РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016Справа №910/185/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод імені Петровського»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром»

Про стягнення 29 754, 97 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача: Ромащенко К.В., довіреність № 250/2-56 від 30.10.2015 (відеоконференція)

від відповідача Кириленко Н.В., довіреність № б/н від 02.01.2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод імені Петровського» (далі -позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» (далі - відповідач) про стягнення 29 754, 97 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що відповідачем не виконуються умови договору купівлі-продажу № 92/2014 від 17.01.2014р.

Ухвалою суду від 11.01.2016р. порушено провадження у справі № 910/185/16 та призначено розгляд на 01.02.2016 р.

25.01.2016 року позивач подав через канцелярію суду клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

29.01.2016 року відповідач подав через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи.

01.02.2016р. представники сторін у судове засідання не з'явились, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконали.

Суд задовольнив клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, у зв'язку з чим суд відклав судовий розгляд справи на 22.02.2016р.

19.02.2016р. відповідач подав через канцелярію суду відзив на позов та клопотання про витребування документів по справі.

22.02.2016р. судом задоволено клопотання позивача про розгляд справи у режимі відеокоференції, внаслідок чого судове засідання 22.02.2016р. проводиться у режимі відеоконференції з господарським судом Дніпропетровської області.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав пояснення з урахуванням своїх заперечень.

Судом розглянуто клопотання відповідача про витребування доказів по справі, яке суд вирішив задовольнити.

Суд відклав судовий розгляд справи на 18.03.2016р., у зв'язку з необхідністю витребувати додаткові документи по справі.

14.03.2016р. позивач подав через канцелярію суду документи, на виконання вимог ухвали суду від 22.02.2016р.

18.03.2016р. судове засідання, за клопотанням позивача, проводиться в режимі відео конференції.

У судовому засіданні представник відповідача ознайомився з документами, поданими позивачем до суду 14.03.2016р.

Представник позивача підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення, з урахуванням наданих документів.

Представник відповідача проти позову заперечив, посилався на те, що не отримував від позивача відповідної заявки.

Судом оголошено перерву у судовому засіданні на 28.03.2016р.

28.03.2016р. судове засідання, за клопотанням позивача, проводиться в режимі відео конференції.

Представник позивача підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Суд вирішив задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача щодо позовних вимог та заперечень на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.01.2014 між Публічним акціонерним товариством "Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" (ділі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таланлегпром" (далі - відповідач, постачальник) укладено договір № 92/2014 (далі - договір), відповідно до умов п. п. 1.1, 1.2 якого постачальник зобов'язується передати покупцеві продукцію (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти у власність та оплатити товар на передбачених цим договором умовах; номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна і вартість товару узгоджується сторонами в специфікаціях (додатках), які після їх підписання є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.2 договору базисні умови, терміни поставки товару, а також відвантажувальні реквізити узгоджуються сторонами в специфікаціях (додатках) до цього договору.

У відповідності зі специфікацією № 11 на поставку товару за договором (додаток № 12 від 07.02.2014 до договору), підписаною уповноваженими особами та скріпленою печатками сторін, постачальник зобов'язався поставити покупцю товар загальною вартістю 138 533,70 грн. у строк до 15.01.2015 за письмовою заявкою на умовах поставки: СРТ склад покупця.

Згідно п. 2.4 договору датою поставки товару вважається дата, проставлена на видатковій накладній при отриманні товару, при поставці ж/д транспортом відмітка станції призначення в ж/д накладній, якщо інше не обумовлено специфікацією.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що оплата вартості партії товару здійснюється в гривнях на розрахунковий рахунок постачальника, вказаний у договорі, на умовах оплати: відстрочка платежу протягом 45 календарних днів з моменту надання рахунків фактур за фактично поставлені товари.

