ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"28" березня 2016 р.Справа № 922/519/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "ТК Авто-Логістика", м. Одеса
до ТОВ "Престиж-ТК", м. Харків
про зобов'язання вчинити певні дії
за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

24.02.2016 р. до суду звернулось ТОВ "ТК Авто-Логістика" ( надалі - позивач) та просить зобов'язати ТОВ" Престиж-ТК" ( надалі - відповідач) надати наступні документи:

- завірені належним чином копії договорів з третіми особами, що були залучені ТОВ "Престиж-ТК" для виконання умов договору перевезення №АЛ-25092015П від 25 вересня 2015р.;

- завірені належним чином копії документів, що підтверджують сплату відповідачем податків і зборів, згідно п.8.8 договору перевезення №АЛ-25092015П від 25 вересня 2015р. та судовий збір, у розмірі 1 378,00 грн.

28.03.2016 року позивач надав уточнення до позовної заяви та просить зобов*язати відповідача надати завірені належним чином копії договорів із наступними водіями, а саме :

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 Петровчич.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору перевезення за № АЛ-250920151 П від 25.09.2015 року.

Враховуючи, що згідно ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідач надав відзив на позов та просить суд припинити провадження у справі, оскільки умови договору фактично виконано, про що підписані акти виконаних робіт без зауважень та заперечень зі сторони Замовника , щодо відсутності 9 договорів перевезення, які були укладені з фізичними особами , то на даний час, відповідачем вони є розісланими на адресу за місцем проживання водіїв ( а. с. 88 - 158).

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Положення ст. 909 цього Кодексу встановлюють, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За приписами статей 638, 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Так, 25.09.2015 року між ТОВ" ТК Авто-Логістика" та ТОВ" Престиж-ТК" було укладеного договір перевезення ( а.с.16-30). Відповідно до предмету договору, відповідач зобов*язався на свій ризик доставити автомобільним транспортом довірений йому позивачем вантаж до пункту призначення, та видати його особі, яка має право на одержання вантажу. Замовник зобов*язався сплатити за перевезення вантажу встановлену плату ( п. 1.1 договору).

Порядок розрахунків сторони погодили наступним чином, так, вартість наданих послуг , які складають предмет договору, визначається у додаткових угодах та заявках до договору та обчислюється сторонами шляхом підрахунку фактичного обсягу наданих послуг на підставі товарно-транспортних накладних та інших документів, що підтверджують витрати виконавця на перевезення вантажу. ( п.81. договору).

Виконавець у разі залучення ним фізичних осіб за цивільно-правовими договорами для виконання умов цього договору, гарантував замовнику, що він, як податковий агент, утримуватиме сплачуватиме із сум винагород залучених фізичних осіб податки та збори;

1) 15 % податку з доходів фізичних осіб у відповідності до п. 167.1, ст. 167 Податкового кодексу України ;

2) 2,6 % єдиного соціального внеску у відповідності до ч. 8 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов*язкове державне соціальне страхування";

3) 1,5 % військового збору у відповідності до п.п.164.2.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Окремо Виконавець ( відповідач по справі) зобов*язався сплатити єдиний соціальний внесок у розмірі 34,7 % у відповідності до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообо*язкове державне соціальне страхування" за цивільно-правовими договорами, укладеними для виконання умов даного договору.

Додатковою угодою № 6 до договору перевезення № АЛ-25092015 П від 25.09.2015 року сторони погодили перелік автотранспорту , водіїв, марку автомобілів, номери автомобілів, марку причепів та їх номери ( а.с.28-30).

По закінченню робіт з перевезення, сторони підписали наступні акти виконаних робіт, а саме :

акт № 1-ПТК від 12.10.2015 року на суму 846574,64 грн. ( а.с.31);

акт № 2-ПТК від 21.10.2015 року на суму 713112,83 грн. ( а.с.32);

акт № 3-ПТК від 31.10.2015 року на суму 795095,95 грн. ( а.с.33);

акт № 4-ПТК від 11.11.2015 року на суму 842169,10 грн. ( а.с.34);

акт № 5-ПТК від 23.11.2015 року на суму 621340,32 грн. ( а.с.35);

акт № 6-ПТК від 30.11.2015 року на суму 500435,99 грн. ( а.с.36);

акт № 7-ПТК від 11.12.2015 року на суму 416761,68 грн. ( а.с.37);

акт № 8-ПТК від 16.12.2015 року на суму 253394,03 грн. ( а.с.38);

В актах сторони зазначили, що сторони претензій одна до одної не мають .

У відповідності до п.1 ст. 57 Податкового кодексу України , платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Базою для нарахування єдиного внеску для підприємств, установ та організацій, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон) є сума нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці".

