Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "24" березня 2016 р. Справа № 906/89/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

при секретарі: Шундрик Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за дов.№6/16 від 04.01.2016

від відповідача: ОСОБА_2 - представник за дов. б/н від 21.12.2015

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариство "Луцьк Фудз" (Волинська область, Луцький район, с. Зміїнець)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Лідер-Продукт" (м. Житомир)

про стягнення 1403853,94 грн.

Публічне акціонерне товариство "Луцьк Фудз" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Лідер-Продукт" 1403853,94 грн з яких: 21514,71 грн., з яких: 1180375,70 грн. основного боргу, 27996,26 грн. пені, 1908,84 грн. - 3% річних та 193573,14 грн. відсотків за незаконне користування чужими коштами.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Генерального договору дистрибуції №20/2015ГД від 01.10.2015 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою від 05.02.2016 господарський суд порушив провадження у справі, призначив засідання суду зобов'язав сторони надати необхідні документи.

Ухвалою господарського суду від 01.03.2016 у зв'язку з неявкою представника відповідача розгляд справи відкладено.

Ухвалою від 17.03.2016 господарський суд відклав розгляд справи у зв"язку з необхідністю провести звірку взаєморозрахунків.

23.03.2016 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення до справи довідки від 22.03.2016 №515, в якій зазначено про розмір боргу в сумі 820375,70 грн станом на 22.03.2016 у зв"язку з частковою його сплатою; копії виписки по особовому рахунку позивача за 02.03.2016 та за 10.03.2016; акту звірки взаєморозрахунків станом на 21.03.2016 та письмові пояснення №516 від 22.03.2016 з додатками, в яких зазначено що з дати порушення провадження у справі відповідач перерахував позивачу 360000,00 грн; 21.03.2016 сторони з використанням електронного поштового зв"язку провели звірку розрахунків та основну суму боргу в розмірі 820375,70 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в засіданні суду заперечив щодо стягнення пені та одного відсотка за незаконне користування чужими коштами, оскільки це є подвійне стягнення. Крім того просив зменшити розмір пені.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

01.10.2015 між ПАТ "Луцьк Фудз" (продавець) та ТОВ "Продовольча компанія "ОСОБА_1 - Продукт" (дистриб'ютор) був укладений Генеральний договір дистрибуції № 20/ 2015 ГД з додатками (далі - Договір, а. с. 13 - 24), відповідно до п.1.1. якого продавець надає дистриб'юторові права офіційного дистриб'ютора із продажу винятково на території м. Кривий Ріг товарів під торговою маркою "Руна", а також інших товарів.

За своєю правовою природою вказаний Договір є договором поставки.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Дистриб'ютор зобов'язаний, з урахуванням строків і обсягів, зазначених у плані продажів, надавати продавцю заявки на відвантаження, вказавши асортимент, обсяги, бажані строки поставки. Заявка подається дистриб'ютором не менш, ніж за 5 (п'ять) днів до бажаної дати відвантаження (п.3.1.8. Договору).

Відповідно до п. 3.2.5. Договору продавець не пізніше ніж за тридцять днів до початку календарного року зобов'язаний довести до дистриб'ютора орієнтовний план продаж на рік у тому числі по кожній конкретній філії згідно додатку №1 до договору. Не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку планового місяця погодити з дистриб'ютором місячний план продажів продукції (у тому числі по конкретній філії).

За умови виконання плану продажів продукції (п.п.3.1.1, 3.1.3, 3.2.5 Договору) продавець оплачує дистриб'юторові всі попередньо узгоджені між сторонами витрати (платежі), які пов'язані з організацією, підготовкою й здійсненням дистриб'ютором продажів продукції (п .4.1. Договору)

Порядок поставки продукції, ціна й умови оплати визначені сторонами у пункті 5 Договору.

Відповідно до п.п.5.1.,5.2 Договору поставка продукції провадиться автомобільним транспортом за рахунок продавця (з урахуванням положень пункту 3.2.6. даної угоди). Датою поставки вважається дата поставки продукції за адресою, яка вказана дистриб'ютором (п. 3.2.6 Договору).

