ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2016 р. Справа № 911/5035/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Щур О. Д.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 30.09.2015 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 1-22-18 від 12.01.2016 р.);

розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Міжнародний центр розвитку енергетики, м. Київ

до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, м. Бориспіль

про стягнення 481 900, 49 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ „Міжнародний центр розвитку енергетики звернулось в господарський суд Київської області із позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення 278 550, 87 грн основної заборгованості, 29 442, 46 грн пені, 160 445, 14 грн інфляційних збитків, 13 462, 02 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем невиконанням відповідачем свого обовязку щодо оплати за надані позивачем послуги згідно з договором № 7.1-314/2013 про надання послуг від 23.04.2013 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.11.2015 р. порушено провадження у справі № 911/5035/15 за позовом ТОВ „Міжнародний центр розвитку енергетики до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення 481 900, 49 грн і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 13.01.2016 р.

13.01.2016 р. у судовому засіданні представник відповідача надав заперечення № 14-2-12 від 12.01.2016 р. на позовну заяву, у яких він просить суд відмовити позивачу у задоволені позову в частині стягнення пені у звязку із пропущенням позивачем позовної давності.

13.01.2016 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 27.01.2016 р.

27.01.2016 р. до канцелярії суду від позивача надійшли додаткові пояснення б/н від 27.01.2016 р. до позовної заяви, що долучені судом до матеріалів справи.

27.01.2016 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 10.02.2016 р.

10.02.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 24.02.2016 р.

24.02.2016 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 26.02.2016 р.

26.02.2016 р. у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову частково з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

23.04.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 7.1-314/2013 про надання послуг, згідно умов п. 1.1. якого виконавець зобовязується надати і здати замовнику, а останній зобовязується прийняти та оплатити надані послуги зі створення корпоративної системи управління (КСУ) Украероруху відповідно до додатку № 2 до договору.

Згідно з п. 1.2. договору метою надання послуг є успішне завершення комплексних випробувань КСУ для подальшої організації та проведення дослідної експлуатації в реальному середовищі.

Відповідно до п. 2.1. договору виконавець зобовязується надавати послуги вчасно та якісно, згідно методології Accelerated SAP (ASAP), ГОСТ 34.601-90, ГОСТ 34.201-89, діючих норм, державних та міжнародних стандартів для послуг, що надаються за договором.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що ціна послуг становить 3 821 768, 00 грн без ПДВ, ПДВ 20 % - 764 353, 60 грн. Ціна договору є звичайною та складає з урахуванням ПДВ - 4 586 121, 60 грн.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що оплата за договором здійснюється в національній валюті України, у безготівковій формі шляхом перерахування замовником відповідної грошової суми на поточний рахунок виконавця.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що замовник здійснює попередню оплату у розмірі 30 % від повної ціни послуг протягом 20-ти робочих днів з дати отримання від виконавця рахунку-фактури, оформленого належним чином після набуття чинності договору.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що остаточну оплату у розмірі 70 % вартості кожного окремого етапу (підетапу) замовник сплачує виконавцю за фактом надання послуг по етапу (підетапу), протягом 20-ти робочих днів з дати отримання від виконавця рахунку-фактури, оформленого належним чином, після підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг по етапу (підетапу). Вартість конкретного виду та етапу (підетапу) послуг визначені в додатку № 1 до договору.

Пунктом 10.1. договору визначено строк його дії, згідно якого договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань (в. т.ч. враховуючи р. 4 договору).

Одночасно із укладенням договору між сторонами було підписано додаток № 1 до договору Календарний план створення КСУ, додаток № 2 до договору Технічні вимоги створення КСУ Украероруху.

11.07.2013 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 1 до договору № 7.1-314/2013 про надання послуг від 23.04.2013 р.

Одночасно із укладенням додаткової угоди № 1 до договору № 7.1-314/2013 про надання послуг від 23.04.2013 р. між сторонами було підписано додаток № 1 до договору Календарний план створення КСУ.

02.09.2013 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 2 до договору № 7.1-314/2013 про надання послуг від 23.04.2013 р.

Одночасно із укладенням додаткової угоди № 2 до договору № 7.1-314/2013 про надання послуг від 23.04.2013 р. між сторонами було підписано додаток № 1 до договору Календарний план створення КСУ.

25.12.2013 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 3 до договору № 7.1-314/2013 про надання послуг від 23.04.2013 р.

