ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2016 р. Справа № 909/79/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького,6,м. Київ,01001

до відповідача: публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз", вул. Ленкавського, 20, м. Івано-Франківськ,76010

про стягнення 1148038, 95 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - головний юрисконсульт відділу претензійно-позовної роботи, (довіреність №14-182 від 15.07.14),

від відповідача: ОСОБА_2 - представник, (довіреність №08.19/725 від 30.03.15).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось в суд із позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" про стягнення 1148038,95 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № 13-191-Б на купівлю-продаж природного газу від 04.01.13, а саме порушення строків оплати за спожитий природний газ, тому просить суд стягнути з відповідача 901655,56 грн. - пені, 180781,61 грн. - 3 % річних та 65601,78 грн. - інфляційних нарахувань.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задоволити з огляду на те, що підписання актів приймання-передачі природного газу, з урахуванням п.3.3 та 3.4 договору № 13-191-Б на купівлю-продаж природного газу від 04.01.13 за своєю правовою природою є лише документальним оформленням юридичного факту приймання- передачі товару. Обов"язок відповідача оплатити поставлений природний газ виникає з факту приймання-передачі природного газу, а не з факту повернення підписаного акта.

Представник відповідача в судовому засіданні подав клопотання вх.№4188/16 від 28.03.16 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, яке судом задоволено; проти позовних вимог заперечив, з підстав викладених у відзиві на позов вх.№3064/16 від 03.03.16 та зазначив, що основний борг, згідно договору № 13-191-Б на купівлю-продаж природного газу від 04.01.13 відповідачем погашено в повному обсязі, а нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов"язання є безпідставним, оскільки позивачем не виконано зустрічний обов"язок щодо повернення підписаних актів приймання -передачі природного газу на адресу ПАТ по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз", які згідно п.3.4 договору є підставою для підтвердження обсягу отриманого природного газу саме від ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а не інших постачальників газу та остаточних розрахунків між сторонами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з"ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, вислухавши представників сторін, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

04.01.13 між сторонами даного спору укладено договір №13-191-Б на купівлю - продаж природного газу, відповідно до умов якого позивач (продавець) зобов'язався передати у власність відповідачу (покупцю) у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору (п.1.1).

Відповідно до п. 3.3 даного договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно п. 3.4. договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 2 додаткової угоди № 3 від 28.04.14, яким внесено зміни до п. 6.1. договору, сторони узгодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Відповідно до п. 11 договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №2 від 31.12.13 до вищевказаного договору сторони встановили строк дії договору та зазначили, що договір в частині реалізації газу діє до 31 грудня 2014 року; додатковою угодою №8 від 22.12.14 - до 31березня 2015 року, додатковою угодою №11 від 23.03.15 - до 31 грудня 2015 року, додатковою угодою №15 від 19.06.15 року - до 30 червня 2015 року.

Додатковими угодами № 1 від 10.07.13, № 2 від 31.12.13, № 3 від 28.04.14, № 4 від 15.05.14, № 5 від 05.09.14, № 6 від 10.11.14, № 7 від 08.12.14, №8 від 22.12.14, №9 від 05.02.15, №10 від 10.03.15, №11 від 23.03.15, № 12 від 03.04.15, № 13 від12.05.15, № 14 від 03.06.15, № 15 від 19.06.15 сторонами змінено ціну та обсяг газу.

На виконання умов договору №13-191-Б на купівлю - продаж природного газу від 04.01.13 позивач протягом січня 2013 року - червня 2015 року передав, а відповідач прийняв та повністю оплатив природний газ на загальну суму 353907906,61 грн., що не заперечується позивачем.

ОСОБА_1, на думку позивача, відповідачем невчасно проведено розрахунки за поставлений природний газ, чим порушено умови договору в частині оплати отриманого природного газу, за що п.7.2. договору, передбачено відповідальність, у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. У зв"язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання, відповідач також повинен сплатити три проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати, відповідно до ст. 625 ЦК України.

На підставі вищезазначеного, позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 90 1655,56 грн., інфляційні втрати в сумі 65601,78 грн. та 3% річних в сумі 180781,61 грн.

