РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016Справа № 910/3216/16

Суддя Господарського суду міста Києва Павленко Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (далі - Товариство 1) до публічного акціонерного товариства "Банк "Кліринговий Дім" (далі - Товариство 2) про стягнення у розмірі 2 154 558,20 грн.,

за участі представників:

позивача: Ковалевського А.В., за довіреністю від 24 грудня 2015 року № 13-1-32517,

відповідача: Панчука М.О., за довіреністю від 25 грудня 2015 року № 834-ЮУ/15,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2016 року Товариство 1 звернулось до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що 16 липня 2013 року між ним та відповідачем укладено попередній договір (далі - попередній договір 1), за умовами якого сторони домовились у строк до 15 липня 2014 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна - будівлі весільного салону в цілому, яка знаходиться за адресою: місто Севастополь, вулиця Сенявіна, будинок 7, загальною площею 171,8 кв. м, з ґанком. З метою виконання зобов'язань за попереднім договором позивач перерахував Товариству 2 авансовий внесок у розмірі 2 154 558,20 грн. У зв'язку з тим, що у погоджений строк договір купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна не було укладено, між сторонами 29 вересня 2014 року укладено попередній договір (далі - попередній договір 2), предметом якого є зобов'язання сторін щодо укладання в майбутньому, до 31 липня 2015 року, договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна. Оскільки у строк до 31 липня 2015 року основний договір укладений не був, і відповідач у встановлений попереднім договором 2 строк не повернув авансовий внесок в розмірі 2 154 558,20 грн., позивач просить про задоволення своїх вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26 лютого 2016 року за вищезазначеним позовом порушено провадження в справі № 910/3216/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 10 березня 2016 року.

9 березня 2016 року відповідачем через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва подано відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 10 березня 2016 року судом оголошено перерву до 24 березня 2016 року.

Під час судового засідання 24 березня 2016 року представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, поданих до суду через канцелярію суду 16 березня 2016 року.

Представник відповідача у даному судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на повну заяву та додаткових письмових поясненнях, поданих до суду 22 березня 2016 року через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва, які ґрунтуються на застосуванні Товариством 2 інституту притримання до спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих учасниками процесу документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

16 липня 2013 року між Товариством 2 та позивачем укладено попередній договір 1 щодо купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчено 16 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Воробйовою К.В. за реєстровим № 514.

Предметом попереднього договору 1 згідно пункту 1.1. є зобов'язання сторін укласти в майбутньому в строк до 15 липня 2014 року договір купівлі-продажу нерухомого майна, яким є будівля весільного салону в цілому, розташована за адресою: місто Севастополь, вулиця Сенявіна, будинок 7, загальною площею 171,8 кв. м, з ґанком. Покупцем у вказаному договорі зазначено публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра».

Судом встановлено, що Товариство 1 сплатило на користь відповідача авансовий внесок у розмірі 2 154 558,20 грн., з урахуванням податку на додану вартість 359 093,03 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією меморіального ордеру від 16 липня 2013 року № 5.

29 вересня 2014 року між сторонами укладено попередній договір 2 щодо купівлі-продажу нерухомого майна, який того ж дня посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 770.

За умовами пункту 1.1. попереднього договору 2 строк укладання договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна сторонами відтерміновано до 31 липня 2015 року.

Ціна основного договору залишилась незмінною - 2 154 558,20 грн. (з урахуванням ПДВ).

Пунктом 2.5. переднього договору 2 визначено, що Товариство 1 16 липня 2013 року повністю сплатило Товариству 2 авансовий внесок, який згідно пункту 1.3. цього договору зараховується сторонами в рахунок належної оплати позивачем ціни основного договору.

Пунктом 1.7. попереднього договору 2 передбачено, що у разі невиконання з будь-яких причин Товариством 2 зобов'язань, передбачених цим договором, внаслідок чого сторонами не буде укладено основний договір у термін, встановлений цим договором, Товариство 2 повертає позивачу авансовий внесок у сумі 2 154 558,20 грн., з урахуванням податку на додану вартість 359 093,03 грн. протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту пред'явлення Товариством 1 відповідної вимоги.

У передбачений договором строк основний договір сторонами укладений не був, що зумовило звернення Товариства 1 до відповідача з вимогою про повернення коштів від 2 лютого 2016 року №13-7-1394, в якій позивач просив у термін до 11 лютого 2016 року повернути авансовий внесок у розмірі 2 154 558,20 грн.

