ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.04.2016 Справа № 920/105/16
Господарський суд Сумської області, у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/105/16

за позовом Малого приватного підприємства «Брівт», м. Суми,

до відповідача Тростянецької міської ради Сумської області, м. Тростянець Сумської області,

про стягнення 500000,00 грн.,

за участю представників:

позивача не зявився,

відповідача ОСОБА_1 за довіреністю № 390 від 19.02.2016.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача грошові кошти, внесені позивачем відповідно до договору купівлі-продажу № 1807 від 24.12.2009 року в рахунок оплати обєкту незавершеного будівництвом 90-квартирного житлового будинку готовністю 31 % за адресою: Сумська область, м. Тростянець, вул. Б.Хмельницького, 15-а, в розмірі 500000,00 грн., а також 7500,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову позивач посилається у своїй позовній заяві на пункти 1 та 3 «Порядку повернення у державну власність обєктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких обєктів».

Відповідач у своєму відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечує та просить суд відмовити в їх задоволенні посилаючись на те, що договором купівлі-продажу незавершеного будівництва 90-квартирного житлового будинку готовністю 31 % шляхом викупу від 24.12.2009 року № 1807 визначено відповідальністю покупця (розділ VІІ). Так, зокрема, пунктом 7.3 Договору в редакції додаткового договору № 2 від 04.06.2010 року, визначено, що у разі невиконання покупцем умов цього договору продавець має право у встановленому порядку на розірвання цього договору та повернення майна у комунальну власності територіальної громади м. Тростянця. Договором чітко визначено умову щодо повернення обєкта приватизації до комунальної власності, але обовязку продавця на повернення коштів сплачених по договору до його розірвання ні договором, ні Законом не визначено. Також представник відповідача, зазначає, що в своєму позові позивач, зокрема, посилається на п. 3 Порядку повернення у державну власність обєктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсним договорів купівлі-продажу таких обєктів, затвердженого Постановою КМУ № 32 від 18.01.2001 року, але даний пункт не встановлює обовязку чи порядку повернення коштів, а лише визначає, що повернення покупцям коштів, сплачених за обєкт приватизації, у разі розірвання договору купівлі-продажу такого обєкта у звязку з невиконанням його умов або визнання його недійсним у судовому порядку провадиться згідно із законодавством. Позивач не доводить вини відповідача ні у розірванні договору, ні в обовязку щодо повернення коштів, обґрунтованого законодавством. З огляду на викладене, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Крім того представник відповідача у своєму відзиві на позов зазначає, що питання про повернення відповідачем коштів неодноразово досліджувалося в судовому порядку. Зокрема, набрали законної сили постанова Вищого господарського суду України від 04.02.2015 року у справі № 920/870/14, рішення Господарського суду Сумської області від 16.04.2015 року у справі № 920/870/14, рішення Господарського суду Сумської області від 21.12.2012 року у справі № 5021/836/2011, ухвала Господарського суду Сумської області від 28.07.2015 року у справі № 920/758/15, предметом розгляду яких було стягнення грошових коштів, внесених позивачем відповідно до договору купівлі-продажу № 1807 від 24.12.2009 року в рахунок оплати обєкту незавершеного будівництвом 90-квартирного житлового будинку готовністю 31 % за адресою: Сумська область, м. Тростянець, вул. Б.Хмельницького, 15-а, в розмірі 500000,00 грн., а також розірвання договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом 90-квартирного житлового будинку готовністю 31 %, шляхом викупу № 1807 від 24.12.2009 року.

У своїх письмових доповненнях (письмових додаткових обґрунтуваннях) до позовної заяви з урахуванням відзиву відповідача на позов (а.с. 77-80) позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на частини першу та третю статті 1212 Цивільного кодексу України, підкреслюючи, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого), зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні.

Позивач вважає за можливе застосування норм статті 1212 Цивільного кодексу України у даному випадку.

На підтвердження факту вирішення даного господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав представник відповідача надав суду копії вищезазначених судових рішень.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Позовні вимоги позивача до відповідача щодо стягнення грошових коштів, внесених позивачем відповідно до договору купівлі-продажу № 1807 від 24.12.2009 року в рахунок оплати обєкту незавершеного будівництвом 90-квартирного житлового будинку готовністю 31 % за адресою: Сумська область, м. Тростянець, вул. Б.Хмельницького, 15-а, в розмірі 500000,00 грн. розглядалися в порядку господарського судочинства і рішенням Господарського суду Сумської області від 16.04.2015 року у справі № 920/870/14, що набрало законної сили, в задоволенні позову, який був предявлений на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, було відмовлено.

Згідно пункту 2 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

З огляду на вищевикладене, керуючись пунктом 2 частини першої статті 80 та статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 920/105/16 припинити.

Суддя П. І. Левченко