За доводами позивача, останній направив відповідачу електронною поштою заявку від 31.12.2014 № 7965, відповідно до якої просив поставити у термін до 15.01.2015 узгоджений сторонами у специфікації товар, а саме: черевики шкіряні з захисним підноском в кількості 225 пар та чоботи шкіряні із захисним підноском на термостійкій підошві в кількості 195 пар. Доказів направлення заявки поштою позивач під час розгляду справи не надав.

Відповідач здійснив поставку товару на суму 103 001,16 грн. 08.04.2015р., що підтверджується приходним ордером № 18584 від 08.04.2015р., товар на суму 35 523,54 грн. позивачу не поставив.

Виходячи з дати пославки вказаній у Прихідному ордері, поставку здійснено з порушенням строку, встановленого Специфікацією № 11 до договору.

Відповідно до умов пункту 8.2 договору у випадку порушення строків поставки товару з вини Постачальника, крім форс-мажорних обставин, Постачальник сплачує Покупцеві пеню у розмірі 0,2% від вартості непоставленого у строк товару за кожний день прострочення.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 92/2014 від 17.01.2014 позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку у розмірі 29 754,97 грн. за період прострочення поставки товару з 16.01.2015 по 18.04.2015. У підтвердження вимог позивач зазначив у позовній заяві відповідний розрахунок суми пені.

Матеріали справи містять претензію позивача № 4616 від 23.07.2014, адресовану відповідачу, з вимогою сплатити пеню за несвоєчасну поставку товару, передбачену п. 8.2 договору №92/2014 від 17.01.2014 в розмір 29 754,97 грн.

У своїй позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача 29 754,97 грн. - пені та судові витрати у розмірі 1218,00 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем у справі не спростовано факту отримання від позивача заявки на поставку обумовленого договором товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" від 22.05.2003 юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Таким чином, листи, що направлялись за допомогою електронної пошти, є належними доказами в розумінні ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, сторони мають сталу практику листування за допомогою електронної пошти та, крім того, відповідач на підставі спірної заявки від 31.12.2014 здійснив поставку вказаної у ній продукції, проте з порушенням встановленого договором терміну.

Спір між сторонами виник у зв'язку з несвоєчасною поставкою товару відповідачем у порушення вимог укладеного сторонами договору №92/2014 від 17.01.2014.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт порушення строку поставки товару, передбаченого специфікацією № 11 на поставку товару за договором №92/2014 від 17.01.2014.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до пункту 8.2. договору у разі порушення строків поставки товару з вини постачальника, крім форс-мажорних обставин, постачальник сплачує на користь покупця пеню в розмірі 0,2 % від вартості непоставленого в строк товару за кожний день прострочки. Сплата неустойки не звільняє постачальника від обов'язку з поставки товару.

Дії відповідача є порушенням умов договору та норм чинного законодавства України, що є підставою для господарсько-правової відповідальності відповідно до Господарського кодексу України.

З урахуванням норм статті 549 Цивільного кодексу України неустойка, визначена сторонами у пункті 8.2. договору, за своєю правовою природою є пенею, яка нараховується за несвоєчасне виконання не грошового зобов'язання - зобов'язання з поставки товару.

Відповідно до 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання.

Відповідно до ч. 2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 173 ГК України, один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вина відповідача в порушенні зобов'язань по строкам поставки товару доведена матеріалами справи та не спростована відповідачем.

На підставі викладеного, враховуючи, що наявні у справі матеріали свідчать про обгрунтованість вимог позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за витрати, пов'язані з розглядом справи, при задоволенні позову покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 173, 193, ГК України, ст.ст. 22, 33, 49, 75, 81-1, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» (01033, м.Київ, вул. Саксаганського 77, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Євраз - Дніпропетровський металургійний завод імені Петровського» (49064, м.Дніпропетровськ, вул. Маяковського 3, ) 29 754 (двадцять дев'ять тисяч сімсот п'ятдесят чотири) грн. 97 коп. - пені та судові витрати у розмірі 1218,00 грн.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено 31.03.2016р. )

Суддя В.І.Мельник