РІШЕННЯ

"28" березня 2016 р.Справа № 921/114/15-г/7
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

Розглянув справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача: Комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради, вул. Івана Франка, 16, м. Тернопіль, 46001

про стягнення 4 272 275 грн 12 коп.

За участі представників:

Позивача: ОСОБА_1 - головного юрисконсульта Відділу виконавчих проваджень та проваджень у справах про банкрутство Управління претензійно - позовної роботи Юридичного департаменту юридичного відділу, довіреність №24-93 від 18.04.2015 р.

Відповідача: ОСОБА_2 начальника юридичного відділу, довіреність №650/1 від 27.02.2015р.

В судових засіданнях представникам сторін розяснювались процесуальні права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", надалі позивач, звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовом до Комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради, надалі відповідач, про стягнення 4 272 275 грн 12 коп., із яких: 1 213 819,22 грн - 3% річних та 3 058 455,90 грн інфляційних нарахувань.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань за Договором купівлі-продажу природного газу №14/2321/11 та додаткових угод до нього, зокрема, в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого протягом жовтня грудня місяця 2012 р. природного газу в обсязі 20 762,184 м3 на загальну суму 27 181 851 грн 29 коп., внаслідок чого позивачем за період з 14.11.2012 р. по 27.10.2014 р. нараховано 1 213 819 грн 22 коп 3% річних та за період з листопада місяця 2012 р. по жовтень місяць 2014 р. 3 058 455 грн 90 коп. інфляційних нарахувань.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 26.03.2015 р. (суддя Стадник М.С.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.09.2015 р. (судді Якімець Г.Г., Бойко С.М., Бонк Т.Б.), в задоволенні позову ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради про стягнення 4 272 275 грн 12 коп., з яких: 1 213 819,22 грн 3% річних та 3 058 455,90 грн інфляційні нарахування відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.12.2015 р. касаційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково; рішення господарського суду Тернопільської області від 26.03.2015 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 14.09.2015 р. у справі №921/114/15-г/7 скасовано; справу направлено на новий розгляд до господарського суду Тернопільської області.

15.01.2016 р. матеріали справи №921/114/15-г/7 повернуто на адресу господарського суду Тернопільської області. За результатами автоматизованого розподілу судової справи №921/114/15-г/7 визначено суддю Гирилу І.М.

Ухвалою суду від 18.01.2016 р. справу № 921/114/15-г/7 прийнято до провадження суддею Гирилою І.М.; судове засідання призначено на 14:15 год. 01.02.2016 р. Ухвалами від 01.02.2016 р., від 10.02.2016 р. та від 24.02.2016 р., в порядку ст. 77 ГПК України, розгляд справи було відкладено на 11:45 год. 10.02.2016 р., на 11:00 год. 24.02.2016 р. та, відповідно, на 14:00 год. 14.03.2016 р., з викладених у них підстав. В судовому засіданні 14.03.2016 р., в порядку ч. 3 ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 14:00 год. 28.03.2016 р., про що повноважних представників сторін було повідомлено під розписку (в матеріалах справи).

Строк вирішення спору було продовжено в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 69 ГПК України, про що судом винесено відповідну ухвалу від 14.03.2016 р.

Повноважний представник відповідача, згідно письмових пояснень б/н від 10.02.2016 р. (вх. №4973 від 10.02.2016 р.), підтриманих ним в судовому засіданні 28.03.2016 р., стверджує, що за спожитий по договору №14/2321/11 від 30.09.2011 р. газ КП "ТМТКЕ" сплатило 27 181 851,29 грн, з яких: 5 083 287,85 грн погашено за рахунок власних коштів підприємства та 22 098 563,44 грн погашено на умовах Договорів про взаєморозрахунки за рахунок субвенцій з державного бюджету. Укладаючи Договори про організацію взаєморозрахунків, сторони змінили порядок та умови проведення розрахунків за спожитий відповідачем природний газ згідно Договору №14/2321/11 від 30.09.2011 р. Відтак, вважає, що на заборгованість, яка погашалась згідно Договорів про організацію взаєморозрахунків, нарахування 3% річних та інфляційних втрат не здійснюється. Зазначає, що згідно проведеного підприємством контррозрахунку, із заявлених позивачем до стягнення сум обґрунтованою є сума 743 514,81 грн, з якої: 208 881,62 грн 3% річних та 534 633,19 грн інфляційні нарахування.