Одночасно із укладенням додаткової угоди № 3 до договору № 7.1-314/2013 про надання послуг від 23.04.2013 р. між сторонами було підписано додаток № 1 до договору Календарний план створення КСУ.

Так відповідач, на виконання умов п. 3.3 договору здійснив попередню оплату в розмірі 30 % від повної ціни послуг в розмірі 1 375 836, 48 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 26.04.2013 № 2448, наявним у матеріалах справи.

Вказана сума є попередньою оплатою за всі етапи надання послуг за договором, як таких, що вже надані позивачем та тих, що будуть надані в подальшому.

Оскільки 30 % вартості кожного етапу надання послуг вже було сплачено відповідачем в якості попередньої оплати згідно п. 3.3 договору, то остаточна оплата у розмірі 70 % вартості кожного етапу надання послуг сплачується відповідачем по факту надання послуг за договором відповідно до актів надання послуг.

Так позивач, на виконання умов договору надав відповідачу послуги за договором на загальну суму 1 476 397, 70 грн, що підтверджується актами надання послуг, які підписані сторонами та скріплені відбитками їх печаток, наявними у матеріалах справи.

Враховуючи положення п. 3.4 договору, сума коштів, яка повинна бути сплачена відповідачем за надані послуги відповідно до вказаних вище актів надання послуг становить 1 033 478, 39 грн.

Однак відповідачем здійснена лише часткова оплата наданих позивачем послуг за договором в сумі 754 927, 52 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними у матеріалах справи.

Таким чином, заборгованість відповідача по остаточній оплаті за виконані етапи наданих позивачем та прийнятих відповідачем послуг становить 278 550, 87 грн.

За таких обставин, позивачем на виконання п. 5.4.3 договору призупинено дію укладеного між сторонами спору договору з 01.04.2014 р., про що відповідач повідомлений належним чином, а саме: листом від 01.04.2014 р. № 61, якій отриманий відповідачем 04.04.2014 р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, наявне у матеріалах справи.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.10.2015 р. (суддя Балац С. В.) у справі № 910/11440/15 за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до ТОВ „Міжнародний центр розвитку енергетики про стягнення 1 431 797, 29 грн відмовлено у задоволенні позову повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 цього ж кодексу обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд вважає за необхідне зазначити, що вищевказані обставини були встановлені рішенням господарського суду міста Києва від 15.10.2015 р. у справі № 910/11440/15 за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до ТОВ „Міжнародний центр розвитку енергетики про стягнення 1 431 797, 29 грн.

Отже, суд дійшов висновку, що вищевказані обставини є доведеними і не підлягають доказуванню на підставі ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Регулювання відносин, що виникають у звязку із наданням послуг здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 цього ж кодексу якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У встановлений договором строк і станом на час розгляду справи відповідач обовязок щодо оплати наданих послуг у повному обсязі не виконав і його основна заборгованість перед позивачем складає 278 550, 87 грн, що підтверджується договором № 7.1-314/2013 про надання послуг від 23.04.2013 р. та додатковими угодами до нього, відповідними актами наданих послуг, рахунками на оплату, платіжними дорученнями, рішенням господарського суду міста Києва від 15.10.2015 р. у справі № 910/11440/15, наявними у матеріалах справи.

Отже, вимоги позивача про стягнення із відповідача основної заборгованості у розмірі 278 550, 87 грн за договором № 7.1-314/2013 про надання послуг від 23.04.2013 р. є законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача пеню, передбачену договором № 7.1-314/2013 про надання послуг від 23.04.2013 р., за періоди прострочення відповідачем виконання обовязку по оплаті послуг з 08.04.2014 р. по 04.10.2014 р. всього на загальну суму 29 442, 46 грн у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що у разі прострочення оплати наданих послуг замовник виплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що при укладенні договору № 7.1-314/2013 про надання послуг від 23.04.2013 р. позивач та відповідач не досягли згоди щодо встановлення у договорі положень щодо нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання за період більш тривалий, ніж як встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Розрахунок пені від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним.

Як було зазначено вище, відповідач у своїх запереченнях № 14-2-12 від 12.01.2016 р. на позовну заяву просить суд відмовити позивачу у задоволені позову в частині стягнення пені у звязку із пропущенням позивачем позовної давності.