Проаналізувавши норми законодавства, умови договору, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають за наступних підстав.

За змістом ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Наведена правова норма кореспондується зі статтею 509 Цивільного кодексу України, згідно якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. Аналогічні положення закріплено у ст.174 Господарського кодексу України: господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення закріплено і у статті 712 Цивільного кодексу України: за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання)- ст.610 ЦК України.

Відповідно до п.6.1. договору, в редакції додаткової угоди № 3 від 28.04.14, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу.

Згідно п. 3.4. договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Таким чином, сторони в договорі визначили взаємні права та обов'язки. Обов'язком відповідача було надати підписані та скріплені печаткою акти приймання-передачі природного газу, а обов'язок позивача полягав у поверненні підписаних зі своєї сторони актів, наданих відповідачем, або наданням письмової відмови від підписання акта.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ПАТ по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" на виконання обов"язку вказаного в п. 3.4. договору надіслано на адресу позивача підписані уповноваженою особою та скріплені печаткою ПАТ по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" акти приймання-передачі природного газу, докази направлення яких містяться в матеріалах справи. Даний факт не заперечується і позивачем, оскільки підписані двома сторонами акти приймання-передачі природного газу долучені ним до позовної заяви.

На відміну від відповідача, позивачем до позовної заяви не долучено та на виконання вимог ухвал суду від 16.02.16, 03.03.16, 17.03.16 не подано докази виконання свого обов"язку щодо повернення (надсилання) відповідачеві підписаних зі сторони НАК "Нафтогаз України" актів приймання- передачі природного газу за спірний період. Представник позивача в судовому засіданні зазначив про відсутність у позивача вищезазначених доказів.

У журналах обліку вхідної кореспонденції за 2013-2015 роки, оригінали яких відповідач надав для огляду в судовому засіданні, а копії долучив до матеріалів справи відсутні записи про надходження до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" примірників оригіналів актів приймання-передачі газу по Договору №13-191-Б на купівлю-продаж природного газу від 04.01.13, підписаних позивачем.

Долучення до матеріалів позовної заяви підписаних з боку позивача актів приймання-передачі газу не є доказом повернення одного примірника актів відповідачеві.

Отже, судом встановлено факт невиконання позивачем свого зустрічного зобов"язання по договору.

Пунктом 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Крім того, ст. 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

У зв'язку з невиконанням позивачем свого обов'язку за договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, у нього не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий здійснюється на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу, якого позивач не повернув відповідачеві.

Твердження позивача про те, що ПАТ по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз", своєчасно склавши та направивши на адресу позивача акти приймання-передачі природного газу сам підтвердив факт постачання йому природного газу ПАТ "НАК Нафтогаз України" не заслуговують на увагу, враховуючи особливості функціонування єдиної газотранспортної системи України , яка пов'язана з безперервністю її роботи.

Для підтвердження факту отримання ПАТ по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" газу із загального потоку від інших постачальників, відповідачем подано копії актів приймання-передачі природного газу, зокрема ТОВ "РГК ТРЕЙДІНГ" від 31.12.13 та 30.11.14, які судом долучено до матеріалів справи.

Згідно зі ст.129 Конституції України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. До обставин, на яких сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Отже, предметом доказування є сукупність обставин, що їх необхідно встановити для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Згідно з приписами статті 34 цього ж Кодексу господарський, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Належними є докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи із викладеного, зважаючи на те, що зобов"язання між сторонами є зустрічними та встановлення судом факту порушення позивачем п.3.4 договору №13-191-Б на купівлю - продаж природного газу, враховуючи, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту порушення відповідачем зобов"язання щодо строків оплати отриманого газу та наявності його вини, позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а відтак, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Судові витрати, відповідно до ст.49 ГПК України слід залишити за позивачем.

У відповідності до ст. 124,129 Конституції України, ст.11, 526, 530, 538, 610, 612, 613, 614, 629, 655, 712, 714 ЦК України, ст.173, 174, 265 ГК України, керуючись 32,33,34,43,49, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" про стягнення 1148 038,95 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.04.16

Суддя Максимів Т. В.