Окрім того, підтримав подане ним в судове засідання 14.03.2016 р. клопотання за вих. №656/8 (вх. №6788) про розстрочку виконання рішення в порядку п. 6 ст. 83 ГПК України та надав доповнення до нього за вих. №808/18 від 25.03.2016 р. (вх. №7536). Просить суд останнє задовольнити та, відповідно, розстрочити виконання судового рішення терміном на один рік згідно наведеного ним графіку. Зокрема, зазначає, що основними видами діяльності КП "ТМТКЕ" є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а також надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Впродовж четвертого кварталу 2012 року за Договором №14/2321/11 від 30.09.2011 р. природний газ отримувався підприємством виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями. За отримані послуги дана категорія споживачів розраховується не вчасно та не в повному обсязі. КП "Тернопільміськтеплокомуненерго" постійно вживає заходів щодо стягнення заборгованості з основного споживача населення міста Тернопіль. Однак, зазначені заходи не завжди дають позитивний результат; органи ДВС повертають виконавчі документи без виконання у зв'язку із відсутністю доходів та майна, на які може бути звернено стягнення в рахунок погашення заборгованості за послуги теплопостачання. Окрім того, норми ч. 7 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" захищають споживачів (фізичних осіб) від примусового стягнення, однак на передбачають у даному випадку відповідної компенсації надавачам комунальних послуг, що веде до прямих збитків останніх. Зазначає, що запропонований відповідачем у клопотанні про надання розстрочки виконання судового рішення графік погашення заборгованості, обґрунтований сезонним характером виробництва, оскільки кошти за спожиту теплову енергію та отримані послуги надходять на рахунок підприємства в основному в опалювальний період з листопада до квітня місяця. Також, однією з основних причин, яка позбавляє відповідача можливості своєчасного та повного виконання судового рішення є затверджений постановою КМ України за №217 від 18.06.2015 р. Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу. Стверджує, що після розподілу коштів в розпорядженні КП "ТМТКЕ" коштів, необхідних для здійснення господарської діяльності підприємства, залишається недостатньо. В підтвердження надав копії судових наказів, виконавчих листів про стягнення заборгованості із боржників фізичних осіб, копії постанов ДВС про повернення виконавчих документів стягувачеві, копії постанов ДВС про арешт майна боржника та докази оскарження підприємством постанови КМУ за №1086 від 18.12.2015 р.

Повноважний представник позивача в судове засідання 28.03.2016 р. прибув, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з викладених у позовній заяві підстав та посилаючись на долучені до матеріалів справи документи. Разом з тим, вважає, що доводи відповідача, покладені в основу клопотання про розстрочку виконання судового рішення не є тими винятковими обставинами, які можуть слугувати підставою для надання розстрочки виконання судового рішення. Вважає, що в силу приписів чинного законодавства внесені споживачами відповідача протягом опалювального періоду кошти за надані послуги з теплопостачання будуть розподілятись згідно встановлених нормативів, що, в свою чергу, жодним чином не гарантує наявності у відповідача можливості здійснити розрахунок за даним судовим рішенням згідно запропонованого ним графіку. Просить суд врахувати, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є обєктом, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, підприємство забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Умовою безперервного постачання газу національним споживачам є своєчасність проведення розрахунків з іноземними постачальниками природного газу. Таким чином, в задоволенні клопотання відповідача та надання розстрочки виконання судового рішення просить суд відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях доводи та пояснення представників сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи документи, судом встановлено наступне:

30 вересня 2011 року між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (надалі Продавець) та Комунальним підприємством теплових мереж Тернопільміськтеплокомуненерго Тернопільської міської ради (надалі Покупець) укладено договір №14/2321/11 на купівлю продаж природного газу, відповідно до умов якого, Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у IV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а Покупець зобов'язався приймати та оплачувати газ на умовах цього Договору (п. 1.1 ст. 1 Договору).