Відповідно до абзацу другого пункту 1 частини першої статті 4 Закону платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до пп. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року N 2755-VI (далі - Кодекс) об'єктом оподаткування військовим збором є доходи у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Підпунктом 1.4 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Кодексу визначено, що нарахування збору здійснюється у порядку, встановленому ст. 168 розділу IV цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Згідно з пп. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 Кодексу для цілей розділу IV Кодексу заробітна плата - це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Статтею 2 Закону України від 24.03.95 N 108/95-ВР "Про оплату праці" визначено структуру заробітної плати, яка включає, зокрема, основну заробітну плату.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Оплата праці (включаючи гонорари) працівників, які не перебувають у штаті підприємства (за умови, що розрахунки проводяться підприємством безпосередньо з працівниками) за виконання робіт згідно з договорами цивільно-правового характеру, включаючи договір підряду (за винятком фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), включається до фонду основної заробітної плати (пп. 2.1.8 п. 2.1 р. 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 N 5).

Таким чином, оподаткуванню військовим збором підлягають доходи, отримані за цивільно-правовими договорами, які належать до фонду оплати праці.

Позивач зазначає, що документи, які відповідач зобовязаний надати позивачу згідно з п. 6.1 та п. 8.9 договору, йому необхідні для передачі ТОВ «Хмільницьке », та підтвердженням перед останнім факту законності залучення третіх осіб до перевезення.

Як зазначав в позовній заяві позивач, після виконання робіт відповідач, всупереч умовам договору перевезення не надав йому документів згідно з п. 6.1 та п. 8.9 договору, а саме, завірених належним чином копій договорів з водіями, що були залучені для виконання умов Договору; та копій документів, що підтверджують дії Виконавця, як податкового агента залучених фізичних осіб, із утримання і сплатити із сум винагород податків та зборів.

Відповідач в процесі розгляду даної справи визнав свої зобов'язання з надання документів позивачу.

В процесі розгляду даної справи, відповідач надіслав позивачу всі відповідні документи.

В обгрунтування зазначеного , відповідач надав позивачу 9 копій договорів, які підписані тільки підприємством відповідача, проте не підписані водіями, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11. Відповідач пояснив, що причина ненадання відповідачем копій зазначених договорів договори не підписані з боку водіїв.

Відповідач зазначає, що не підписання договорів з водіями мало місце не з його вини, оскільки саме водії відмовилися підписувати зазначені договори.

В підтвердження вжитих відповідачем заходів, спрямованих на підписання ним договорів із зазначеними дев*ятьма фізичними особами, відповідачем надано позивачу листи від 25.02.2016 р. Дані листи з примірниками договорів були направлені водіям з проханням підписати договори та повернути їх відповідачу.

На підтвердження факту укладення та виконання договорів перевезення між ТОВ "Престиж-ТК" з дев*ятьма водіями, які не підписали ці договори перевезення зі свого боку, судом встановлено наступне, так згідно ч. 3 ст. 909 ЦК України, ч. 2 ст. 307 ГК України, які передбачають, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної, відповідачем були надані позивачу наступні товарно-транспортні накладні:

№ 008087 водій ОСОБА_3.

№ 0111121 водій ОСОБА_3.

№ 0111355 водій ОСОБА_4

№ 011469 водій ОСОБА_4

№ 011132 водій ОСОБА_7.

№ 008089 водій ОСОБА_7

№ 008205 - водій ОСОБА_8

№ 009818 - водій ОСОБА_9

№ 011131 - водій ОСОБА_9

№ 009526 - водій ОСОБА_11

№ 009520 - водій ОСОБА_11

№ 020475 - водій ОСОБА_12

№ 013672 - водій ОСОБА_12

Відповідач також надав копії зазначених вище товарно-транспортних накладних до суду.

Первинна транспортна документація відноситься до первинних документів, на основі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно з п. 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.95 р. № 88 (зареєстровано в Мін'юсті України 05.06.95 р. за № 168/704), первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Мінстатом України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України. Типові форми єдиної первинної транспортної документації, зокрема товарно-транспортну накладну, затверджено спільним наказом Мінтранспорту України, Мінстату України «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля» від 29.12.95 р. № 488/346 (зі змінами та доповненнями) і введено в дію з 1 січня 1996 р. Відповідно до п. 2 зазначеного наказу ведення зазначених форм первинного обліку всіма суб'єктами господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковим.

Пунктом 11.2 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні визначено, що основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Отже, товарно-транспортна накладна відноситься до первинної транспортної документації, ведення форм якої для всіх суб'єктів господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковим.

Тим більше, відповідачем підтверджено факт вчинення дій з метою підписання з зазначеними водіями відповідних договорів, та утримання і сплатити за згаданих водіїв податків та зборів із сум винагород, та надання позивачу документів, які підтверджують зазначені обставини.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про повне виконання відповідачем вимог позивача, викладених в позовній заяві, після звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Зазначене свідчить про відсутність між сторонами неврегульованих питань щодо виконання п. п. 6.1, 8.9 договору перевезення, та, відповідно, відсутність предмету спору.

Згідно з п. 1-1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі у випадку відсутності предмета спору.

За таких обставин, провадження у даній справі підлягає припиненню.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст. ст. 33, 43, п. 1-1 ст. 80, 86 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду заяву про уточнення позовних вимог від 28.03.2016 року.

Провадження у справі 922/519/16припинити

Суддя ОСОБА_13

ухвала підписана 28.03.2016 року.