ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р. Справа № 911/264/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Айдіті Україна», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільміськбуд», Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Чайки

про стягнення 65089,38 грн.

Суддя Наріжний С.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

до господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Айдіті Україна» (далі позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільміськбуд» (далі відповідач) про стягнення 65089,38 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням Відповідачем своїх зобовязань за договором № 05/03-15 від 05.03.2015 р. про виконання роботи, щодо оплати виконаної роботи. У зв'язку з цим Позивач просить суд стягнути з Відповідача 65089,38 грн. заборгованості, з якої: 53214,16 грн. основного боргу, 9833,90 грн. пені, 627,84 грн. - 3 % річних та 1413,48 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.01.2016 р. порушено провадження у справі № 911/264/16 та призначено її до розгляду на 15.03.2016 р. Ухвалою суду від 15.03.2016 р. розгляд справи відкладено на 29.03.2016 р.

28.03.2016 р. через відділ діловодства суду надійшло клопотання Відповідача б/№, б/дати (вх. № 6512/16) про припинення провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, оскільки суму боргу в розмірі 53214,16 грн. було сплачено Відповідачем 09.02.2016 р., на підтвердження чого надано копію платіжного доручення від 09.02.2016 р. № 2141 та копію банківської виписки від 09.02.2016 р.

В судове засідання 29.03.2016 р. представники сторін не зявились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідач відзиву на позов суду не надав.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарський судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 82 ГПК України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

У відповідності з правилами статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи, що матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за наявними у справі матеріалами, згідно з вимогами ст. 75 ГПК України.

У судовому засіданні 29.03.2016 р. після виходу з нарадчої кімнати судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Детально розглянувши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши подані докази, суд,

ВСТАНОВИВ:

05.03.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Айдіті Україна» (виконавець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільміськбуд» (замовник, відповідач у справі) укладено договір про виконання роботи № 05/03-15 (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1.) замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання виконати власними силами чи/або залученими силами роботи з алмазного різання, свердління та розбирання залізобетону та цегли, на обєкті будівництва «Житлово-офісний комплекс по вул. Київський шлях, 95 в м. Бориспіль Київської обл.».

Пунктом 2.1. Договору визначено початок робіт 09.02.2015 р., закінчення робіт 31.12.2015 р.

Згідно п. 3.2. Договору, розрахунок за фактично виконані обсяги робіт (з урахуванням авансових платежів, за їх наявністю), здійснюється на підставі акту типової форми ф№КБ-2в (акт приймання виконаних робіт) та ф№КБ-3 (довідка про вартість виконаних робіт), наданих виконавцем замовнику. Замовник приймає виконані роботи і підписує ф№КБ-2в та ф№КБ-3 протягом 5-ти робочих днів після завершення роботи.

Відповідно до п. 3.3. Договору, замовник оплачує виконані роботи наступним чином: 1. Передплата в розмірі 50% від виставленого рахунку-фактури за окремий етап робіт; 2. Післяоплата протягом 10 банківських днів після підписання Акту виконаних робіт (КБ-2в).

Як вбачається з матеріалів справи, в межах Договору Позивачем було виконано, а Відповідачем було прийнято роботи згідно Акту № 1 приймання виконаних будівельних робіт за травень 2015 року на суму 21552,00 грн., Акту № 2 приймання виконаних будівельних робіт за травень 2015 року на суму 53784,00 грн., а також Акту б/№ від 31.08.2015 р. приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2015 року на суму 31392,00 грн.

Втім Відповідачем свої зобовязання за Договором щодо оплати виконаних робіт виконувались неналежним чином, оплата виконаних робіт здійснювалась з простроченням встановлених Договором термінів та станом на дату звернення Позивача до суду з даним позовом заборгованість Відповідача по оплаті виконаних робіт становила 53214,16 грн.