Так, відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Оплата вартості продукції провадиться дистриб'ютором платіжними дорученнями шляхом банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. В платіжному документі дистриб'ютор зобов'язується вказувати номер та дату цього договору та номер та дату рахунку чи накладної на підставі якої здійснюється оплата (п. 5.4 Договору).

Згідно з п. 5.5 Договору за схемою №1: провадиться попередня оплата в розмірі 100%; за схемою №2: відтермінування платежу 100%, але не більше 35 календарних днів з моменту одержання товару.

Сторони дійшли згоди в межах цього Договору застосувати схему №2 (п. 5.5).

Підставою для оплати є товарно - транспортні накладні, реалізаційні накладні та/або рахунки продавця (п. 5. 6 Договору).

Відповідно до п. 6.1 Договору загальна сума договору складається з вартості партій продукції, поставленої протягом дії цього договору.

Відповідальність сторін передбачена пунктом 10 Договору.

Відповідно до п. 10.3.1 Договору, при порушенні строків розрахунків за поставлену продукцію, установлених пунктом 5.5 Договору більш ніж на три календарні дні, дистриб'ютор, крім пені, зобов'язується сплатити на користь продавця 1% від суми заборгованості за кожен день незаконного користування чужими грошовими коштами, відповідно до ст. 536, 692 Цивільного кодексу України. У цьому випадку дистриб'ютор зобов'язаний відшкодувати продавцю усі збитки, в тому числі й втрачену вигоду.

Договір діє з 01.10.2015 по 31.12.2016, але в будь-якому випадку, до дня повного виконання сторонами прийнятих на себе обов'язків.

На виконання умов Договору, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1687974,78 грн, що підтверджується такими видатковими накладними, а також відповідними товарно - транспортними накладними, які підписані та скріплені печатками сторін у справі (а. с. 25-26, 29-34, 37-38, 41-42, 45-46, 51-52, 59-60, 64-65):

1) видаткова накладна № 4841 від 12.11.2015 на загальну суму 158 611,68 грн та товарно - транспортна накладна № 1911 від 12.11.2015;

2) видаткова накладна № 4910 від 17.11.2015 на загальну суму 89 447,64 грн та товарно - транспортна накладна № 1925 від 17.11.2015;

3) видаткова накладна № 5055 від 26.11.2015 на загальну суму 102 002,58 грн та товарно - транспортна накладна №1993 від 26.11.2015;

4) видаткова накладна № 5113 від 27.11.2015 на загальну суму 138 872,28 грн та товарно - транспортна накладною № 2010 від 27.11.2015;

5) видаткова накладна № 5139 від 30.11.2015 на загальну суму 213 518,88 грн та товарно - транспортна накладна № 2027 від 30.11.2015;

6) видаткова накладна № 5260 від 09.12.2015 на загальну суму 38 255,04 грн та товарно - транспортна накладна № 2062 від 09.12.2015;

7) видаткова накладна № 5424 від 17.12.2015 на загальну суму 285 822,84 грн та товарно - транспортна накладна № 2118 від 17.12.2015;

8) видаткова накладна № 5425 від 17.12.2015р. на загальну суму 221 149,44 грн. та товарно - транспортною накладною № 2122 від 17.12.2015р.;

9) видаткова накладна № 5426 від 18.12.2015 на загальну суму 325 699,92 грн та товарно - транспортна накладна № 2126 від 18.12.2015;

10) видаткова накладна № 5427 від 21.12.2015 на загальну суму 114 594,48 грн та товарно - транспортна накладна № 2131 від 21.12.2015.

Враховуючи умови Договору та положення ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України строк оплати товару, поставленого позивачем відповідачу, поставка якого підтверджується зазначеними вище видатковими накладними, є таким, що настав.

Проте останній свої зобов'язання, щодо своєчасної оплати вартості товару виконав частково, внаслідок чого станом на день звернення з позовом до суду у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 1180375,70 грн., яку позивачі просив суд стягнути в позовній заяві.

18.12.2015 між сторонами укладено Угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно з якою припинено взаємні грошові зобов'язання за Генеральним договором дистрибуції №20/2015 ГД від 01.10.2015 на суму 13 303,04 грн (а. с. 27).