З приводу вказаної заяви відповідача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 цього ж кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 258 цього ж кодексу позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 259 цього ж кодексу передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Частиною 1 ст. 261 цього ж кодексу встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 5 ст. 261 цього ж кодексу передбачено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 267 цього ж кодексу заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається із матеріалів справи, нарахування пені, передбаченої договором № 7.1-314/2013 про надання послуг від 23.04.2013 р., від суми основної заборгованості за прострочення відповідачем виконання обовязку по оплаті у повному обсязі наданих позивачем послуг, навіть, по останнім актам наданих послуг, а саме по акту № 3 від 07.03.2014 р. на суму 156 946, 30 грн відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, а саме 08.10.2014 р.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що позовна давність для позивача для звернення в суд до відповідача із вимогою про захист свого права на оплату пені від суми основної заборгованості по оплаті наданих послуг по заявленим періодам, нарахованим із дотриманням положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, - з 08.04.2014 р. по 04.10.2014 р., остаточно спливла у жовтні 2015 р.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся в господарський суд Київської області із позовною заявою б/н від 19.11.2015 р. до відповідача про стягнення 278 550, 87 грн основної заборгованості, 29 442, 46 грн пені, 160 445, 14 грн інфляційних збитків, 13 462, 02 грн 3 % річних, у звязку із невиконанням відповідачем свого обовязку щодо оплати у повному обсязі за надані позивачем послуги згідно з договором № 7.1-314/2013 про надання послуг від 23.04.2013 р., лише 19.11.2015 p., тобто із спливом строків позовної давності в частині стягнення пені.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У процесі розгляду справи позивачем у відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду належних та допустимих доказів, що б підтверджували переривання або зупинення перебігу позовної давності щодо вказаної його вимоги до відповідача.

Отже, враховуючи те, що, як було встановлено судом у процесі розгляду справи, позивач звернувся в господарський суд Київської області із позовною заявою б/н від 19.11.2015 р. до відповідача про стягнення 481 900, 49 грн, у тому числі 29 442, 46 грн пені від суми основної заборгованості за договором № 7.1-314/2013 про надання послуг від 23.04.2013 р. із спливом строку позовної давності без поважних причин його пропущення, то позовна вимога позивача до відповідача про стягнення 29 442, 46 грн пені від суми основної заборгованості у заявлений період з 08.04.2014 р. по 04.10.2014 р., є такою, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача інфляційні збитки та 3 % річних від суми основної заборгованості за періоди прострочення відповідачем виконання обовязку по оплаті послуг з квітня 2014 р. по вересень 2015 р. всього на загальну суму 160 445, 14 грн та з 08.04.2014 р. по 16.11.2015 р. всього на загальну суму 13 462, 02 грн відповідно у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок інфляційних збитків від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є невірним.

Правильний розрахунок інфляційних збитків від суми основної заборгованості за договором наступний:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
08.04.2014 - 30.09..871.713198606.77477157.64
278 550, 87 грн х 1, 713 = 477 157, 64 грн; 477 157, 64 грн 278 550, 87 грн = 198 606, 77 грн.

Отже, загальний розмір інфляційних збитків від суми основної заборгованості за договором № 7.1-314/2013 про надання послуг від 23.04.2013 р. у вищевказані періоди становить 198 606, 77 грн.

Оскільки, розмір інфляційних збитків від суми основної заборгованості, на які претендує позивач, є меншим ніж сума, на яку він має право, то суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача інфляційних збитків від суми основної заборгованості за договором у вищевказані періоди у розмірі 160 445, 14 грн.

Розрахунок 3 % річних від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача 3 % річних від суми основної заборгованості за договором у вищевказані періоди у розмірі 13 462, 02 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (ідентифікаційний код 19477064) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Міжнародний центр розвитку енергетики (ідентифікаційний код 34493687) 278 550 (двісті сімдесят вісім тисяч пятсот пятдесят) грн 87 (вісімдесят сім) коп. основної заборгованості, 160 445 (сто шістдесят тисяч чотириста сорок пять) грн 14 (чотирнадцять) коп. інфляційних збитків, 13 462 (тринадцять тисяч чотириста шістдесят дві) грн 02 (дві) коп. 3 % річних та судові витрати 6 786 (шість тисяч сімсот вісімдесят шість) грн 87 (вісімдесят сім) коп. судового збору.

3. Відмовити в задоволенні інших позовних вимог.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення підписаний

21 березня 2016 р.