не направляв на адресу постачальника жодного листа стосовно порядку проведення листування з покупцем, а постачальник в свою чергу у кожному повідомленні про готовність товару до відвантаження зазначав необхідні реквізити для здійснення листування між сторонами.

Таким чином, твердження покупця про неналежне виконання постачальником умов Договору в частині своєчасної поставки товару (відмови передати товар) є помилковим, оскільки саме покупцем допущено прострочення попередньої оплати за товар, що за приписами ст. 693 та ст. 538 Цивільного кодексу України надає постачальнику право зупинення виконання свого обов'язку до здійснення покупцем відповідної попередньої оплати. Невиконання постачальником обов'язку щодо поставки товару за відсутності його попередньої оплати, не може вважатись простроченням поставки товару з наслідками, встановленими п. 6.3. Договору.

Беручи до уваги вищевикладене, господарський суд вважає, що покупець на підставі п. 6.3. Договору та ст.ст. 610, 611, 612, 665 Цивільного кодексу України не має права відмовитися від прийняття товару та його оплати, оскільки постачальник не прострочив виконання свого зобов'язання щодо поставки товару, тому у покупця не виникли підстави для втрати інтересу та він не може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Таким чином, у покупця не виникло право вимоги від постачальника повернення попередньої оплати та нарахованої на підставі п.6.3. Договору неустойки, а у постачальника виникло право вимагати від покупця виконання належним чином умови Договору щодо перерахування другої частити попередньої оплати, приймання товару та здійснення остаточного розрахунку за нього.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 08.06.10р. у справі № 41/225-09.

По-друге, покупець зазначає про те, що постачальником було поставлено неякісний товар по підробленим документам по специфікаціям № 6/1 від 21.10.14р. та № 6/2 від 23.02.15р. за Договором (що підтверджує витяг з кримінального провадження від 11.02.16р. № 0000043), що враховуючи приписи ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України стало причиною припинення зобов'язання по Договору внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання щодо поставки товару по специфікаціям № 6/3, № 6/4 та № 6/5. Господарський суд вважає, що дані твердження не заслуговують на уваги, тому що:

- Предметом як первісного, так і зустрічного позову у справі є стягнення за специфікаціями від 14.04.15р. № 6/3, від 14.04.15р. № 6/4 та від 17.07.15р. № 6/5 до Договору. Зобов'язання сторін, що виникли з поставки товару за специфікаціями від 21.10.14р. № 6/1 та від 23.02.15р. № 6/2, виходять за межі розгляду даної справи.

- Наданий покупцем витяг не є доказом поставки неякісного товару чи підробки документів, а лише свідчить про початок досудового розслідування у зв'язку з виявленням обставин, що можуть свідчити про вчинення таких дій невстановленими особами.

Статтями 7 КПК України і 62 Конституції України закріплено принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 ГПК України в кримінальному провадженні тільки вирок суду, який набрав законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений такий вирок, і лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

За приписами ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що витяг з кримінального провадження, в силу свого правового статусу, достовірно не підтверджує поставку за специфікаціями від 21.10.14р. № 6/1 і від 23.02.15р. № 6/2 неякісного товару та підробку відповідних документів, такий витяг не є допустимим доказом у даній справі.

- Покупець не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що останній пред'являв постачальнику передбачені умовами п. 2.7., п. 5.6. Договору претензії щодо якості товару поставленого за специфікаціями № 6/1 та № 6/2 та стягнення на підставі п. 6.4. Договору штрафу у розмірі 20% від вартості товару неналежної якості.

- Покупець не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що останній, на підставі передбаченої п. 5.6. Договору інструкції по якості (П-7), здійснив відбори зразків для проведення необхідної експертизи, якою було встановлено факт поставки неякісного товару.

- Згідно наданого витягу досудове розслідування почалося 11.02.16р. за заявою покупця від 05.02.16р., а лист № 17/1-11063 про відмову від договору, на який посилається покупець у первісному позові, датовано 24.11.15р. Таким чином, початок досудового розслідування не міг бути підставою для відмови покупця від Договору.