У відповідь на вищевказану вимогу, Товариство 2 скерувало позивачу лист від 12 лютого 2016 року №01-02/532, в якому зазначило про притримання авансового внеску у розмірі 2 154 558,20 грн. до фактичного звільнення об'єкту нерухомого майна.

Оскільки, у встановлений вимогою строк грошових коштів у розмірі 2 154 558,20 грн. від Товариства 2 на користь позивача не надійшло, останній звернувся з даним позовом про стягнення 2 154 558,20 грн.

Заперечуючи проти стягнення з Товариства 2 авансового внеску, відповідач зазначав про застосування ним права притримання до грошових коштів у розмірі 2 154 558,20 грн., оскільки Товариство 1 не виконало взяті на себе за договором оренди приміщення від 16 липня 2013 року. Згідно умов вказаного договору оренди відповідач передав в оренду позивачу об'єкт нерухомого майна - будівлю весільного салону з ґанком, загальною площею 171,8 кв.м., розташований за адресою: місто Севастополь, вулиця Сенявіна, будинок 7. Товариство 2, посилаючись на факт неповернення позивачем об'єкту оренди за актом прийому-передачі, стверджує що позивач продовжує користуватись орендованим приміщенням, а тому у відповідача наявні законні підстави скористатись правом притримання грошових коштів у розмірі 2 154 558,20 грн., що є авансовим внеском за попередніми договорами.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 1 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (частина 3 статті 635 ЦК України).

Статтею 182 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що за попереднім договором суб'єкт господарювання зобов'язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором.

Як встановлено судом, умовами попереднього договору 2 сторони погодили термін, протягом якого мав бути укладений основний договір, а саме у строк до 31 липня 2015 року.

Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами у справі укладений не був, Товариство 1 направило відповідачу вимогу про повернення грошових коштів, яка мала бути виконана відповідачем протягом трьох робочих днів з моменту пред'явлення, як це передбачено пунктом 1.7. попереднього договору 2.

У межах розгляду даного господарського спору, відповідач зазначив, що вимога Товариства 1 отримана ним 9 лютого 2016 року.

Отже судом встановлено, що відповідач грошові кошти у відповідному розмірі у визначений попереднім договором 2 термін Товариству 1 не повернув, чим порушив зобов'язання взяті на себе за даним правочином.

Заперечення відповідача, щодо застосування інституту притримання, не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 594 ЦК України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання.

Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 2 статті 594 ЦК України).

За змістом вищезазначеної норми, застосування інституту притримання можливо лише в разі правомірного володіння річчю. Водночас, судом встановлено, що за умовами попереднього договору 2 сторони повинні були укласти договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна не пізніше 31 липня 2015 року. Крім того, позивач у встановленому пунктом 1.7. вказаного правочину порядку направив відповідачу вимогу про повернення авансового внеску. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що Товариство 2 з настанням зазначених обставин неправомірно володіє перерахованими позивачем авансовими коштами, що виключає можливість застосування відповідачем інституту притримання.

Також застосування даного інституту виключає та обставина, що договір оренди спірного нерухомого майна, на який посилався відповідач, та попередні договори, якими сторонами визначено укладення в майбутньому договору купівлі-продажу цього майна, не регулюють однорідні правовідносини через природу їх виникнення та характер.

Крім того, відповідно до статті 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», право притримання рухомого майна згідно з параграфом 7 глави 49 ЦК України є забезпечувальним обтяженням.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 04.06.2015 №356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 в ПАТ «КБ «Надра» розпочато процедуру ліквідації.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури ліквідації банку накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Таким чином, запровадження в установі Товариства 1 ліквідаційної процедури, унеможливлює встановлення відносно його майна обтяження.

Враховуючи те, що сума авансового внеску, яка становить 2 154 558,20 грн., підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, однак на момент прийняття рішення відповідач не надав документів, які свідчать про повернення вказаної суми Товариству 1, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до Товариства 2 про стягнення цієї суми, у зв'язку з чим даний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 32-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Банк "Кліринговий Дім" (04070, місто Київ, вулиця Борисоглібська, будинок 5 літера А, ідентифікаційний код 21665382) на користь публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (04053, місто Київ, вулиця Артема, будинок 15, ідентифікаційний код 20025456) 2 154 558 (два мільйони сто п'ятдесят чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 20 коп. авансового платежу, а також 32 318 (тридцять дві тисячі триста вісімнадцять) грн. 37 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29 березня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко