ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 р. Справа № 918/161/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до Кузнецовського міського комунального підприємства

про стягнення 6 939 320 грн. 91 коп., з яких 6 489 286 грн. 60 коп. - основного боргу, 390 887 грн. 02 коп. - пені, 26 651 грн. 38 коп. - 3% річних.

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. № 387 від 23.03.2015 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (дов. № 1809 від 11.09.2015. р.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (далі Позивач) звернувся в господарський суд Рівненської області з позовом до Кузнецовського міського комунального підприємства (далі Відповідач) про стягнення грошових коштів в сумі 6 939 320 грн. 91 коп.

Ухвалою від 10 березня 2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/161/16 розгляд якої призначено на 21 березня 2016 року.

Позивач у позовній заяві та його представник в судовому засіданні наполягають на задоволенні позовних вимог. Просить суд стягнути з відповідача 6 939 320 грн. 91 коп., з яких 6 489 286 грн. 60 коп. - основного боргу, 390 887 грн. 02 коп. - пені, 26 651 грн. 38 коп. - 3% річних. В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем взятих зобов'язань за договором від 01.10.2002 року № 3 про постачання теплової енергії в гарячій воді. Наголошують, що позовні вимоги підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, а саме договором від 01.10.2002 року № 3 про постачання теплової енергії в гарячій воді, додатковою угодою № 1 від 06.07.2010 року до договору від 01.10.2002 року № 3 про постачання теплової енергії в гарячій воді, рахунком № СП001090-ТВ від 31.11.2015р., рахунком № СП001261-ТВ від 31.12.2015 року, заявою про зарахування зустрічних вимог № 013/745 від 28.01.2016 року, заявою про зарахування зустрічних вимог №013/1180 від 12.02.2016 року, претензією вих. № 001-06/151 від 06.01.2016 року, розрахунком розміру заборгованості по договору № 3.

17.03.2016 року на адресу суду від представника Відповідача надійшов відзив на позов у якому зазначає, що відповідач не має можливості вчасно виконувати взяті зобов'язання. Наголошує на тому, що у 2015 року збиток Кузнецовського МКП 11 466 грн. 00 коп. Також Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання. Доказів в підтвердження зазначених у клопотанні обставин не надав.

21.03.2016 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: копії витягу з ЄДРПОУ; копія акту звірки взаєморозрахунків станом на 18.03.2016 року; копії довіреності.

Ухвалою суду від 21 березня 2016 року розгляд справи відкладено в судовому засіданні до 28 березня 2016 року.

28.03.2016 року від представника Позивача надійшов лист в я кому просить долучити до матеріалів справи наступні документи: копію квитанції № 2548 від 10.12.2015 року; копію супровідного листа № 021/11043 від 10.12.2015 року; копію квитанції № 4655 від 12.01.2016 року; копію супровідного листа № 021/221 від 12.01.2016 року; довідку про відсутність грошових надходжень від Кузнецовського міського комунального підприємства з 18.03.2016 року по 25.03.2016 року.

В судовому засіданні 28.03.2016 року представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судовому засіданні 28.03.2016 року представник Відповідача позовні вимоги заперечив з підстав наведених у відзиві.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 28 березня 2016 року відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення Позивача, Відповідача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд Рівненської області,

ВСТАНОВИВ:

01.10.2002 року між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом від імені якого діє відокремлений підрозділ Рівненська атомна електрична станція (далі - ВП Рівненська АЕС) та Кузнецовське комунальне підприємство (далі - Споживач) укладено договір № 3 про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі - Договір), відповідно до умов якого ВП Рівненська АЕС бере на себе зобов'язання постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбаченими цим договором.

Відповідно до пункту 6.2. Договору, розрахунок за теплову енергію, яка відпускається споживачеві, проводиться на основі рахунків шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ВП "Рівненська АЕС" щомісячно до 25-го числа наступного за розрахунковим.

06.07.2010 року сторони уклали додаткову угоду №1 до договору № 3 від 01.10.2002 року про постачання теплової енергії в гарячій воді, якою погодили п. 7.2.2. договору № 3 від 01.10.2002 року про постачання теплової енергії в гарячій воді викласти в наступній редакції:

"За несвоєчасне здійснення розрахунків за теплову енергію споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення від суми невиконаних зобовязань".

На виконання умов Договору Позивач в листопаді-грудні 2015 року забезпечив Відповідача тепловою енергією, за що виставив відповідачу рахунки від 30 листопада 2015 року № СП 001090 тв, 31 грудня 2015 року № СП 001261 тв.