Згідно з ч. 1 ст. 601 ЦК, зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги.

Таким чином, за наслідками вчиненого правочину сторони припинили частково стягнення основного зобовязання.

Крім того, за період з 14.01.2016 по 15.01.2016 відповідач повернув частину раніше поставленої продукції на загальну суму 397761,54 грн, а позивач прийняв, про що свідчать підписані та скріплені печатками видаткові накладні, а саме:

1) 14.01.2016 - повернення товару на суму 7 020,00 грн., поставленого відповідачу по видатковій накладній №5139 від 30.11.2015, (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000048 від 14.01.2016);

2) 14.01.2016 - повернення товару на суму 15 046,56 грн., поставленого відповідачу по видатковій накладній №5424 від 17.12.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000027 від 14.01.2016);

3) 14.01.2016 - повернення товару на суму 27 071,28 грн., поставленого відповідачу по видатковій накладній №5424 від 17.12.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000050 від 14.01.2016);

4) 14.01.2016 - повернення товару на суму 45 139,68 грн., поставленого відповідачу по видатковій накладній №5425 від 17.12.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000024 від 14.01.2016);

5) 14.01.2016 - повернення товару на суму 24 261,12 грн., поставленого відповідачу по видатковій накладній №5425 від 17.12.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000045 від 14.01.2016);

6) 14.01.2016 - повернення товару на суму 64 385,28 грн., поставленого відповідачу по видатковій накладній №5425 від 17.12.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000026 від 14.01.2016);

7) 14.01.2016 - повернення товару на суму 7 454,16 грн., поставленого відповідачу по видатковій накладній №5426 від 18.12.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000047 від 14.01.2016);

8) 14.01.2016 - повернення товару на суму 13 300,56 грн., поставленого відповідачу по видатковій накладній №5427 від 21.12.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000049 від 14.01.2016);

9) 14.01.2016 - повернення товару на суму 11 597,04 грн., поставленого відповідачу по видатковій накладній №5427 від 21.12.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000044 від 14.01.2016);

10) 15.01.2016 - повернення відповідачем товару на суму 75,96 грн, поставленого по видатковій накладній №4576 від 22.10.2015; так як поставка була оплачена відповідачем 30.11.2015 в повному розмірі, позивач зменшив на цю суму борг за товар, що був поставлений по видатковій накладній №4841 від 12.11.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення № ВП-0000080 від 15.01.2016);

11) 15.01.2016 - повернення товару на суму 2 072,64 грн., поставленого відповідачу по видатковій накладній №5139 від 30.11.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000066 від 15.01.2016);

12) 15.01.2016 - повернення товару на суму 38,28 грн., поставленого відповідачу по видатковій накладній №5113 від 27.11.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000079 від 15.01.2016);

13) 15.01.2016 - повернення товару на суму 2 174,16 грн., поставленого відповідачу по видатковій накладній №5113 від 27.11.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000065 від 15.01.2016);

14) 15.01.2016 - повернення товару на суму 482,16 грн. поставленого відповідачу по видатковій накладній №5260 від 09.12.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000078 від 15.01.2016);

15) 15.01.2016 - повернення товару на суму 1 499,40 грн, поставленого відповідачу по видатковій накладній №5260 від 09.12.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000064 від 15.01.2016);

16) 15.01.2016 - повернення товару на суму 10 915,44 грн, поставленого відповідачу по видатковій накладній №5424 від 17.12.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000077 від 15.01.2016);

17)15.01.2016 - повернення товару на суму 55 462,74 грн, поставленого відповідачу по видатковій накладній №5424 від 17.12.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000063 від 15.01.2016);

18)15.01.2016 - повернення товару на суму 301,56 грн, поставленого відповідачу по видатковій накладній №5425 від 17.12.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000076 від 15.01.2016);

19)15.01.2016 - повернення товару на суму 22 569,84 грн, поставленого відповідачу по видатковій накладній №5425 від 17.12.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000069 від 14.01.2016);

20)15.01.2016 - повернення товару на суму 9 536,16 грн, поставленого відповідачу по видатковій накладній №5425 від 17.12.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000062 від 15.01.2016);