Разом з тим, станом на дату розгляду справи Відповідачем в повному обсязі сплачено Позивачу суму основного боргу за Договором, а саме 09.02.2016 р. у сумі 53214,16 грн., тобто сума боргу була сплачена Відповідачем після порушення провадження у даній справі.

На підставі викладеного у судовому засіданні суд встановив, що між Позивачем і Відповідачем фактично відсутній предмет спору в частині суми основного боргу 53214,16 грн. у звязку зі сплатою Відповідачем вказаної суми під час провадження у справі.

Згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У звязку з зазначеним провадження у справі № 911/264/16 в частині суми основного боргу в розмірі 53214,16 грн. підлягає припиненню.

Крім цього Позивачем у позовній заяві заявлено вимоги щодо стягнення пені за Договором у розмірі 9833,90 грн. за загальний період з 08.06.2015 р. по 23.12.2015 р.

Частиною першою ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини першої ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 5.3.1. Договору встановлено, що за несвоєчасне здійснення розрахунків замовник сплатить на користь виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості затриманого платежу за кожен день прострочення.

Перевіривши правильність нарахування Позивачем пені, судом встановлено, що наданий Позивачем розрахунок не є вірним, оскільки Позивачем не враховано приписи ст. 253 ЦК України, зокрема відносно того що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, та при здійсненні розрахунку Позивач нараховує фінансові санкції починаючи з того дня, з якого у Відповідача виник обовязок здійснити оплату.

Крім цього Позивачем не враховано факти здійснення Відповідачем часткових оплат виконаних робіт 01.12.2015 р. у сумі 10000,00 грн. та 22.12.2015 р. у сумі 20000,00 грн., про що Позивач зазначив у Акті звірки взаємних розрахунків.

Здійснивши власний перерахунок пені згідно приписів чинного законодавства, умов Договору та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня в розмірі 9477,24 грн.

Також у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем грошового зобов'язання за Договором, Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача 627,84 грн. 3% річних та 1413,48 грн. інфляційних втрат.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування Позивачем 3% річних, судом встановлено, що наданий Позивачем розрахунок не є вірним, оскільки Позивачем не враховано приписи ст. 253 ЦК України, а також часткову оплату Відповідачем заборгованості за Договором у грудні 2015 року, про що детально зазначено вище.

Здійснивши власний перерахунок 3% річних згідно приписів чинного законодавства, умов Договору та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягають 3% річних в розмірі 601,29 грн.

Щодо вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Згідно п. 3.2. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Так, у визначений Позивачем період індекс інфляції становив: у червні 2015 р. 100,4; у липні 2015 р. 99,0; у серпні 2015 р. 99,2; у вересні 2015 р. 102,3 та у жовтні 2015 р. 98,7.

Однак Позивачем не було враховано вказаних вище приписів законодавства та не враховано періоди, коли індекс інфляції становив менше одиниці, що є невірним.

За таких обставин судом здійснено власний перерахунок інфляційних втрат за Договором, за наслідком якого суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги щодо інфляційних втрат, зокрема в розмірі 226,63 грн.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України судові витрати у сумі 1378,00 грн., покладаються на сторони пропорційно до задоволених вимог. При цьому судові витрати щодо позовних вимог в частині основного боргу покладаються на Відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільміськбуд» (08130, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Чайки, вул. Валентини Чайки, 16; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Айдіті Україна» (03164, АДРЕСА_1; ) 9477 (девять тисяч чотириста сімдесят сім) грн. 24 коп. пені, 601 (шістсот одну) грн. 29 коп. 3 % річних, 226 (двісті двадцять шість) грн. 63 коп. інфляційних втрат та 1344 (одну тисячу триста сорок чотири) грн. 76 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. В частині позову щодо суми основного боргу в розмірі 53214,16 грн. провадження у справі припинити.

5. Відмовити у задоволенні позовних вимог в частині 356,66 грн. пені, 26,55 грн. 3% річних та 1186,85 грн. інфляційних втрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата виготовлення та підписання рішення 04.04.2016 р.

Суддя С.Ю. Наріжний