РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016Справа №910/20705/15
За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Житлово-будівельного кооперативу «Шовковик-14»

про стягнення 1 013 106,53 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Кирищук В.П. (представник за довіреністю №91/2015/11/11-5 від 11.11.2015р.);

від відповідача: Сергієнко С.В. (представник за довіреністю від 25.02.2015р.);

Кравець Д.М. (представник за довіреністю від 25.02.2015р.).

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу «Шовковик-14» (надалі також - відповідач) суми в розмірі 1 013 106,53 грн., а саме 634 649,13 грн. заборгованості за теплову енергію у гарячій воді, 32 667,79 грн. 3% річних та 345 789,61 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем обов'язку з оплати вартості теплової енергії у вигляді гарячої води, поставленої на підставі Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №7560301 від 04.01.2000р. за період з 01.11.2012р. по 01.06.2015р., внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість про стягнення якої позивач звернувся до суду.

Під час перебування справи в провадженні позивачем було уточнено (зменшено) розмір заявлених позовних вимог, у зв'язку з частковим проведення відповідачем розрахунку по основній сумі в розмірі 5 119,63 грн. З урахуванням зменшення позивачем заявлено до стягнення з відповідача 629 529,50 грн. заборгованості за теплову енергію у гарячій воді, 32 667,79 грн. 3% річних та 345 789,61 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, присвоєно справі №910/20705/15, розгляд призначено на 22.09.2015р.

В судовому засіданні 22.09.2015р. судом прийнято до розгляду зменшені позовні вимоги та відкладено розгляд справи до 01.10.2015р.

В судовому засіданні 01.10.2015р. в справі оголошено перерву до 06.10.2015р.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 06.10.2015р. у справі №910/20705/15 призначено судову економічну експертизу, проведення якої у встановлений законом строк доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі на час проведення судової економічної експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2015р. у справі №910/20705/15 у зв'язку з розглядом клопотання судового експерта, поновлено провадження у справі, зобов'язано учасників судового процесу надати, необхідні для проведення судової експертизи, документи та зупинено провадження у справі.

09.03.2016р. до Господарського суду міста Києва надійшло повідомлення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №19253/15-45 від 01.03.2016р. про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи у зв'язку з невиконанням клопотання судового експерта в частині надання документів, необхідних для проведення судової експертизи. Ухвалою від 14.03.2016р. провадження в справі було поновлено, судове засідання призначено на 22.03.2016р.

Відповідачем надано письмові пояснення до матеріалів справи, відповідно до змісту яких він заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись при цьому на те, що в матеріалах справи відсутні первинні документи, які можуть підтверджувати позовні вимоги. Окрім того, позивач не має права стягувати з відповідач кошти та виставляти відповідачу заборгованість за спожиту теплову енергію, починаючи з набранням чинності змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 10.04.2014р. Однак, у випадку, якщо суд встановить, що в матеріалах справи є первинні документи, то суд може задовольнити позовні вимоги виключно за період з листопада 2012 року по квітень 2014 року включно в загальному розмірі 281 506,75 грн.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 22 березня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (постачальник, енергопостачальна компанія за Договором) та відповідачем (споживач, абонент за Договором) було укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №7560601 від 04.01.2000р. (далі - Договір), згідно умов п. 1.1. якого предметом Договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим Договором.

Позивач, відповідно до п. 2.2. Договору зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності на потреби: опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком 1 до цього Договору.

Відповідач, згідно з п. 2.3.1. Договору, зобов'язується додержуватися кількості споживання енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку 1 до Договору, не допускаючи їх перевищення, своєчасно сплачувати вартість спожитої енергії в обсягах і в терміни, які передбачені у Додатку 2 до цього Договору.

Додатками до Договору сторони оформили обсяги постачання теплової енергії відповідачу, тарифи та порядок розрахунків за теплову енергію, умови припинення подачі теплової енергії, схеми абонентської теплотраси, акт розмежування меж балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін, довідку про теплові навантаження об'єктів теплопостачання, довідку даних по будинку.

Додатком №10 до Договору сторони оформили порядок проведення розрахунків по відшкодуванню житловим організаціям витрат, пов'язаних з нарахуванням, збором, обліком та розщепленням платежів населення за теплову енергію та обслуговуванням внутрішньо будинкових і зовнішніх теплових мереж, бойлерних, які знаходяться на їх балансі.

Відповідно до п. 5. Додатку №2 до Договору відповідач щомісячно з 12 по 15 число отримує в районному відділенні тепло збуту №7 за адресою: вул. Драгоманова, 40в, оформлену позивачем платіжну вимогу-доручення, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця з урахуванням кінцевого сальдо розрахунків на його початок, табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звірки, який оформлює і повертає один примірник в РВТ.