21)15.01.2016 - повернення товару на суму 40 340,16 грн, поставленого відповідачу по видатковій накладній №5426 від 18.12.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною па повернення №ВП-0000075 від 15.01.2016);

22)15.01.2016 - повернення товару на суму 4 908,54 грн., поставленого відповідачу по видатковій накладній №5426 від 18.12.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000061 від 15.01.2016);

23)15.01.2016 - повернення товару на суму 224,88 грн, поставленого відповідачу по видатковій накладній №5427 від 21.12.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000074 від 15.01.2016);

24)15.01.2016 - повернення товару на суму 13 300,56 грн., поставленого відповідачу по видатковій накладній №5427 від 21.12.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000068 від 15.01.2016);

25)15.01.2016 - повернення товару на суму 18 583,38 грн, поставленого відповідачу по видатковій накладній №5427 від 21.12.2015 (факт повернення підтверджується видатковою накладною на повернення №ВП-0000060 від 15.01.2016);

Пунктом 9.7 Договору передбачено, що обмін та/або повернення продукції від покупців провадиться дистриб"ютором винятково за попереднім узгодженням із продавцем.

Таким чином, позивач прийняв товар від відповідача по вищевказаних видаткових накладних на загальну суму 397761,54 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач 21.01.2016 перерахував на розрахунковий рахунок позивача 96534,50 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 71 і банківською випискою ПАТ "ОСОБА_1 фудз" за 21.01.2016 (а. с. 71,72).

Пунктом 5.10 Договору сторони передбачили, що при здійсненні оплати за поставлену продукцію кошти зараховуються в рахунок погашення заборгованості за поставлену продукцію, причому в першу чергу тієї частини, що виникла раніше.

Відповідно до розрахунку суми боргу (а. с. 9) позивач зарахував 965344,50 грн. в погашення суми боргу, яка виникла по видаткові накладній № 4841 від 12.11.2015.

Отже, сума на момент подачі позову з врахуванням поставленої продукції, частковими поверненнями та припиненням зобов"язань складала 1180355,70 грн. (1687974,78 грн (сума поставленого товару) - 397761,54 грн (сума поверненої продукції) - 13303,04 грн (сума припинених грошових зобов"язань).

Дослідивши матеріали справи суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Положення аналогічного змісту містяться в ст. ст. 525 і 526 ЦК України.

Стаття 526 ЦК України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Разом з тим, після порушення провадження у справі, відповідач розрахувався з позивачем на суму 360000,00 грн., про що свідчать додані до матеріалів справи банківські виписки а саме:

- за 16.02.2016 - сплата 06.02.2016 в розмірі 300000,00 грн;

- за 02.03.2016 - сплата 02.03.2016 в розмірі 40000,00 грн.;

- за 10.03.2016 - сплата 10.03.2016 в розмірі 20000,00 грн.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про припинення провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення 360000,00 грн. основного боргу за відсутністю предмета спору на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Таким чином, сума, яка підлягає стягненню, становить 820375,70 грн, про що свідчить підписаний сторонами акт звірки станом на 21.03.2016 (а. с.136).

Крім того, за неналежне виконання відповідачем зобов'язань, позивач нарахував до стягнення з нього 1908,84 грн 3 % річних .

Так, згідно із ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Поряд з цим суд зазначає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто три відсотки річних та інфляційні втрати підлягають стягненню на підставі закону як вид відшкодування за завдані втрати незалежно від укладення договору та не є штрафними санкціями, право на нарахування яких виникає у зв'язку з невиконанням або несвоєчасним виконанням зобов'язань за договором.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок трьох відсотків річних, господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення на свою користь з відповідача 1908,84 грн, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача пені, що згідно з розрахунком становить 27996,26 грн (а. с. 9), господарський суд враховує таке.

Частиною 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 2 ст. 343 ГК України передбачено, що розмір пені за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічні положення є і в ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Так, згідно з п. 10.3 Договору, за порушення строків розрахунків за поставлену продукцію, установлених п. 5.5. Договору, дистриб'ютор зобов'язаний сплатити на користь продавця пеню на суму боргу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно оплаченої суми за кожний календарний день прострочення, впродовж всього строку позовної давності, у межах якого продавець може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права. Крім стягнення пені продавець має право до повного погашення боргу припинити будь-які поставки дистриб'ютору продукції.