Відповідно до п. 2.1 ст. 2, п. 3.1 ст. 3 Договору, Продавець передає покупцеві з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року газ в обсязі до 78 085,0 тис. куб. м, а саме: в жовтні 2011 року 3 978,0 тис. куб. м, листопаді 2011 року 7 297,0 тис. куб. м, грудні 2011 року 9 205,0 тис. куб. м, в січні 2012 року 10 148,0 тис. куб. м, лютому 2012 року 8 845,0 тис. куб. м, березні 2012 року 8 175,0 тис. куб. м, квітні 2012 року 4 558,0 тис. куб. м, травні 2012 року 1 062,0 тис. куб. м, червні 2012 року 593,0 тис. куб. м, липні 2012 року 986,0 тис. куб. м, серпні 2012 року 1 345,0 тис. куб. м, вересні 2012 року 1 413,0 тис. куб. м, жовтні 2012 року 3 978,0 тис. куб. м, листопаді 2012 року 7 297,0 тис. куб. м та в грудні 2012 року 9 205,0 тис. куб. м у пунктах приймання передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі Покупця. Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ, покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ.

Приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу (п. 3.3 ст. 3Договору).

У пунктах 5.1, 5.2 ст. 5 Договору сторони зазначили, що ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ). Ціна за 1000 куб. м газу становить 1 091,00 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м природного газу 1 091,00 грн, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 1 309,20 грн.

П. 6.1 ст. 6 Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В платіжних дорученнях Покупець повинен обовязково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу, без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у Покупця за цим договором Продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від Покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором (п. 6.3 ст.6 Договору).

Згідно з п. 11.1 ст. 11 Договору, останній набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і діє в частині реалізації газу з 01 жовтня 2011 року до 31 грудня 2012 року, а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування до повного погашення заборгованості.

05.10.2012 р. та 30.11.2012 р. між сторонами укладено додаткову угоду №1 та додаткову угоду №2 до Договору на купівлю-продаж природного газу від 30.09.2011 р. №14/2321/11, якими внесено зміни щодо обємів газу та виключено умову щодо сплати штрафу в розмірі 7%.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (надалі ГК України), до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 11 ЦК України, договір є однією з підстав виникнення зобов'язань.

У відповідності до ст. 509 ЦКУкраїни, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконання умов укладеного Договору за період з жовтня місяця 2012 року по грудень місяць 2012 року (включно) позивачем передано, а відповідачем отримано природний газ на загальну суму 27 181 851 грн 29 коп., зокрема:

- 202 м3 - у жовтні місяці 2012 року на суму 264,46 грн;

- 10 034,057 м3 - у листопаді місяці 2012 року на суму 13 136 587,42 грн;

- 10 727,925 м3 у грудні місяці 2012 року за на суму 14 044 999,41 грн.

Факт передачі позивачем та отримання відповідачем природного газу на загальну суму 27 181 851 грн 29 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями ОСОБА_2 приймання-передачі природного газу за період з жовтня по грудень місяць 2012 року (включно), які підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що станом на день звернення до суду відповідачем зобов'язання по оплаті вартості отриманого природного газу за період з жовтня по грудень місяць 2012 р. (включно) виконані, однак платежі здійснено з порушенням встановленого п. 6.1 ст. 6 Договору строку.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 213 819 грн 22 коп. 3% річних та 3 058 455 грн 90 коп. інфляційних нарахувань за порушення відповідачем договірних зобовязань щодо строків оплати спожитого природного газу у жовтні-грудні 2012 р. Зокрема, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних за період з 14.11.2012 р. по 01.04.2014 р. за зобовязаннями жовтня в сумі 159 854,40 грн, за період з 14.12.2012 р. по 18.06.2014 р. за зобовязаннями листопада 2012 р. в сумі 335 699,73 грн, за період з 14.01.2013 р. по 27.10.2014 р. за зобовязаннями грудня 2012 р. в сумі 718 265,08 грн та інфляційні нарахування за період з листопада 2012 р. по березень 2014 р. - за зобовязаннями жовтня 2012 р. в сумі 139 258,33 грн, за період з грудня 2012 р. по червень 2014 р. - за зобовязаннями листопада 2012 р. в сумі 399 888,68 грн та за період з грудня 2012 р. по жовтень 2014 р. - за зобовязаннями грудня 2012 р. в сумі 2 519 308,89 грн.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до п. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок за поставлений позивачем у зазначений вище період природний газ проведено відповідачем декількома платежами. Зокрема:

- за газ поставлений позивачем у жовтні місяці 2012 р. відповідачем сплачено 150 000,00 грн 30.10.2012 р., 30 000,00 грн - 31.10.2012 р., 120 000,00 грн - 01.11.2012 р., 150 000,00 грн - 22.11.2012 р., 123 000,00 грн - 23.11.2012 р., 105 000,00 грн - 26.11.2012 р., 100 000,00 грн - 10.12.2012 р., 2 056,75 грн - 28.12.2012 р., 3 231,10 грн - 21.01.2013 р., 3 846 146,78 грн - 01.04.2014 р.;

- за газ поставлений позивачем у листопаді 2012 р. відповідачем сплачено 7 837 553,22 грн - 01.04.2014 р., 669 864,03 грн - 18.06.2014 р.;

- за газ поставлений позивачем у грудні місяці 2012 р. відповідачем сплачено: 1 330 135,97 грн 18.06.2014 р., 2 000 000,00 грн 02.07.2014 р., 300 000,00 грн 23.09.2014 р., 10 414 863,44 грн 27.10.2014 р.

Наявний в матеріалах справи ОСОБА_2 звірки взаєморозрахунків, підписаний повноважними представниками сторін, підписи яких скріплені печатками юридичних осіб, свідчить про те, що станом на 31.12.2014 р. у відповідача заборгованість по Договору купівлі-продажу природного газу №14/2321/11 від 30.09.2011 р. відсутня.

Поряд із цим, в судовому засіданні встановлено, що платіж за 01.04.2014 р. на суму 11 683 700 грн, з якого, згідно розрахунку позивача, 3 846 146,78 грн зараховано в рахунок оплати вартості поставленого газу у жовтні місяці 2012 р. та 7 837 553,22 грн в рахунок оплати вартості поставленого газу у листопаді місяці 2012 р., внесено відповідачем відповідно до Договору про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України Про державний бюджет України на 2014 рік) №181/30 від 14.02.2014 р. Платіж за 27.10.2014 р. на суму 10 414 863,44 грн внесено відповідачем відповідно до Договору про організацію взаєморозрахунків №872/30 від 22.10.2014 р. та, згідно розрахунку позивача, зараховано в рахунок оплати вартості поставленого газу у грудні місяці 2012 р.

Так, 14 лютого 2014 р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Тернопільській області (сторона перша), Департаментом фінансів Тернопільської облдержадміністрації (сторона друга), Управлінням житлово-комунального господарства Тернопільської облдержадміністрації (сторона третя), Комунальним підприємством теплових мереж Тернопільміськтеплокомуненерго Тернопільської міської ради (сторона четверта) та Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (сторона остання) був укладений договір №181/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України Про державний бюджет України на 2014 рік), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. №30 (п.1 Договору).

Сума договору 11 683 700,00 гривень.

Сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору. Казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", стороні першій у сумі 11 683 700,00 грн на підставі рішення Мінфіну. Сторонам перша перераховує на рахунок Сторони другої кошти в сумі 11 683 700,00 гривень для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Сторона друга перераховує на рахунок Сторони третьої кошти в сумі 11 683 700,00 гривень для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Сторона третя перераховує на рахунок Сторони четвертої кошти в сумі 11 683 700,00 гривень для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Сторона четверта перераховує на рахунок Сторони останньої кошти в сумі 11 683 700,00 гривень, у тому числі податок на додану вартість 1 947 283,33 гривень, для погашення заборгованості за спожитий природний газ у 2012р. згідно з договором від 30.09.2011р. № 14/2321/11. Сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобовязань і проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу. Сторони у графі платіжного доручення "Призначення платежу" додатково зазначають: "пункт 24 статті 14 та пункт 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", а також дату та номер договору (п.п. 2 - 9 Договору).

За змістом п.п. 2-3, 5 п. 10 Договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні; забезпечити проведення розрахунків відповідно до договору та з урахуванням укладених договорів на розрахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання сторонами платіжних документів територіальні органи Казначейства своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти в порядку, передбаченому договором.

Відповідно до п. 15 зазначеного Договору, Сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

22 жовтня 2014 р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Тернопільській області (сторона перша), Департаментом фінансів Тернопільської облдержадміністрації (сторона друга), Управлінням житлово-комунального господарства Тернопільської облдержадміністрації (сторона третя), Комунальним підприємством теплових мереж Тернопільміськтеплокомуненерго Тернопільської міської ради (сторона черверта) та Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (сторона остання) укладений Договір №872/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до ч.2 ст.16 ЗУ Про державний бюджет України на 2014 рік), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. №30 (п.1 Договору).

Сума договору 10 414 863,44 гривень.

Сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору. Казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", стороні першій у сумі 10 414 863,44 грн на підставі рішення Мінфіну. Сторонам перша перераховує на рахунок Сторони другої кошти в сумі 10 414 863,44 гривень для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Сторона друга перераховує на рахунок Сторони третьої кошти в сумі 10 414 863,44 гривень для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Сторона третя перераховує на рахунок Сторони четвертої кошти в сумі 10 414 863,44 гривень для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Сторона четверта перераховує на рахунок Сторони останньої кошти в сумі 10 414 863,44 гривень, у тому числі податок на додану вартість 1 735 810,57 гривень, для погашення заборгованості за спожитий природний газ у 2012 році згідно з договором від 30.09.2011р. № 14/2321/11. Сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобовязань і проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу. Сторони у графі платіжного доручення "Призначення платежу" додатково зазначають: "пункт 24 статті 14 та пункт 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", а також дату та номер договору (п.п. 2 - 9 Договору).

За змістом п.п. 2-3, 5 п. 10 Договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні; забезпечити проведення розрахунків відповідно до договору та з урахуванням укладених договорів на розрахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання сторонами платіжних документів територіальні органи Казначейства своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти в порядку, передбаченому договором.

Відповідно до п. 15 зазначеного Договору, Сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

На думку суду, уклавши згадані вище договори про організацію взаєморозрахунків, сторони змінили порядок та строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за договором купівлі-продажу №14/2321/11 від 30.09.2011 р. При цьому, для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата за природний газ була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, відповідно до змісту якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

В судовому засіданні встановлено, що на виконання умов наведених вище Договорів по організацію взаєморозрахунків 01.04.2014 р. згідно платіжного доручення №1127 від 01.04.2014 р. на суму 11 683 700,00 грн та 27.12.2014 р. згідно платіжного доручення №4254 від 27.10.2014 р. на суму 10 414 863,44 грн відповідачем на рахунок позивача в погашення заборгованості за природний газ, за 2012 рік, згідно з договором №14/2321/11 від 30.09.2011 р., було перераховано грошові кошти в загальній сумі 22 098 563 грн 44 коп. (належним чином засвідчені копії платіжних доручень, виписок з банківського рахунку та договорів про організацію взаєморозрахунків знаходяться в матеріалах справи).

Присутній в судовому засіданні повноважний представник відповідача підтвердив факт сплати КП "Тернопільміськтеплокомуненерго" та зарахування позивачем встановленої Договором про організацію взаєморозрахунків №181/30 від 14.02.2014 р. суми в розмірі 11 683 700,00 грн в рахунок погашення заборгованості за жовтень місяць 2012 р. на суму 3 846 146,78 грн та за листопад місяць 2012 р. на суму 7 837 553,22 грн та встановленої Договором про організацію взаєморозрахунків №872/30 від 22.10.2014 р. суми в розмірі 10 414 863,44 грн - в рахунок погашення заборгованості за грудень місяць 2012 р.

Таким чином, відповідач (Комунальне підприємство теплових мереж Тернопільміськтеплокомуненерго Тернопільської міської ради) свої зобовязання за договором купівлі-продажу природного газу №14/2321/11 від 30.09.2011 р. по сплаті коштів в загальній сумі 22 098 563,44 грн виконало в порядку та строки, визначені умовами п. 7 договорів про організацію взаєморозрахунків №181/30 від 14.02.2014 р. та №872/30 від 22.10.2014 р.

За даних обставин, суд прийшов до висновку, що підстави для застосування до відповідача передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідків порушення грошового зобов'язання, зокрема, за зобовязаннями жовтня 2012 р. на суму заборгованості 3 846 146,78 грн, за зобов'язаннями листопада 2012 р. на суму заборгованості 7 837 553,22 грн та за зобовязаннями грудня 2012 р. на суму заборгованості 10 414 863,44 грн відсутні.

Судом враховано, що даної правової позиції дотримується Верховний суд України, зокрема, у постановах №14/099 від 23.09.2014 р. у справі 5011-35/1271-2012, №14/108 від 30.09.2014 р. у справі № 5011-35/1534-2012-42/553-2012, №3-23гс15 від 25.03.2015 р. у справі №921/1265/13 та №3-883гс15 від 07.10.2015 р. у справі №921/406/14.

Статтею 111-28 ГПК України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Разом з тим, правовий аналіз норм чинного законодавства та умов договорів №181/30 від 14.02.2014 р. та №872/30 від 22.10.2014 р. про організацію взаєморозрахунків, свідчить про те, що уклавши вказані договори, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків виключно в частині заборгованості за природний газ в сумі 22 098 563 грн 44 коп.

В судовому засіданні встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечено повноважним представником відповідача, що решта оплати вартості поставленого позивачем за період з жовтня місяця 2012 р. по грудень місяць 2012 р. за Договором №14/2321/11 від 30.09.2011 р. природного газу на суму 5 083 287,85 грн, відповідачем здійснено власними коштами. При цьому, кошти в сумі 300 000 грн (150 000,00 грн 30.10.2012 р., 30 000,00 грн 31.10.2012 р. та 120 000,00 01.11.2012 р.) поточна оплата вартості поставленого газу у жовтні місяці 2012 р.; кошти в сумі 4 933 287,85 грн (150 000,00 грн - 22.11.2012 р., 123 000,00 грн - 23.11.2012 р., 105 000,00 грн - 26.11.2012 р., 100 000,00 грн - 10.12.2012 р., 2 056,75 грн - 28.12.2012 р., 3 231,10 грн - 21.01.2013 р., 669 864,03 грн - 18.06.2014 р., 1 330 135,97 грн 18.06.2014 р., 2 000 000,00 грн 02.07.2014 р., 300 000,00 грн 23.09.2014 р. ) платежі, внесені з прострочкою за поставлений протягом жовтня - листопада місяця 2012 р. природний газ.

Наведене свідчить про порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної оплати вартості отриманого протягом жовтня - листопада 2012 р. на підставі Договору №14/2321/11 від 30.09.2011 р. природного газу.

В силу приписів ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

За даних обставин, суд прийшов до висновку, що нарахування позивачем за поставлений протягом жовтня-грудня місяця 2012 р. природний газ 3% річних та інфляційних втрат на суми заборгованості, сплачені відповідачем за рахунок власних коштів з прострочкою платежів, є правомірним.

Поряд із цим, в п.1.12 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 р., вказано, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

В п. 1.9 згаданої постанови Пленум Вищого господарського суду України, вказав, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Окрім того, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013р., інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожний період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В листі №62-97р. від 03.04.1997 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" Верховний Суд України зазначив, що розрахунок суми боргу з врахуванням індексу інфляції здійснюється шляхом множення суми заборгованості (на момент її виникнення) на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума, яка внесена з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, якщо сума внесена з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, якщо з 16 по 31 день місяця, інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Слід також зазначити, що переглядаючи рішення господарського суду Тернопільської області від 26.03.2015 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 14.09.2015 р. у даній справі в касаційному порядку, Вищий господарський суд України у своїй Постанові від 15.12.2015 р. зазначив, що розглядаючи спір по суті, судами першої та апеляційної інстанції належним чином не відхилено та не спростовано твердження скаржника про те, що умовами укладених між сторонами договорів №181/30 від 14.02.2014 р. та №872/30 від 22.10.2014 р. про організацію взаєморозрахунків було передбачено погашення тільки частини основного боргу за поставлений газ в розмірі 22 098 563,44 грн, в той час як інша частина заборгованості (в сумі 5 083 287,85 грн.) самостійно сплачувалася відповідачем власними коштами з періодичними простроченнями. Відтак, судами в аспекті перевірки правильності здійснених позивачем нарахувань не розмежовано розмір основного боргу, погашеного протягом спірного періоду відповідачем власними коштами з простроченням, та суму заборгованості, охоплену договорами про організацію взаєморозрахунків, яка разом складають вартість газу, спожитого в жовтні-грудні 2012 р.

Відповідно до статті 111-12 ГПК України, вказівки, що міститься у Постанові касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу приписів ст. ст. 32, 33 ГПК України, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до положень статті 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З метою забезпечення всебічного, обєктивного розгляду справи та виконання зазначених у Постанові ВГС України від 15.12.2015 р. вказівок, ухвалами від 18.01.2016 р., від 01.02.2016 р. та від 10.02.2016 р. суд зобовязував позивача надати, зокрема, письмовий документально-обґрунтований розрахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період з 14.11.2012 р. по 26.10.2014 р., на суму основного боргу, з посиланням на конкретні банківські виписки/платіжні доручення, договори про організації взаєморозрахунків.

Однак, позивачем вимог ухвал суду не виконано, витребовуваних документів не надано.

З огляду на наведене, враховуючи вихідні дані з розрахунку позивача, погодження представника відповідача із відображеними у ньому відомостями щодо дат та сум здійснених оплат, суд, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", з врахуванням вартості поставленого природного газу, передбаченого умовами договору терміну здійснення розрахунків, а також здійснених відповідачем оплат, провів перерахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних нарахувань.

Згідно проведеного судом перерахунку, правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 190 713 грн 12 коп. та інфляційних нарахувань в сумі 533 473 грн 48 коп.

3% річних в сумі 1 023 106 грн 10 коп. та інфляційні нарахування в сумі 2 524 982 грн 42 коп. нараховано позивачем безпідставно, а позов в даній частині є таким, що задоволенню не підлягає (проведений судом розрахунок - в матеріалах справи).

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі N 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі N 6-38цс11).

Окрім того, предметом судового розгляду в даному судовому засіданні є клопотання представника відповідача за вих. №656/18 від 14.03.2016 р. про розстрочку виконання рішення терміном на один рік, згідно наведеного графіку.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Пунктом 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Господарським процесуальним кодексом не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

При цьому, слід мати на увазі, що вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, умовою надання відстрочки чи розстрочки виконання рішення є наявність виключно виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Тобто, підставою надання відстрочки є не тільки підтверджені належними доказами обставини щодо ускладнення чи об'єктивної неможливості виконання рішення суду, а і винятковість таких обставин.

Разом з тим, обов'язок доказування обставин щодо ускладнення чи неможливості виконання рішення покладається на особу, яка звертається із заявою про надання відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Наведені відповідачем підстави для розстрочки виконання судового рішення, зокрема, тяжке фінансове становище та наявність дебіторської заборгованості, за відсутності належних доказів на їх підтвердження (відсутність коштів на рахунках, розмір дебіторської/кредиторської заборгованості тощо), не є тими виключними обставинами, які дають підстави для розстрочки виконання судового рішення та підтверджують неможливість чи утруднення виконання судового рішення.

В силу приписів ст. 617 ЦК України, недодержання своїх обовязків контрагентами боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів не вважається винятковою обставиною. Таким чином, доводи відповідача про недодержання споживачами комунальних послуг своїх зобовязань щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманих послуг з теплопостачання, на думку суду, не можуть слугувати підставою для розстрочки виконання судового рішення.

Поряд із цим, доказом існування тяжкого фінансового стану є офіційна фінансова звітність, відповідна документація (баланс, звіт про фінансові результати, тощо), достовірність якої підтверджена належними засобами.

Окрім того, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з'ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як відповідача так і позивача у справі.

Присутній в судовому засіданні повноважний представник позивача заперечив щодо задоволення заяви відповідача та наданні розстрочки виконання судового рішення, посилаючись на недоведеність останнім виняткових обставин для розстрочення виконання судового рішення.

Повноважний представник відповідача зазначив, що діяльність підприємства є збитковою, однак доказів на підтвердження наведеного суду не надав.

Водночас, наявні в матеріалах справи належним чином засвідчені копії звітів про фінансові результати ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за 2013 рік та за 9 місяців 2014 року свідчать про те, що за 2013 рік чистий збиток Компанії складає більше 12 521 324 грн, а за 9 місяців 2014 р 62 474 671 грн.

Окрім того, суд враховує, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є стратегічним підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, внаслідок інфляційних процесів компанія зазнає значних збитків з огляду на несвоєчасні розрахунки його контрагентів за імпортований природний газ та який повинен оплачуватися позивачем коштами в іноземній валюті.

За даних обставин, заслухавши доводи та пояснення повноважних представників сторін, оцінивши наявні у справі докази, зважаючи на те, що наведені відповідачем підстави для надання розстрочки виконання судового рішення не підтверджені належними та допустимими доказами, інших доказів останнім не надано, як і не обґрунтовано неможливості їх надання, враховуючи заперечення представника позивача, а також те, що важке фінансове становище відповідача є наслідком його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних, незалежних від відповідача обставин, що скрутне фінансове становище є як у відповідача, так і у позивача, суд прийшов до висновку, що підстави для надання розстрочки виконання судового рішення на час його прийняття відсутні, а клопотання відповідача за вих. №656/18 від 14.03.2016 р. є таким, що задоволенню не підлягає.

Разом із тим, суд вважає за доцільне зазначити, що за наявності обставин, які ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим, відповідач не позбавлений права звернутись до суду із відповідною заявою, в порядку ст. 121 ГПК України.

В силу приписів ст. 49 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; при задоволенні позову в повному обсязі відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача; в разі відмови у позові повністю ці витрати покладаються на позивача.

У випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (правова позиція, викладена у п. 4.4 Постанови Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування розділу IV Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013 р., з наступними змінами та доповненнями).

Таким чином, в силу приписів ст. ст. 44, 49 ГПК України, понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом витрати по сплаті судового збору в розмірі в сумі 73 080 грн, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 36 540 грн та витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги в сумі 87 696 грн, відшкодовуються позивачу за рахунок відповідача в сумі 33 446 грн 72 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (проведений судом розрахунок в матеріалах справи).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 22, 32-34, 43, 44, 49, 69, 82, 84, 85, 115 - 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Тернопільмісьтеплокомуненерго" Тернопільської міської ради, вул. Івана Франка, 16, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 14034534, на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, ідентифікаційний код 20077720, 190 713 грн 12 коп. 3 % річних, 533 473 грн 48 коп. інфляційних нарахувань та 33 446 грн 72 коп. в повернення сплаченого позивачем судового збору.

3. В задоволенні решти частини позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (підписання рішення).

5. Наказ видати стягувачу після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (підписання) через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 04.04.2016 р.

Суддя І.М. Гирила