Відповідно до п. 6. Додатку №2 до Договору відповідач щомісячно до 25 числа сплачує позивачу вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, та вживає заходи: по своєчасному і в повному обсязі перерахуванню грошових коштів отриманих від населення, нарахованих за фактичне споживання теплової енергії (опалення та підігрів води) в межах її фактичного споживання.

Спір в справі виник в зв'язку з тим, що за період з 01.11.2012р. по 01.06.2015р. відповідачем не було оплачено вартість використаної теплової енергії, в зв'язку з чим позивач змушений був звернутись до суду з даним позовом.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є Договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень Додатку №2 до Договору строк оплати вартості спожитої теплової енергії у відповідача настав (п. 6).

На підтвердження обсягів та строків споживання відповідачем теплової енергії позивачем надано до матеріалів справи копії облікової картки відповідача та зведені відомості за вказаний період.

Матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасного внесення плати за використану теплову енергію за Договором у вказаний період в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка становить 629 529,50 грн.

Згідно п. 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вартість теплової енергії на суму в розмірі 629 529,50 грн. відповідачем оплачена не була.

Заперечення відповідача щодо того, що в матеріалах справи відсутні відповідні первинні докази, з яких би вбачалась вартість спожитої відповідачем за Договором теплової енергії, то вони повністю спростовуються матеріалами справи, а саме наявними копіями відомостей з облікової картки відповідача та зведених відомостей за заявлений позивачем період.

Щодо заперечень відповідача, які стосуються відсутності у позивача права виставляти відповідачу рахунки по заборгованості за спожиту теплову енергію починаючи з набранням чинності змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 10.04.2014р., то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

В той же час, відповідно до ст. 22 Закону України «Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об'єднання за рішенням загальних зборів має право, зокрема, виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.

Отже, укладення договору між підприємством, що надає відповідну комунальну послугу (в даному випадку це є позивач) та ОСББ як колективним замовником (абонентом), такий договір також повинен укладатися на основі типового, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до ст. 20, 21, 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Кооперативна організація - це кооператив або кооперативне об'єднання. Кооператив - це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. (ст. 1 Закону України «Про кооперацію»).

Таким чином, укладений між сторонам Договір є діючим і у відповідності до його умов відповідач в даній справі є абонентом (колективним замовником), на якого покладено обов'язок з оплати вартості спожитої теплової енергії.

Таким чином, з огляду на викладене, станом на момент розгляду справи в судовому засіданні, відповідачем вартість теплової енергії за Договором на суму в розмірі 629 529,50 грн. оплачена не була, а тому відповідна вимога в справі №910/20705/15 є обґрунтованою.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму 3% річних в розмірі 32 667,79 грн. та 345 789,61 грн. інфляційних втрат.

Згідно з частиною другою статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Крім того відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати за спожиту теплову енергію у термін, визначений умовами Договору, позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення 3% річних в сумі 32 667,79 грн. за період з листопада 2012р. по травень 2015р. та 345 789,61 грн. інфляційних нарахувань за вказаний період, які він просив стягнути з відповідача відповідно до наданих розрахунків.

Згідно п.1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - Постанова №14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

За результатами здійсненої за допомогою системи «ЛІГА» перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення процентів річних та інфляційних нарахувань судом встановлено, що розмір процентів річних та інфляційних нарахувань відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та Договору і є арифметично вірними, а тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 32 667,79 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 345 789,61 грн. підлягають задоволенню.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/20705/15 підлягають задоволенню та стягненню з відповідача суми основного боргу в розмірі 629 529,50 грн., 3% річних в сумі 32 667,79 грн. та інфляційних втрат в сумі 345 789,61 грн.

Судовий збір позивача у розмірі 20 262,13 грн. (2% від суми заявлених позовних вимог), відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Шовковик-14» (, адреса: 02068, м. Київ, вул. Драгоманова, 42-А) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (, адреса: 01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5) суму основного боргу в розмірі 629 529,50 грн. (шістсот двадцять дев'ять тисяч п'ятсот двадцять дев'ять гривень 50 копійок), суму 3% річних в розмірі 32 667,79 грн. (тридцять дві тисячі шістсот шістдесят сім гривень 79 копійок), суму інфляційних втрат в розмірі 345 789,61 грн. (триста сорок п'ять тисяч сімсот вісімдесят дев'ять гривень 61 копійка) та судовий збір в розмірі 20 262,13 грн. (двадцять тисяч двісті шістдесят дві гривни 13 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.03.2015р.

Суддя С.М. Морозов