РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2016Справа №910/32695/15

За позовом: Комунального виробничого підприємства « Комсомольськтеплоенерго»

До: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про зобов'язання вчинити дії

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Рубан Н.Б. - представник, дов. № 227 від 01.02.16 р.

від відповідача: Пронюк В.Я. - представник, дов. № 14-182 від 15.07.14 р.;

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне виробниче підприємство « Комсомольськтеплоенерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про зобов'язання Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» списати Комунальному виробничому підприємству « Комсомольськтеплоенерго» 779616,44 грн. штрафних санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення господарського суду Полтавської області від 06.06.15 р. у справі № 18/1803/12.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається не невиконання відповідачем покладених на останнього в силу приписів Закону України "Про засади функціонування ринку природно газу" обов'язків щодо списання стягнутих рішенням господарського суду Полтавської області від 06.06.15 р. у справі № 18/1803/12. з Комунального виробничого підприємства « Комсомольськтеплоенерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 779616,44 грн. штрафних санкцій.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 31.12.15 р. позовну заяву прийнято до розгляду суддею Селівоном А.М., порушено провадження у справі № 910/32695/15 та призначено до розгляду на 02.02.16 р..

В судовому засіданні з 02.02.16 р. по 18.02.16 р. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва.

У судові засідання 02.02.16 р. та 18.02.16 р. з'явились уповноважені представники позивача та відповідача.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 02.02.16 р. відповідачем через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подане клопотання № 14/2/82-1 від 02.02.16 р. про долучення документів до матеріалів справи, серед яких, зокрема, відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, при цьому ставить списання штрафних та фінансових санкцій в залежність від реструктурізації заборгованості за спожитий природний газ, спожитий до 01 січня 2014р. та зазначає про погашення заборгованості позивачем до набрання чинності Законом України № 423- VIII. Клопотання судом задоволено, документи долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 02.02.16 р. представником позивача подане клопотання № 228 від 01.02.16 р. про доручення документів до матеріалів справи. Клопотання судом задоволено, документи долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 18.02.16 р. представником позивача подані заперечення на відзив № 740 від 17.02.16 р., в яких позивач зазначає, зокрема, що у підприємства на час набрання чинності Закону України № 423-VIII заборгованість була відсутня, в той час як штрафні санкції залишились на виконанні в відділенні примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, звертаючи увагу, що у вказаному законі не йдеться про те, що списання штрафних та фінансових санкцій може бути здійснено виключно у разі виконання усіх визначених умов, як вважає відповідач. Також позивач вважає, що втрата чинності з 01.10.2015р. вказаного Закону не може бути прийнята до уваги, оскільки лист про списання був направлений відповідачу 07.07.2015р., тобто до цієї дати. Заперечення на відзив долучені судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 03.12.15 р. представником позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подані додаткові пояснення б/н від 02.12.15 р., в яких позивач підтримав позовні вимоги та зазначив, що станом на 06.06.15 р. у позивача була наявна заборгованість за спожитий протягом 2011-2013 р. (до 01.01.14 р.) природний газ в розмірі 1290695,38 грн., при цьому питання укладення договору про реструктуризацію заборгованості за природний газ спожитий протягом 2014 р. не є предметом даного спору. Пояснення долучені судом до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 18.02.16 р. сторонами суду не надано.

Відповідно до пункту 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (надалі - Постанова №18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представників позивача та відповідача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судових засідань.

Перед початком розгляду справи в судовому засіданні представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача та відповідача в судовому засіданні повідомили суд, що права та обов'язки їм зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не заявлено.

В судовому засіданні 18.02.16 р. представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.02.16 р. заперечував проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані сторонами докази та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 29.11.2012р. у справі № 18/1803/12, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.01.13 р. та постановою Вищого господарського суду України від 28.03.13 р. позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального виробничого підприємства «Комсомольськтеплоенерго» задоволений частково, стягнуто з КВП «Комсомольськтеплоенерго» на користь ПАТ НАК «Нафтогаз України» 2467358,68 грн. основного боргу за спожитий природний газ, який використовувався для надання послуг з опалення та гарячого водопостачання населенню, згідно Договору № 14/2381/11 від 30.09.2010р., 568422,56 грн. пені, 57665,19 грн. інфляційних, 141054,78 грн. 3% річних, 1336267,37 грн. штрафу та 64380,00 грн. судового збору.

01 лютого 2013 року господарським судом Полтавської області був виданий наказ по справі №18/1803/12 на примусове виконання вищевказаного рішення.

07.05.13 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області винесено постанову про відкриття ВП №37800363 на примусове виконання наказу господарського суду Полтавської області від 01.02.13 р. по справі № 18/1803/12 про стягнення з КВП «Комсомольськтеплоенерго» 2467358,68 грн. основного боргу, 568422,56 грн. пені, 57665,19грн. інфляційних втрат, 141054,78 грн. 3% річних, 1336267,37 грн. штрафу, 64380,00 грн. судового збору.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 06.06.2015р. наказ у справі №18/1803/12 був визнаний таким, що частково не підлягає виконанню, а саме: в частині стягнення 2 467 358,68 грн. основного боргу.

Крім того, як свідчать наявні матеріали справи, позивачем платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи, а саме № 9 від 30.12.14 р. на суму 2461411,44 грн. із зазначенням призначення платежу «п. 24 ст. 14 п.2 ст. 16 ЗУ «Про ДБУ на 2014 рік» та ПМКУ від 29.01.14 р. № 30 для пог.заб. за пен, штраф та фін.санк. за 2012 р. зг. д від 30.09.11 р. 14/2381/11 в т.ч. 1279104,59 грн. зг. р/с 18/1803/12 та 1182306,85 грн. зг р/с 917/2464/13», № 1664 від 30.08.13 р. на суму 20000,00 грн., № 1471 від 30.07.13 р. на суму 60000,00 грн. та № 1465від 26.07.13 р. на суму 40000,00 грн. із зазначенням призначення платежу «оплата згідно наказу госп. суду Полтавської області 18/1803/12 від 01.02.13 р. ПДВ нема» сплачено 1399104,59 грн..

Листом від 07.07.15 р. № 3381, копія якого міститься в матеріалах справи, позивач звернувся до відповідача з повідомленням про відсутність заборгованості за природний газ, зокрема, за Договором № 14/2381/11 від 30.09.10 р. у сумі 779 616,44 грн. та з проханням списати пеню, штрафні та фінансові санкції за вказаним договором на підставі п. 13 Закону України № 423- VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної компанії «Нафтогаз України», тобто списати в порядку ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" нараховані за прострочення по оплаті поставленого згідно договору № 14/2381/1 купівлі-продажу природного газу від 30.09.11 р. у жовтні 2011 - червні 2012 року природного газу 779 616,44 грн. залишку штрафних санкцій, стягнутих з КВП «Комсомльськтеплоенерго»» за рішенням господарського суду Полтавської області від 29.11.12 р. у справі № 18/1803/12.

Суд зазначає, що за змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частинами 1, 2, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Приписами ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Спір у даній справі виник внаслідок невиконання відповідачем покладеного на нього приписами ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" зобов'язання із списання залишку нарахованих КВП «Комсомольськтеплоенерго» за прострочення по оплаті поставленого згідно договору купівлі-продажу природного газу № 14/2381/11 від 30.09.11 р. в жовтні 2011 р. - червні 2012 р. природного газу 779 616,44 грн. штрафних санкцій, стягнутих з позивача за рішенням господарського суду Полтавської області від 29.11.12 р. у справі № 18/1803/12.

З огляду на вищевикладене вбачається, що підставою виникнення зобов'язання та права вимоги його виконання є, зокрема, закон, що встановлює обов'язкові дії для того чи іншого суб'єкта.

Так, 06 червня 2015 р. набрав чинності Закон України від 14.05.2015 № 423-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - Закон № 423- VIII).

Цим законом було внесено зміни до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу". Зокрема, ст. 18 Закону доповнено частиною 13 наступного змісту: заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

Таким чином, даною нормою встановлено, що за умови погашення теплопостачальним підприємством заборгованості за спожитий газ, спожитий до 01.01.2014 р., підлягають списанню пеня, штрафні та фінансові санкції, нараховані на дану заборгованість та стягнуті судовим рішенням.

Як встановлено судом за матеріалами справи, позивач - КВП «Комсомольськтеплоенерго» є теплопостачальним підприємством.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Згідно п. 2.6. Постанови № 18 не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Як зазначалось судом вище, рішенням Господарського суду Полтавської області від 29.11.12 р. у справі № 18/1803/12, встановлено наявність заборгованості КВП «Комсомольськтеплоенерго» в сумі 2467358,68 грн. за поставлений відповідачем згідно договору купівлі-продажу природного газу № 14/2381/11 від 30.09.11 р. в жовтні 2011 р. - червні 2012 р. природного газу, а також факт прострочення сплати вказаної заборгованості.

Таким чином, факти, встановлені рішенням господарського суду по справі № 18/1803/12 від 29.11.12 р., яке набрало законної сили, не підлягають доказуванню та можуть бути спростовані не інакше як шляхом скасування відповідного судового рішення.

Отже, заборгованість позивача за газ, спожитий до 01.01.2014 р. за договором купівлі-продажу природного газу № 14/2381/11 від 30.09.11 р., наявність якої була підставою для нарахування та стягнення спірних штрафних санкцій, погашена, що підтверджується фактами, встановленими господарським судом Полтавської області під час розгляду заяви про визнання наказу від 01.02.13 р. у справі № 18/1803/12 та винесення 06.06.13 р. відповідної ухвали про визнання наказу в частині основного боргу в сумі 2467358,68 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Окрім того, факт погашення заборгованості КВП «Комсомольсктеплоенерго» не заперечувався відповідачем та додатково підтверджується актом від 03.02.16 р. звіряння розрахунків по штрафним санкціям між НАК «Нафтогаз України» та КВП «Комсомольськтепленерго» станом на 01.02.16 р., яким підтверджено наявність заборгованості позивача перед відповідачем за договором № 14/2381/11 від 30.09.11 р. в сумі 779616,44 грн..

При цьому судом встановлено, що позивачем в позовній заяві та представником останнього в судовому засіданні 18.02.16 р. зазначено про погашення КВП «Комсомольськтеплоенерго» заборгованості згідно рішення суду № 18/1803/12 від 29.11.13р. в сумі 1388173,46 грн., в той час як судом встановлена за матеріалами справи сплата позивачем 1 399 104,59 грн. за вказаним рішенням суду.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Виходячи з положень частини 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини 1 ст. 546, ст. 547 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 ст. 548 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з рішення господарського суду Полтавської області від 29.11.12 р., у справі № 18/1803/12 до штрафних санкцій відноситься стягнута пеня у розмірі 568422,56 грн. та штраф в розмірі 1336267,37 грн., при цьому сума в розмірі 704305,31 грн. штрафу залишилась непогашеною позивачем.

Відтак, в силу приписів вищенаведених норм законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, у позивача існувало право, а у відповідача обов'язок щодо списання, зокрема, присудженого до стягнення судовим рішенням штрафу у загальному розмірі 1336267,37 грн., нарахованого за прострочення позивачем строків оплати поставленого згідно договору №14/2381/11 купівлі-продажу природного газу від 30.09.11 р. в жовтні 2011 - червні 2012 р. природного газу, за умови виконання вимог ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу".

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Суд зазначає, оскільки матеріалами справи належними чином підтверджується виконання вимог ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а саме, погашення заборгованості КВП «Комсомольськтепленерго» перед відповідачем за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року згідно договору № 14/2381/11 купівлі-продажу природного газу від 30.09.11 р., з фактом якого приписи наведеної норми пов'язують можливість списання штрафних санкцій за прострочення по оплаті такого газу, з огляду на викладене в силу положень ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" зобов'язання підприємства перед компанією по сплаті залишку штрафу у загальному розмірі 704305,31 грн., стягнутого з підприємства за рішенням господарського суду Полтавської області від 29.11.12 р. у справі № 18/1803/12, підлягає списанню.

При цьому суд зазначає, що позивачем в поданій позовній заяві помилково до складу заявленого до списання боргу включені 64380,00 грн. судового збору, стягнутого з позивача рішенням господарського суду Полтавської області від 29.11.12 р. у справі № 18/1803/12. Отже, оскільки списання сум судового збору приписами ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" не передбачене, з огляду на правову природу виникнення заборгованості позивача у вказаній сумі, у відповідача відсутній обов'язок зі списання вказаної категорії заборгованості, отже за висновками суду позовні вимоги в частині списання вказаної суми задоволенню не підлягають.

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача проти позову з підстав відсутності відповідного договору реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ як на підставу неможливості проведення списання спірного штрафу, зважаючи на той факт, що в даному випадку встановлена судом відсутність заборгованості по оплаті спожитого згідно договору №14/2381/11 купівлі-продажу природного газу від 30.09.11 р. унеможливлює проведення відповідної реструктуризації, що, в свою чергу, не звільняє відповідача від виконання покладених на нього в силу ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" обов'язків із списання спірного штрафу.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Отже, оскільки позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-2, 4-3, 32, 33, 43, 49, 82-85,116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, код 20077720) списати Комунальному виробничому підприємству «Комсомольськтеплоенерго» (вул. Молодіжна, 8, м. Комсомольськ, Полтавська область, 39801, код 13940851) 704305,31 грн. штрафу, що підлягає стягненню на підставі рішення господарського суду Полтавської області від 29.11.12 р. у справі № 18/1803/12.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, код 20077720) на користь Комунального виробничого підприємства «Комсомольськтеплоенерго» (вул. Молодіжна, 8, м. Комсомольськ, Полтавська область, 39801, код 13940851) 1244,88 грн. витрат зі сплати судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складений та підписаний 01 квітня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон