ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016р. Справа№ 914/3675/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

До відповідача: Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м. Львів

Про стягнення 15 591 542, 58 грн.

Суддя Ділай У.І.

Секретар Климишин Ю.О.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 начальник сектору проваджень в міжнародних арбітражних установах (Довіреність №14-125 від 13.05.2014р.)

Від відповідача: ОСОБА_2 представник (Довіреність б/н від 17.09.2015р.).

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позов заявлено Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго про стягнення 15 591 542, 58 грн.

Ухвалою суду від 28.10.2015р. (суддя Березяк Н.Є.) прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 16.11.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні 16.11.2015р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, викладених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях наданих в судовому засіданні, хоча вимог ухвали від 28.10.2015р. не виконав.

Відповідач в судове засідання 16.11.2015р. не зявився, вимог ухвали суду від 28.10.2015 не виконав, однак подав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю юрисконсультів підприємства у інших судових засіданнях.

Ухвалою суду від 16.11.2015р. розгляд справи відкладено на 30.11.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні 30.11.2015р. позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, наведених в позовній заяві, матеріалах справи та пояснень, наданих в судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні 30.11.2015р. проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та поясненні до відзиву на позовну заяву.

Для надання можливості сторонам подати необхідні докази по справі в судовому засіданні 30.11.2015р. оголошено перерву до 14.12.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні 14.12.2015р. позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, наведених в позовній заяві, матеріалах справи та пояснень, наданих в судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.12.2015р. проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та поясненні до відзиву на позовну заяву.

Для надання можливості сторонам подати необхідні докази по справі в судовому засіданні 14.12.2015р. оголошено перерву до 21.12.2015р.

В продовженому судовому засіданні 21.12.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, викладених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях наданих в судовому засіданні. Крім цього, подав клопотання про продовження строку розгляду справи відповідно до ст.69 ГПК України.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.12.2015р. проти позову заперечив з підстав, у наданих усних поясненнях в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 21.12.2015р. розгляд справи відкладено на 12.01.2016р. та продовжено строк вирішення спору.

За розпорядженням № 25 від 11.01.2016р. керівника апарату Господарського суду Львівської області, враховуючи тимчасову непрацездатність судді Березяк Н.Є. з метою недопущення порушення процесуальних строків розгляду справи, призначено повторний автоматизований розподіл справи №914/3675/15.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2016р. головуючим суддею визначено суддю Ділай У.І.

В судовому засіданні 12.01.2016р. представник відповідача надав суду усні пояснення по суті спору та заперечення проти задоволення позову.

Позивач явки повноважного представника в судове засідання 12.01.2016р. не забезпечив.

Ухвалою суду від 12.01.2016р. розгляд справи відкладено на 26.01.2016р.

В судовому засіданні 26.01.2016р. представник відповідача запереченив проти задоволення позову.

Позивач явки повноважного представника в судове засідання 26.01.2016р. повторно не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Ухвалою суду від 26.01.2016р. розгляд справи відкладено на 11.02.2016р.

В судовому засіданні 11.02.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримав, надав суду усні пояснення щодо нарахованих штрафу та інфляційних втрат.

10.02.2016р. від представника відповідача через канцелярію суду поступило клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку із зайнятістю юрисконсультів підприємства у інших судових засіданнях.

Ухвалою суду від 11.02.2016р. розгляд справи відкладено на 03.03.2016р.

01.03.2016р. від представника відповідача через канцелярію суду поступило клопотання (вх.№8489/16) про долучення до матеріалів справи документів.

В судовому засіданні 03.03.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.03.2016р. проти нарахованої позивачем заборгованості заперечив, просив суд розгляд справи відкласти з метою надання контррозрахунку.

В судовому засіданні 03.03.2016р. оголошено перерву до 10.03.2016р.

10.03.2016р. від представника відповідача через канцелярію суду поступили пояснення (вх.№9452/16) до контррозрахунку позовних вимог.

В судовому засіданні 10.03.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримав, надав суду усні пояснення щодо розрахунку заборгованості.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.03.2016р. проти нарахованої позивачем заборгованості заперечив.

Представник відповідача заявив клопотання про продовження строку вирішення спору, в порядку ст. 69 ГПК України, яке судом задоволено.