Згідно з п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку, суд встановив що правомірною є вимога щодо стягненні пені в розмірі 27996,26 грн.

Щодо заявленого усно клопотання відповідача про зменшення розміру пені, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Також, у випадку нарахування пені, які є явно завищеними, не відповідають передбаченим у п. 6 ст. 3, ч..3 ст.509 та ч.ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Згідно із ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Юридичний аналіз наведених правових норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах ВГСУ від 21.04.2015 №918/1579/14, від 28.01.2015р. №918/1406/14, від 14.04.2015р. №922/3971/14.

Пунктом 3.17.4. постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 розяснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В даному випадку, представник відповідача не навів обставин які б свідчили про його неможливість оплатити даний борг (тяжкий майновий стан), причини неналежного виконання зобов"язання. Крім того підписуючи Договір, сторони погодили пунктом 10.3.1 стягнення за незаконне користування чужими грошовими коштами.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

За ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У статті 611 Цивільного кодексу України передбачено настання правових наслідків, встановлених договором або законом, у разі порушення зобовязання, зокрема, у вигляді сплати неустойки.

З огляду на викладене, враховуючи такі основні засади цивільного законодавства як свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу, добросовісність, суд дійшов висновку про відмову в клопотанні відповідача про зменшення розміру пені.

Одночасно, позивачем до стягнення за період з 21.12.2015 по 28.01.2016 нараховані відсотки у розмірі 1% у сумі 193573,14 грн., про що суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України, у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України).

Наведена стаття зазначає, що це не тільки зобов'язання, основним предметом яких є надання грошових коштів у тимчасове використання (позика, кредит, банківський вклад тощо), але і випадки прострочення сплати грошей за будь-якими оплатними зобов'язаннями. Виключення із даного правила, тобто звільнення боржника від сплати процентів за користування чужими грошовими коштами, може бути встановлено тільки договором між фізичними особами. Буквальне тлумачення даного положення коментованої статті дозволяє зробити висновок, що юридичні особи не можуть бути звільнені від цього обов'язку.

Умовами Договору (п.10.3.1) передбачено обов'язок дистриб'ютора при порушенні строків розрахунків за поставлену продукцію, установлених п. 5.5. даного Договору більш ніж на три календарні дні, сплатити на користь продавця 1% від суми заборгованості за кожен день незаконного користування чужими грошовими коштами.

В п. 2.7 Постанови пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (ст. 536 ЦК України), зокрема процентів на прострочену суму оплати товару, проданого в кредит (ч. 5 ст. 694 ЦК України), оскільки стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов'язань, ані штрафною санкцією.

Зазначена правова позиція також була викладена в п.8 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 № 01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Отже, позивач має право на стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами.

Таким чином, надані розрахунки по відсоткам за користування чужими грошовими коштами є обґрунтованими та нараховані правомірно, отже вимога позивача про стягнення з відповідача суми 193573,14 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач доказів повернення боргу ПАТ "Луцьк Фудз" у розмірі 820375,70 грн станом на день вирішення спору не надав.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на загальну суму 1043853,94 грн, з яких: 820375,70 грн основного боргу, 27996,26 пені, 1908,84 грн 3% річних та 193573,14 грн 1% за користування чужими грошовими коштами.

Судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 49, п.1-1 ч. ст. 80, ст. ст. 82 - 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Лідер-Продукт" ( 10001, м. Житомир, вул. Ватутіна, 188, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Луцьк Фудз" (45632, Волинська область, Луцький район, с. Зміїнець, вул. Левадна, буд.2А, ):

- 820375,70 грн основної суми боргу;

- 27996,26 грн пені;

- 1908,84 грн 3% річних;

- 193573,14 грн 1% за користування чужими коштами;

- 21057,81 грн судового збору.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення 360000,00 грн відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.03.2016.

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1- в справу

2,3 - сторонам (реком.)