ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2016 р. Справа № 922/470/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М.

при секретарі - Кохан Ю.В.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю №1018 від 29.02.2016 року.

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю №01-42юр/3218 від 30.04.2015 року, ОСОБА_3, за довіреністю №01-42юр/3215 від 30.04.2015 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерної компанії "Харківобленерго" (вх. № 722 Х/3-12) на ухвалу господарського суду Харківської області від 02 березня 2016 року по справі №922/470/16

за позовом Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків

до Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків

про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.03.2016 року по справі №922/470/16 (суддя Суярко Т.Д.) заяву Комунального підприємства Харківводоканал про застосування заходів забезпечення позову - задоволено. Заборонено Акціонерній компанії Харківобленерго до вирішення даної справи по суті вчиняти дії по припиненню, обмеженню енергопостачання усіх об'єктів Комунального підприємства Харківводоканал.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Акціонерна компанія "Харківобленерго" звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 02.03.2016 року по справі №922/470/16.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми процесуального права, що згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для її скасування.

Комунального підприємства "Харківводоканал" у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що скаржником у апеляційній скарзі не спростовано обставини, які встановлено судом першої інстанції, не доведено порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Просить ухвалу господарського суду Харківської області від 02.03.2016 року по справі №922/470/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 65 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя вчиняє певні дії по підготовці справи до розгляду, в тому числі вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову.

Стаття 67 ГПК України передбачає вичерпний перелік заходів до забезпечення позову, а саме: накладання арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; заборона відповідачеві вчиняти певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору та зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду (стаття 66 ГПК України).

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року).

Конституційний Суд України в абзаці 5 пункту 3.2 мотивувальної частини Рішення від 16.06.2011 року у справі N 1-6/2011, зазначив, що інститут забезпечення позову сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України

Забезпечення позову є ефективним процесуальним засобом, який спрямований на гарантування виконання судового рішення та полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову").

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову заявник вказав, що відключення від енергопостачання КП «Харківводоканал» може призвести до незворотних наслідків соціального та економічного характеру, завдасть шкоди правам та охоронюваним інтересам осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про задоволення заяви про забезпечення позову з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є припинення зловживання відповідачем правом на відключення від енергопостачання обєктів єдиної технологічної системи КП «Харківводоканал».

Як вбачається із матеріалів справи, КП «Харківводоканал» є підприємством, що надає послуги з централізованого питного водопостачання та є єдиним підприємством, яке задовольняє потреби мешканців міста у водопостачанні, водовідведенні, очищенні води та стоків.

КП «Харківводоканал» є єдиним у місті Харкові підприємством, яке здійснює централізоване постачання питної води населенню, є об'єктом життєзабезпечення міста стратегічного призначення, що здійснює безперервний цикл водопостачання.

Енергопостачання зазначеного субєкта здійснюється на підставі договору укладеного з АК «Харківобленерго».

Матеріалами справи також встановлено, що відповідач порушував питання про припинення постачання електричної енергії на обєкти позивача з підстав наявності заборгованості за спожиту електричну енергію.

Отже, наявна очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Так, позивачем надано до суду адресовані йому повідомлення про припинення подачі електроенергії № 15 від 11.01.2016 року; №18 від 12.01.2016 року; №47 від 28.01.2016 року.; №71 від 03.02.2016 року; № 93 від 12.02.2016 року; №102 від 17.02.2016 року (а.с.28-34, том 1).

В той же час, матеріали справи свідчать, що після направлення зазначених вище повідомлень, відповідачем були вчинені дії направлені на зменшення енергопостачання об'єктів Комунального підприємства Харківводоканал.

Зокрема, листом від 08.02.2016 року №01-18/937 відповідач повідомив позивача що з 08.00 годині 10.02.2016 року має намір провести обсяги постачання електроенергії до обсягів фактичної оплати вартості спожитої електричної енергії шляхом почасового постачання електричної енергії на обєкти водопостачання до повного погашення Комунальним підприємством Харківводоканал заборгованості за спожиту електроенергію.

Закон України "Про електроенергетику", який регулює відносини, зокрема, з постачання і використання електричної енергії, надає право енергопостачальникам у передбачених законом випадках обмежувати або повністю припиняти електропостачання споживачам. Обов'язок постачальника електричної енергії припинити її постачання за договором встановлений також Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28 ( з наступними змінами).

Проте, у відповідності до принципів державної політики у сфері питного водопостачання, які викладені у статті 6 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», забороняється відключення об'єктів питного водопостачання та водовідведення від системи енерго-, газо-, теплопостачання як об'єктів життєзабезпечення і стратегічного значення.

Згідно інформації, що міститься у листі №01/60 від 21.11.2011 року проектного науково-дослідного інституту комунальних споруд міст «Інститут «Укркомунндіпроект», система централізованого водопостачання м. Харкова і деяких міст області являє собою єдиний технологічний комплекс обєктів та водопровідних споруд по добутку, виробництву, транспортуванню та розподілу питної води споживачам м. Харкова та області. Припинення роботи одного елементу з системи-обєкту з комплексу обєктів та водопровідних споруд, спричинить неможливість інших елементів системи виконувати свою функцію.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову у даній справі попереджує можливі незворотні наслідки екологічного, санітарно-епідеміологічного та соціального характеру, які можуть виникнути у випадку відключення водопостачальних вузлів позивача від електропостачання.

Так, відключення КП "Харківводоканалу" від електропостачання призведе до виникнення системних аварій на об'єктах життєзабезпечення міста, зменшення рівня постачання тепла, гарячої води населенню, розморожування систем теплопостачання тощо.

В свою чергу, задовольнивши заяву позивача та заборонивши відповідачу відключати електроенергію, господарський суд забезпечив позов у спосіб, який спрямований на запобігання можливому погіршенню в майбутньому технічного стану об'єктів нерухомого майна.

Окремо потрібно відмітити доцільність вжиття заходів до забезпечення позову і з огляду на майнові інтереси інших субєктів, що не є учасниками судового процесу, тому що припинення електропостачання зупинить господарську діяльність та отримання прибутку, а, отже, призведе до зниження відрахувань в бюджет, обмеження прав споживачів тощо.

Це доводить обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову, збалансованість інтересів сторін.

При цьому, колегія суддів зауважує, що обраний судом першої інстанції спосіб забезпечення позову (заборона вчиняти дії) співвідноситься з предметом позову, а отже існує конкретний зв'язок між певним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Крім того, встановлена відповідачеві заборона користуватись повноваженнями, які передбачені Законом України "Про електроенергетику" не тягне за собою безоплатне споживанню електроенергії позивачем, оскільки при винесенні оскаржуваної ухвали договірні відносини між сторонами не припинились, а відповідно зобовязання по ньому є такими, що виконуються у межах, встановлених договором.

В Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 12.12.2006 року N 01-8/2776 "Про деякі питання практики забезпечення позову" зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи те, що предметом спору по справі є заборона вчиняти дії на припинення подачі електроенергії, а відповідачем були направлені лист-попередження про відключення електроенергії, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення заяви позивача.

Згідно з пункту 9 Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16, господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Так, вжиття заходів забезпечення позову у даній справі (заборона вчиняти дії) не призводе до вирішення спору по суті (припинення зловживання правом), оскільки факт наявності чи відсутності права відповідача на відключення від електропостачання позивача буде встановлено під час повного, всебічного і обєктивного розгляду в судовому засідання всіх обставин справи.

Твердження скаржника (АК «Харківобленерго»), що заходами забезпечення позову здійснюється втручання у господарську діяльність відповідача, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки застосування заходів до забезпечення позову (заборона вчиняти дії) не шкодить правам та інтересам суб'єкта господарювання та не є втручанням у господарську діяльність відповідача.

За правовою позицією викладену у Постанові Пленуму ВГСУ від 17.10.2012 року №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» згідно із статтями 66 та 67 ГПК господарський суд вживає заходів до забезпечення позову шляхом винесення відповідної ухвали.

У пункті 2 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що виконавчим документом є, зокрема, ухвали судів у господарських справах у випадках, передбачених законом.

Отже, ухвала господарського суду про вжиття будь-якого заходу забезпечення позову, включаючи накладання арешту на майно або кошти, підлягає виконанню органами державної виконавчої служби або іншими органами виконання судових рішень відповідно до вимог статей 2, 3, 5 і 17 Закону України "Про виконавче провадження", а наказ при цьому не видається.

Як встановлено колегією суддів оскаржувана ухвала відповідає вимогам, які ставляться до виконавчого документа, зазначеним у статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" (в тому числі містить строк пред'явлення її до виконання).

Посилання скаржника на те, що ухвала суду не може набирати законної сили з моменту її винесення, є безпідставним, оскільки відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року №6 «Про судове рішення» ухвали господарських судів набирають законної сили в день їх винесення.

Визначаючи строк заборони Акціонерній компанії "Харківобленерго" вчиняти дії по припиненню, обмеженню енергопостачання усіх об'єктів Комунального підприємства Харківводоканал, господарський суд правомірно обмежив його до моменту вирішення даної справи, адже не встановлення певного періоду у часі призведе до помилкового запровадження безстрокової заборони.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала господарського суду Харківської області від 02.03.2016 року по справі №922/470/16 прийнята при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для її скасування, в звязку з чим, апеляційна скарга Акціонерної компанії "Харківобленерго" не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтями 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерної компанії "Харківобленерго" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 02.03.2016 року по справі №922/470/16 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.