В судовому засіданні 10.03.2016р. оголошено перерву до 24.03.2016р. та винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору.

21.03.2016р. до суду подано представником відповідача доповнення до відзиву (вх.№11802/16), відповідно до якого просив відмовити у стягненні 4 464 370,83 гри. штрафу, відмовити у стягненні 5 295 460,30 грн. інфляційних втрат, пропорційно зменшити розмір судового збору, розстрочити виконання рішення на 5 років із сплатою заборгованості рівними частинами.

Представник позивача в судовому засіданні 24.03.2016р. подав письмові пояснення (вх.№12657/16 від 24.03.2016), в яких позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити повністю, а також, заперечив проти прохання відповідача про розстрочення виконання рішення.

В судовому засіданні 24.03.2016р. представник відповідача підтримав позицію викладену у доповненні до відзиву (вх.№11802/16 від 21.03.2016р.).

В процесі розгляду матеріалів справи суд -

встановив:

17 червня 2015 року господарським судом Львівської області винесено рішення у справі № 914/1307/15 позовні вимоги задоволено частково, а саме стягнуто з Львівського комунального підприємства Львівтеплоенерго на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 12 538 301,49 грн. основного боргу, 1 770 921,55 грн. пені, 2 387 444,54 грн. 3% річних, 9 725 244,83 грн. інфляційних втрат та 59 039,96 грн. судового збору. Провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 4 653 074,63 грн. припинено. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2015р. рішення місцевого господарського суду від 03.07.2015р. залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.01.2016р. постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2015р. та рішення господарського суду Львівської області від 17.06.2015р. у справі №914/1307/15 залишено без змін.

Спір виник внаслідок того, що відповідач виконав рішення суду щодо оплати заборгованості невчасно. Позивач звернувся до господарського суду Львівської області із позовною заявою, у якій зазначено, що оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо вчасної оплати отриманого природного газу, тому він зобов'язаний сплатити на користь позивача 7% штрафу у розмірі 4 464 370,83 грн., суму на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 10 898 427,99 грн. та три відсотки річних у розмірі 228 743,76 грн.

На думку позивача правомірним є проведене в позовній заяві нарахування одночасно як пені так і 7% штрафу, оскільки такої позиції притримується Вищий господарський суд України в постановах від 9 квітня 2012 року № 3-88гс та від 27 квітня 2012 року № 3-24гс12.

Як повідомив представник позивача, у розрахунку суми інфляційних втрат НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» керувався положеннями Листа Верховного Суду України від 03.04.1997р. № 62-97-р., за яким при здійсненні розрахунку інфляційних втрат використовує методику розрахунку, за якою збільшення суми боргу на індекс інфляції здійснюється за кожний місяць, при цьому для розрахунку кожного наступного періоду буде використана сума боргу збільшена на індекс інфляції попереднього місяця («інфляція на інфляцію»). Використання для розрахунку інфляційних втрат суми боргу без урахування збільшення на індекс інфляції призводить до зовсім інших математичних результатів, які суперечать підходу, встановленому Верховним Судом України та Державною службою статистики України.

Відповідач заперечив проти позовних вимог та зазначив наступне.

Розрахунок інфляційних втрат позивачем здійснено неправильно, допущено арифметичні помилки. Відповідно до розрахунку, долученого до матеріалів справи, нарахування інфляційних втрат здійснено за період з січня по червень 2015 року включно. Станом на грудень 2014 року розмір заборгованості по договору становив 35 691 376,12грн.

29.12.2014 року (що підтверджується розрахунком санкцій та 3%- річних за зобовязаннями грудня 2012 року) ЛМКП «Львівтеплоенерго» сплатило по Договору 18 500 00,00 грн. Таким чином, за твердженням відповідача, станом на 01.01.2015р. (початкова дата розрахунку інфляційних втрат) заборгованість відповідача становила 17 191 376,12 грн., а не 26 818 464,23 грн., як зазначено в розрахунку позивача. У травні 2015 року підприємством було сплачено 4 653 074,63 грн. тому у червні 2015 року індексації підлягали 12 538 301,49 грн. залишку заборгованості, а не 32 932 089,23 грн., як зазначає позивач.

Щодо стягнення користь позивача 7% штрафу у розмірі 4 464 370,83 грн. позивач покликається на правову позицію, яка викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.10.2015р. у справі № 6-2003цс15, в якій зазначено, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

При прийнятті рішення суд виходить і наступного:

Факт порушення Львівським міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго своїх зобовязань за договором встановлено рішенням господарського суду Львівської області від 17.06.2015р. у справі №914/1307/15, яке залишено без змін Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2015р.та Постановою Вищого господарського суду України від 20.01.2016р.

В силу положень ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно із заявленими позовними вимогами позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 7% штрафу у розмірі 4 464 370,83 грн., а також суму на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 10 898 427,99 грн. за період з січня 2015 року по червень 2015 року. та три відсотки річних у розмірі 228 743,76 грн. за період з 13 січня 2015 року по 21 липня 2015 року.

У постановах Верховного Суду України від 08.11.2010 у справі N 4/719 та від 15.11.2010 у справі N 4/720 зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Указане відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 04.07.2011р. у справі N 13/210/10, від 24.10.2011р. у справі N 6-38цс11.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Зобовязання за договором відповідачем виконані в частині сплати основного боргу виконані невчасно, що підтверджено матеріалами справи.

Відтак, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України є правомірними.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування 3% річних, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, суд встановив, що позивачем допущені арифметичні помилки у нарахуванні 3% річних, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 228 743,76 грн. 3% річних за період з 13 січня 2015 року по 21 липня 2015 року підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 7% штрафу у розмірі 4 464 370,83 грн. суд зазначає наступне.

Як вказувалось вище, рішенням господарського суду Львівської області від 17.06.2015р. у справі №914/1307/15 з відповідача стягнуто 1 770 921,55 грн. пені.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 82 Господарського процесуального кодексу, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.10.2015р. по справі № 6-2003цс15 викладена наступна правова позиція.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин у задоволенні позовної заяви ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в частині стягнення 7% штрафу у розмірі 4 464 370,83 грн. слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 10 898 427,99 грн. за період з січня 2015 року по червень 2015 року суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. (п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України N 14 від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць, у якому мала місце інфляція (абз. 3 п. 3.2 Постанови N 14).

Зважаючи на вищенаведене, судом перевірено розрахунок інфляційних втрат, долучений до матеріалів справи, та встановлено, що станом на 01.01.2015р. заборгованість відповідача перед позивачем становила 17 191 376,12 грн., а у травні 2015р., у звязку із частковою сплатою відповідачем основної суми боргу в розмірі 4 653 074,63 грн., заборгованість становила 12 538 301,49 грн. При розрахунку розміру суми інфляційних втрат позивач користувався методикою збільшення суми боргу на індекс інфляції окремо за кожний місяць, при цьому для розрахунку кожного наступного періоду була використана сума боргу збільшена на індекс інфляції попереднього місяця.

Проведене позивачем нарахування суперечать положенням п. 3.1 та абз. 3 п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України N 14 від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

За вказаних обставин судом самостійно проведено розрахунок суми інфляційний втрат, а саме, нарахування проведено на суму боргу в розмірі 17 191 376,12 грн. за період з січня 2015 року по травень 2015 року та на суму боргу в розмірі 12 538 301,49 грн. за червень 2015 року. За розрахунком суду з відповідача слід стягнути 6 951 904,99 грн. інфляційних втрат. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Стосовно заявленого відповідачем клопотання про розстрочення виконання рішення на 5 років із сплатою заборгованості рівними частинами, суд відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне.

У відповідності до п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012р. „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Відповідач в заявленому клопотанні підстав для розстрочки виконання рішення не зазначив, не представив доказів винятковості випадку, наявності конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Фактично обставини, на які відповідач посилається, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у даний час та можливість настання для нього негативних наслідків у звязку з цим, а не на обставини, що унеможливлюють або утруднюють виконання рішення суду у даній справі.

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 11, 530, 610, 611, 612, 625, 627-629, 655, 663 ЦК України, ст. 174, 193, 230-232, 233, 265 ГК України та ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 78, 83, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з Львівського комунального підприємства Львівтеплоенерго (79040, м. Львів, вул. Данила Апостола, 1, ідентифікаційний код 05506460) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 228 743,76 грн. 3% річних, 6 951 904,99 грн. інфляційних втрат та 107 709,73 судового збору.

3.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 29.03.2015р.

Суддя Ділай У.І.