06.01.2016 року на адресу Відповідача направлена претензія № 001-06/151, проте дана претензія була залишена без задоволення.

28.01.2016 року та 15.02.2016 року між Відповідачем та Позивачем згідно заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог, проведено часткове зарахування зустрічних однорідних вимог в рахунок заборгованості Відповідача за листопад та грудень 2015 року по Договору № 3 від 01.10.2002 року, на суму 130 978 грн. 48 коп. та 551 737 грн. 72 коп.

Враховуючи вище вказане, Відповідач взятий на себе за Договором обовязок щодо своєчасної та повної оплати використаної теплової енергії виконав частково у звязку з чим у Відповідача з врахуванням заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог виникла заборгованість в сумі 6 489 286 грн. 60 коп. грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Зі змісту ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України випливає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що сума основного боргу за отриману теплову енергію по Договору №3 від 01 жовтня 2002 року, яка складає 6 489 286 грн. 60 коп., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи та не заперечується представником Відповідача, присутнім в судовому засіданні, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог в цій частині.

Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання (Постанова Верховного суду України від 12.12.11 в справі №07/238-10).

На підставі частини 2 статті 625 ЦК України позивач нарахував Відповідачу за період з 25.12.2015 року по 24.02.2016 року інфляційні втрати в розмірі 32 495 грн. 91 коп. та за період з 25.12.2015 року по 24.02.2016 року 3% річних в розмірі 26 651 грн. 38 коп.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних та 3% річних, суд визнав їх арифметично вірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

На підставі пункту 7.2.2. Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 06.07.2010 року до договору №3 від 01.10.2002 року про постачання теплової енергії в гарячій воді) Позивач нарахував відповідачу пеню (по кожному рахунку окремо та з урахуванням заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог) за період з 25.12.2015 року по 24.02.2016 року в розмірі 390 887 грн. 02 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ч. 1 та 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

За таких обставин, враховуючи, що Відповідач припустився прострочення взятого на себе зобов'язання, суд перевіривши поданий позивачем розрахунок та період нарахування пені, визнає його правомірним, а відтак позовні вимоги в частині стягнення 390 887 грн. 02 коп. пені - обґрунтованими.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно братись до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що, вирішуючи, у тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається з поданих відповідачем матеріалів, останній не має можливості вчасно виконувати договірні зобовязання у звязку з відсутністю коштів та збитковістю підприємства, а нараховані позивачем штрафні санкції значно погіршують фінансове становище Відповідача. Причиною такої збитковості є недоотримання грошових коштів підприємством від господарської діяльності, оскільки тарифи на послуги що надаються Кузнецовським міським комунальним підприємством населенню м. Кузнецовськ, не відповідають фактичній вартості даних послуг. Відповідач надаючи житлово-комунальні послуги всім мешканцям міста з економічно обґрунтованими витратами, що перевищують рівень відшкодування цих витрат по діючих тарифах, фактично субсидує за власні кошти населення міста і в свою чергу несе збитки.

За таких обставин, враховуючи, що належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, а також приймаючи до уваги майновий стан Відповідача та специфіку його діяльності, суд вважає за можливе скористатись правом наданим п. 3 ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України, зменшивши суму пені яка підлягає стягненню до 350 000 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 4.3. Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 року № 7, у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

У відповідності до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з Відповідача на користь позивача 6 489 286 грн. 60 коп. основної заборгованості, 350 000 грн. 00 коп. пені, 26 651 грн. 38 коп. - 3% річних, 32 495 грн. 91 коп. інфляційних втрат, з покладенням судових витрат на Відповідача у справі, як на особу внаслідок неправомірних дій якої виник спір (ч. 2 ст. 49 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 32-33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Кузнецовського міського комунального підприємства (34400, Рівненська область, м. Кузнецовськ, майдан Незалежності 2, ) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом від іменні якого діє Відокремлений підрозділ Рівненська атомна електрична станція (34400, Рівненська область, м. Кузнецовськ, ) 6 489 286 грн. 60 коп. (шість мільйонів чотириста вісімдесят дев'ять тисяч двісті вісімдесят шість) основної заборгованості, 350 000 грн. 00 коп. (триста п'ятдесят тисяч) пені, 26 651 грн. (двадцять шість тисяч шістсот п'ятдесят один) 38 коп. - 3% річних, 32 495 грн. (тридцять дві тисячі чотириста дев'яносто п'ять) 91 коп. інфляційних втрат

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 01.04.2016 року.

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу (34400, Рівненська обл., м. Кузнецовськ) ;

3 - відповідачу (34400, Рівненська обл., м. Кузнецовськ, майдан Незалежності, 2).