КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р. Справа№ 910/2033/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

При секретарі судового засідання Богатчук К.І.

від представників сторін :

від позивача - Омельченко О.О.

від відповідача - Андрейків О.М.

Печена І.В.

Ткаченко С.В.

від відповідача 2 - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2016 (суддя Мудрий С.М.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" про забезпечення позову по справі №910/2033/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг"

до 1)Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний

комбінат"

2)Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ"

про стягнення ,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2016 по справі №910/2033/16 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на кошти Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" в сумі розмірі грн. 52 коп. до вирішення спору по суті. В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Алчевський металургійний комбінат" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначену ухвалу та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат".

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2016 прийнято до провадження з призначенням на 22.03.2016.

Розпорядженням від 21.03.2016 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв'язку з перебуванням судді Баранця О.М. у відпустці.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 21.03.2016, в зв'язку з перебуванням судді Баранця О.М., який не є головуючим суддею, у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Сітайло Л.Г. судді: Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2016, колегією суддів в зазначеному складі, прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" до свого провадження

В судове засідання 22.03.2016 з'явились представники позивача та відповідача 1.

Представник відповідача 2, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник відповідача 2 повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а також враховуючи строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, передбачені ст. 102 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представника відповідача 2.

Представники відповідача 1 в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та просили скасувати оскаржувану ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2016 .

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити без змін оскаржуване оскаржувану ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2016 .

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" про стягнення 5 818 261 986,52 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.02.2016 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 15.03.2016 року.

Також, позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на всі банківські рахунки Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", згідно з наведеним переліком, але не обмежуючись, в межах позовних вимог.

Задовольняючи вищезазначену заяву місцевий господарський суд виходив з того, що заявлена до стягнення сума заборгованості є значною, крім того, позивачем надано рішення господарського суду Донецької області від 10.01.2013 року по справі №5006/13/105/2012, яким задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" до Публічного акціонерного Товариства "Алчевський металургійний комбінат" про стягнення збитків в розмірі 99 906 756,08 грн. по договору поставки №ГРД-01/10-5002 від 29.12.2010 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Згідно з п.10 ч.1 статті 65 ГПК України, з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору, суддя в необхідних випадках вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до статті 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Як зазначено в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011 р., умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 Господарського процесуального кодексу України).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Так, посилання позивача на рішення господарського суду Донецької області від 10.01.2013 року по справі №5006/13/105/2012 колегією суддів визнано безпідставними, оскільки доказів невиконання вищезазначеного рішення матеріали оскарження ухвали не містять, крім того, за твердженням відповідача 1, зазначене рішення виконане останнім в добровільному порядку, що не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні.

Колегія суддів зазначає, що на момент прийняття оскаржуваної ухвали відсутні будь-які докази, які б свідчили про утруднення чи неможливість виконання рішення господарського суду в майбутньому. Так, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Не може бути підставою для забезпечення позову факт ухилення відповідача 1 від виконання зобов'язань за спірним договором (на час подання позову не є достовірно встановленим фактом), оскільки така обставина є предметом спору, що потребує доведення. Тому не можна розглядати твердження позивача як безспірні та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення позову, зокрема в сумі, що заявлена до стягнення.

Також, колегія суддів не погоджується з посиланням місцевого господарського суду, що сума заявленої заборгованості є значною, так як поняття "значний борг", "значна сума позовних вимог" є оціночними та мають визначатися з урахуванням фінансового стану відповідача 1. Так, сума заявлених позовних вимог по відношенню до активів може бути як значною, так і незначною. Отже, якщо необхідність заходів до забезпечення позову обґрунтовують великим (значним) розміром вимоги, заявленої позивачем, підстави таких заходів мають підтверджуватися даними про фінансовий стан відповідача, які свідчать про те, що для нього сума позовних вимог порівняно з активами є значною.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що подана позивачем заява про забезпечення позову є документально необґрунтована.

Апеляційний господарський суд, дослідивши обставини справи, зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, в розумінні ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу, які обґрунтовують підстави для задоволення клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, а припущення і посилання на потенційну можливість ухилення відповідача 1 від виконання судового рішення не є підставою для задоволення вказаного клопотання.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що місцевим господарським судом ненадана належна оцінка доказам та обставинам на яких ґрунтується заява про забезпечення позову.

Згідно з ч. 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Пунктом 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013, роз'яснено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду, з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК, або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу, з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК, з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 106, 111 - 113 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" задовольнити.

2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2016 по справі №910/2033/16 скасувати.

3.Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" про забезпечення позову

4.Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 12.02.2016 №910/2033/16 передати до Господарського суду міста Києва.

5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна