КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р. Справа№ 910/21435/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Калатай Н.Ф.

від позивача1: не з'явився;

від позивача 2: Демчук О.В. - представник за довіреністю № 14-94 від 18.04.2014р.;

від відповідача: Кравчик С.М. - представник за довіреністю № 91/2015/11/11-7 від 11.11.2015р.;

від прокуратури: Лиховид О.С. - посвідчення № 041073 від 03.02.2016р.

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2014р.

у справі № 910/21435/14 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Заступника прокурора Деснянського району м.Києва в інтересах держави в особі:

1. Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

2.Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України

про стягнення 253 371 925, 41 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2014р. у справі №910/21435/14 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 11 312 864 грн. 97 коп. - основного боргу, 16 005 214 грн. 88 коп. - пені, 42 758 051 грн. 54 коп. - інфляційних втрат, 5 538 283 грн. 19 коп. - 3% річних. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" до Державного бюджету України 73 080 грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що позивачем у листопаді-грудні 2013 року поставлено відповідачеві природний газ в обсязі 44 997,457 тис. куб.м. загальною вартістю 206 472 451,35 грн., а відповідачем прийнято товар, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками (копії в матеріалах справи). Відповідач за поставлений товар розрахувався частково, у сумі 195159 586,38грн., в результаті чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 11 312 864,97 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2014р. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що залишок боргу сумою 11 312 684,97грн. є заборгованістю державного бюджету перед ПАТ «Київенерго» з відшкодування різниці між встановленими державною тарифами на продаж теплової енергії за економічно обґрунтованою ціною на її виробництво. Зазначена заборгованість держави перед Товариством не може бути оплачена відповідачем в силу положень, встановлених Постановою КМУ від 29.01.2014р. №30 Деякі питання надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з разниці в тарифах на теплову енергію, що затверджувалася та/або погоджувалася органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Скаржник зазначає й про те, що позивачем 2 не доведено відповідності понесених ним збитків від прострочення відповідача заявленим санкціям; відсутня вина ПАТ «Київенерго» у простроченні платежів за газ.

В процесі перегляду апеляційної скарги Київським апеляційним господарським судом, відповідачем 10.03.2015р. заявлено клопотання про призначення судової економічної експертизи, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015р. зупинено провадження у справі, призначено судову економічну експертизу.

У зв'язку з поверненням справи з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016р. розгляд справи призначено на 15.03.2016р.

14.03.2016п. від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке судова колегія відхиляє з огляду на його необґрунтованість.

15.03.2016р. в судове засідання апеляційного господарського суду не з'явився позивач1, у зв'язку з чим розгляд апеляційної скарги відкладено на 22.03.2016р.

15.03.2016р. від відповідача надійшло клопотання про проведення повторної експертизи, яке судова колегія відхиляє у зв'язку з його необґрунтованістю.

22.03.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 29.03.2016р., залучено до участі у справі в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

29.03.2016р. в судове засідання апеляційного господарського суду 29.03.2016р. не з'явились позивач1 та третя особа.

Враховуючи те, що позивач 1 та третя особа про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомили, явка учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов'язковою, з урахуванням думки позивача 2, відповідача та прокурора судова колегія ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності позивача 1 та третьої особи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача 2, відповідача та прокурора, судова колегія встановила.

28.12.2012 р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та Публічним акціонерним товариством "Київенерго" укладено договір №13/3408-БО-41 купівлі-продажу природного газу, умовами якого передбачено, що позивач зобов'язується передати у власність відповідача у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України позивачем, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

В п. 2.1. договору сторонами визначено, що продавець передає покупцеві для СВП "Київські ТЕЦ" ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 342 464, 0 тис. куб. м. (триста сорок два мільйони чотириста шістдесят чотири тисячі куб. м), у тому числі для ТЕЦ-5 та ТЕЦ-6.

Пунктом 2.1.1. договору встановлено, обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

У п.3.1. договору зазначено, що продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця.

Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Як встановлено п.3.4 договору, акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця та відповідно до вимог наказу Мінпаливенерго від 15.07.2010 року №288 "Про затвердження Методики визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення в разі, якщо суб'єкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різним категоріям споживачів".

Відповідно до п. 5.1. договору, ціна на природний газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ.

Відповідно до п. 5.2. договору, ціна за 1000 куб. м. газу становить 3884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4 661,74 (чотири тисячі шістсот шістдесят одна гривня, 74 коп.) гривень.

18 липня 2013 року сторони підписали додаткову угоду № 1 до договору, в якій погодили, що з 01.07.2013р. ціна за 1000 куб. м. газу становить 3 823,78 грн., крім того ПДВ - 20 % - 764,76 грн., всього з ПДВ - 4 588, 54 (чотири тисячі п'ятсот вісімдесят вісім гривень, 54 коп.) гривень.

Відповідно до п.6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За умовами п. 6.3. договору, в платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

В пункті 7.1. договору сторонами визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також договором.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання відповідачем умов пункту 6.1 договору відповідач зобов'язується у безспірному порядку сплатити позивачу крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу.

Пунктом 9.3. договору сторони погодили, що позовна давність по вимогах щодо стягнення неустойки, пені та штрафу, відсотків річних та інфляційних втрат встановлена тривалістю у п`ять років.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у листопаді-грудні 2013 року було поставлено відповідачеві природний газ в обсязі 44 997,457 тис. куб.м. загальною вартістю 206 472 451,35 грн., а відповідачем прийнято товар, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками (копії в матеріалах справи).

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково, у сумі 195159586,38 грн., в результаті чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 11312 864,97 грн., що не заперечувалося представником відповідача у судовому засіданні.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, поставив відповідачеві природний газ вартістю 206472451,35 грн., який прийнятий останнім без зауважень по актам приймання-передачі природного газу.

Однак відповідач оплати поставленого товару в повному обсязі не провів, в результаті чого за останнім утворилася заборгованість у розмірі 11 312 864,97 грн., що підтверджується підписаним сторонами актом звірки розрахунків за період з 01.12.2012 р. по 31.10.2014 р.

За висновком експерта №6418/15-45/2008/16-45 від 23.02.2016р., проведеного на виконання ухвали Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015р., станом на 18.12.2014р. заборгованість ПАТ «Київенерго» перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р. №13/3408-БО-41 відсутня, оскільки 18.12.2014р. ПАТ «Київенерго» перераховано 11 312 864,97 грн. на рахунок ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за природний газ згідно договору №13/3408-БО-41.

Разом з тим, судова колегія зазначає про те, що відповідно до ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. (ст. 43 ГПК України).

В матеріалах справи відсутні докази того, що 18.12.2014р. ПАТ «Київенерго» було перераховано 11 312 864,97 грн. на рахунок ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за природний газ згідно договору №13/3408-БО-41.

Як встановлено ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, враховуючи строки оплати встановлені п. 6.1 договору, обов'язок відповідача оплатити поставлений газ виник з моменту отримання останнього та повинен бути виконаний в термін не пізніше 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати товару, судова колегія дійшла висновку, що відповідачем порушено умови договору №13/3408-БО-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р., положення ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 11 312 864,97 грн. боргу.

Позивач просить стягнути з відповідача 16 005 214,88грн. - пені, 5538283,19грн. - 3 % річних, 42 758 051,54грн. - інфляційні втрати за порушення строків оплати поставленого газу, в тому числі за газ, поставлений протягом січня-жовтня 2013 року, стягнення заборгованості за який був предметом розгляду по справі №910/13383/14.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2014 р. у справі №910/13383/14 за позовом Виконувача обов'язків прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 146 819 661,13грн. заборгованості за договором № 13/3408-БО-41 купівлі - продажу природного газу від 28.12.2012, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2014 р., позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 113 503 385 (сто тринадцять мільйонів п'ятсот три тисячі триста вісімдесят п'ять) грн. 24 коп. основного боргу, 19 596 572 (дев'ятнадцять мільйонів п'ятсот дев'яносто шість тисяч п'ятсот сімдесят дві) грн. 75 коп. пені, 5 666 173 (п'ять мільйонів шістсот шістдесят шість тисяч сто сімдесят три) грн. 99 коп. 3 % річних, 5 876 132 (п'ять мільйонів вісімсот сімдесят шість тисяч сто тридцять дві) грн. 18 коп. інфляційних втрат та 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вказаним рішенням було встановлено: "що на виконання умов договору позивач-2 поставив протягом січня - жовтня 2013 року, а відповідач прийняв газ обсягом 108 432,973 тис. куб. м. на загальну суму 653 543 228,07 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу за січень-жовтень 2013, копії яких містяться в матеріалах зазначеної справи".

У справі №910/13383/14 встановлено, що оплату за природний газ відповідач проводив не вчасно, з порушенням строків оплати, встановлених договором. Поставлений позивачем-2 відповідачу газ оплачений лише частково на суму 540 039842,83грн. з порушенням строків оплати. Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем-2 за договором в сумі 113 503 385,24 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати за договором у відповідності до п. 6.1. договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за договором у розмірі 113 503 385,24 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 3 статті 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак, обставини, встановлені в рішенні Господарського суду міста Києва від 23.09.2014 р. по справі №910/13383/14, не доводяться при розгляді даної справи.

Тому, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про правомірність донарахування позивачем штрафних санкцій відповідачеві за прострочення оплати поставленого газу протягом січня та жовтня 2013 року, та нарахування таких сум за поставлений газ протягом листопада та грудня 2013 року.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до положень ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

З урахуванням наведеного обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача 16 005 214,88 грн. - пені, 5 538 283,19грн. - 3 % річних, 42 758 051,54 грн. - інфляційних втрат.

В процесі розгляду апеляційної скарги апеляційним судом від відповідача надійшло клопотання про зменшення суми нарахованої пені до 1 (однієї) грн. на підставі ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України.

Судова колегія, розглянувши зазначене клопотання, відхиляє його задоволення з огляду на те, що відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Слід зазначити про те, що рішення у даній справі прийнято 22.12.2014р., з урахуванням чого судова колегія має враховувати інші обставини, такі як інфляційні процеси в державі - знецінення грошових коштів, порушення майнових інтересів іншої сторони у справі тощо.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2014р. у справі № 910/21435/14 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/21435/14.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

Н.Ф. Калатай