РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2016Справа №909/1373/15

За позовом Відкритого акціонерного товариства "Оріана"

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" в особі виробничої філії "Калуська теплоелектроцентраль"

про зобов'язання укласти договір

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Качан А.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство "Оріана" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" в особі виробничої філії "Калуська теплоелектроцентраль" про зобов'язання укласти договір оренди газопроводу від ГРС-2 до ТЕЦ, що належить Відкритому акціонерному товариству "Оріана". Позовні вимоги обґрунтовані фактичною експлуатацією вказаного газопроводу для транспортування природного газу на Виробничій філії Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" Калуська теплоелектроцентраль.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 22.12.2015 р. порушено провадження у справі № 909/1373/15 та призначено до розгляду у судовому засіданні за участю представників сторін.

У процесі провадження у справі відповідач подав відзив на позов, у якому просив залучити іншим відповідачем Публічне акціонерне товариство «Івано-Франківськгаз», яке надає послуги з транспортування природного газу.

При цьому, в обґрунтування свого клопотання відповідач посилається на технічну угоду № ПАТ_ІФ-12-002 Т/п від 23.01.2012 р., укладену між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" та Публічним акціонерним товариством «Івано-Франківськгаз», предметом якого є визначення порядку організації обліку природного газу, протранспортованого Публічним акціонерним товариством «Івано-Франківськгаз» газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів відповідача відповідно до «актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін».

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2016 р. справу № 909/1373/15 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

15.02.2016 р. матеріали справи № 909/1373/15 надійшли до Господарського суду міста Києва та передані на розгляд судді Пригунової А.Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 р. суддею Пригуновою А.Б. справу № 909/1373/15 прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Відкрите акціонерне товариство "Оріана" подало пояснення по справі, у яких зазначає, що право власності позивача на вищевказаний газопровід виникло з моменту прийняття його в експлуатацію.

Крім того, Відкрите акціонерне товариство "Оріана" просило здійснювати розгляд справи без участі представника.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, мотивуючи свої заперечення тим, що межа, на якій відбувається приймання-передача природного газу (точка входу/виходу з газотранспортної системи), до якої газотранспортна організація повинна поставляти газ Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" в особі виробничої філії "Калуська теплоелектроцентраль" знаходиться після частини газопроводу, що належить Відкритому акціонерному товариству "Оріана", і не належить Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

Також відповідач вказує на відсутність у Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" права (ліцензії) на експлуатацію об'єктів трубопровідного транспорту.

У даному судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача на виклик суду не з'явився.

При цьому, у даному судовому засіданні судом розглянуто клопотання відповідача про залучення Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківськгаз» іншим відповідачем.

Відповідно до ст. 24 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

Відповідно до п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд за клопотанням сторони або за своєю ініціативою має право до прийняття рішення залучити до участі у справі іншого відповідача, якщо у спірних правовідносинах він виступає або може виступати як зобов'язана сторона. Стаття 24 Господарського процесуального кодексу України не зобов'язує господарський суд задовольняти клопотання сторони про залучення до участі у справі іншого відповідача.

Між тим, відповідачем не надано суду доказів фактичного використання спірного газопроводу Публічним акціонерним товариством «Івано-Франківськгаз», у зв'язку з чим суд не може дійти висновку щодо можливості задовольнити за його рахунок вимоги позивача, у зв'язку з чим відмовляє у задоволенні клопотання Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" в особі виробничої філії "Калуська теплоелектроцентраль".

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 16.03.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.04.2014 р. Відкрите акціонерне товариство "Оріана" звернулось до Виробничій філії "Калуська теплоелектроцентраль" Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" з листом № 707 від 25.04.2014 р. про вирішення питання використання газопроводу від ГРС-2 до Калуської ТЕЦ, що перебуває на балансі Відкритого акціонерного товариства "Оріана", оскілки вказаний газопровід підлягає демонтажу з подальшим збутом труб - у разі непогодження використання його відповідачем.

Листом № 44/33-102-757 від 07.05.2014 р. відповідач повідомив, що частина газопроводу, вказаного в листі № 707 від 25.04.2014 р. використовується для транспортування природного газу на виробничу філію "Калуська теплоелектроцентраль" Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" та не підлягає демонтажу.

Листом № 826 від 23.05.2014 р. Відкрите акціонерне товариство "Оріана" направило виробничій філії "Калуська теплоелектроцентраль" Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" проект договору оренди газопроводу від ГРС-2 до ТЕЦ,

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує, що відповідачем договір оренди газопроводу від ГРС-2 до ТЕЦ не підписаний, у зв'язку з чим наразі залишається невирішеним питання користування майном Відкритого акціонерного товариства "Оріана".

При цьому, позивач зазначає, що відповідачем не вчинено дій щодо складання протоколу розбіжностей до договору, у зв'язку з чим Відкрите акціонерне товариство "Оріана" просить зобов'язати виробничу філію "Калуська теплоелектроцентраль" Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" укласти договір оренди газопроводу від ГРС-2 до ТЕЦ, що належить Відкритому акціонерному товариству "Оріана".

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України також передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За правилами ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Частиною 2 статті 649 Цивільного кодексу України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Проаналізувавши вищенаведені норми законодавства України, а також положення спірного договору, суд відзначає, що вказаний договір не укладається за державним замовленням та законом не передбачено обов'язковість його укладення та безпосередньо умови договору не передбачають можливість чи обов'язковість укладення договору зберігання за рішенням суду або інші переддоговірні спори за ним.

Відтак, у даному випадку суд виходить із закріпленого в законі принципу вільного волевиявлення сторін на укладення договору та визначення його умов.

Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач вказує, що межа, на якій відбувається приймання-передача природного газу (точка входу/виходу з газотранспортної системи), до якої газотранспортна організація повинна поставляти газ Виробничій філії "Калуська теплоелектроцентраль" Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" знаходиться після частини газопроводу, що належить Відкритому акціонерному товариству "Оріана" та не належить Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", про що свідчить акт розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін від 04.02.2016 р.

Також відповідач вказує про відсутність у Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" права (ліцензії) на експлуатацію об'єктів трубопровідного транспорту.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про трубопровідний транспорт» діяльність, пов'язана з проектуванням, будівництвом, ремонтом та експлуатацією об'єктів трубопровідного транспорту, здійснюється на підставі ліцензії. Ліцензії видаються в порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, роботи з проведення технічного обслуговування газопроводів, встановлення та заміни газових приладів, сервісного обслуговування газових приборів тощо відносяться до конкурентного ринку та можуть виконуватися будь-якими підприємствами і організаціями, які мають відповідний дозвіл на виконання такого виду робіт.

Водночас, позивачем не доведено, а відповідачем заперечується наявність у Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" ліцензії на експлуатацію об'єктів трубопровідного транспорту.

Крім того, суд вважає за необхідне відзначити, що відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб'єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

За приписами ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Водночас, закріпивши принцип свободи договору, Цивільний кодекс України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Суд звертає увагу, що серед способів захисту, передбачених ст. 16 Цивільного кодексу України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

Тож, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 Цивільного кодексу України) можна дійти висновку про те, що в разі ухилення від укладення договору, обов'язковість укладення чого визначення нормами закону, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що викладена у постанові від 10.10.2012 р. № 6-110цс12 та в силу приписів ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для врахування судом.

При цьому, суд наголошує, що у даному випадку позивачем не наведено норм законодавства, які б передбачали обов'язок відповідача укласти договір оренди з Відкритим акціонерним товариством "Оріана".

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 21.03.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.