По-третє, господарський суд звертає увагу на той факт, що постачальник не є виробником товару, що поставляється за специфікаціями № 6/3, № 6/4, № 6/5. Такий товар поставляється на адресу покупця за контрактами від 11.06.15р. № WЕХ-011 та від 12.06.15р. № WЕХ-012, укладеними з Wutmark LLP. Зазначені контракти передбачають умови поставки і оплати, аналогічні умовам Договору укладеного між постачальником та покупцем, у тому числі стосовно суми і строків попередньої оплати. Таким чином через прострочення покупцем другої частини попередньої оплати, постачальник не міг виконати свого аналогічного обов'язку на користь Wutmark LLP, що підтверджується претензією Wutmark LLP від 09.09.15р. № 2.

По-четверте, статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Підставою для розірвання договору може бути належним чином доведений факт істотного порушення договору стороною, що призводить до завдання іншій стороні значної шкоди.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Врахувавши, що покупцем не доведено факту істотного порушення постачальником умов укладеного між ними Договору, а також те, що покупець сам порушував його умови щодо строків здійснення попередньої оплати, у зв'язку з чим постачальником товар не був поставлений, суд дійшов до висновку, що підстави для його розірвання відсутні. З огляду на викладене, відсутні підстави для стягнення з постачальника суми попередньої оплати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15.10.09р. у справі № 7/30/09.

Крім того, покупцем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що лист з вих. № 17/1-11063 від 24.11.15р. про втрату інтересу до Договору (а.с.35-38) був направлений на адресу постачальника до пред'явлення позовної заяви до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону, постачальником були нараховані інфляційні втрати у розмірі 267 156,91 грн. та 3% річних у розмірі 88 158,13 грн., розрахунок яких господарським судом був перевірений та визнаний таким, що зроблений вірно та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

За змістом ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

На підставі п. 6.2. Договору постачальником була нарахована пеня у розмірі 1 338 396,58 грн., розрахунок якої судом перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно, оскільки нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, тобто пеня нараховується за 182 дня.

Після перерахунку проведеного господарським судом в "ЛІГА:ЗАКОН" відповідно до вимог чинного законодавства України та умов Договору, пеня складає 1 331 119,71 грн., з них:

5 599 627,20 грн. за період з 27.08.15р. по 24.02.16р. (182 дня) - 1 273 455,57 грн.

310 771,44 грн. за період з 25.09.15р. по 25.02.16р. (154 дня) - 57 664,14 грн.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог постачальника в частині стягнення пені частково, а саме у розмірі 1 331 119,71 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за первісним позовом покладаються за покупця, а за зустрічним позовом пропорційно розміру задоволених вимог.

За приписами ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 538, 549, 599, 610, 612, 625, 627, 629, 651, 692, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 229, 230, 232, 232, 265, 266 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

За первісним позовом.

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Витрати покласти на позивача.

За зустрічним позовом.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "ЗОРЯ"-"МАШПРОЕКТ" (54018, м. Миколаїв, пр. Жовтневий, буд. 42 А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНІХРОМ" (49006, м. Дніпропетровськ, пр. Пушкіна, буд. 40Б, ) другу частину попередньої оплати у розмірі 5 910 398,64 грн. (п'ять мільйонів дев'ятсот десять тисяч триста дев'яносто вісім грн. 64 коп.), інфляційні втрати у розмірі 267 156,91 грн. (двісті шістдесят сім тисяч сто п'ятдесят шість грн. 91 коп.), 3% річних у розмірі 88 158,13 грн. (вісімдесят вісім тисяч сто п'ятдесят вісім грн. 13 коп.), пеню у розмірі 1331119,71 грн. (один мільйон триста тридцять одну тисячу сто дев'ятнадцять грн. 71 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 113 952,50 грн. (сто тринадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві грн. 50 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 01.04.16р.

Суддя ОСОБА_4