РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2016Справа № 910/2496/16
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Мода з доставкою"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Ефективні інвестиції"
простягнення 83 978 грн 43 коп.
Представники сторін:
від позивача:Несвіт О.О. - представник за довіреністю Василенко О.В. - представник за довіреністю
від відповідача: Літинський О.П. - представник за довіреністю Хомченко Т.А. - представник за довіреністю
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.02.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Мода з доставкою" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Ефективні інвестиції" про стягнення 83 978 грн 43 коп. заборгованості за договором оренди від 17.09.2015, в тому числі: 80 468 грн 12 коп. забезпечувального платежу, 724 грн 21 коп. інфляційних втрат, 211 грн 06 коп. 3 % річних та 2 575 грн 04 коп. пені.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами до договору оренди від 17.09.2015 не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повернення забезпечувального платежу, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 80 468 грн 12 коп., крім того, у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 724 грн 21 коп. інфляційних втрат, 211 грн 06 коп. 3 % річних та 2 575 грн 04 коп. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2016 порушено провадження у справі № 910/2496/16 та справу призначено до розгляду на 14.03.2016.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, для дослідження та оцінки доказів по справі у судовому засіданні 14.03.2016 оголошено перерву до 21.03.2016.

18.03.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заява.

У судове засідання 21.03.2016 з'явились представники сторін та надали пояснення по суті спору, представники позивача в повному обсязі підтримали заявлені позовні вимоги та просять суд їх задовольнити. Представники відповідача надали пояснення, відповідно до яких заперечують проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 21.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

17.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Ефективні інвестиції" (орендодавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мода з доставкою" (орендар за договором) укладено договір оренди, відповідно до умов якого орендодавець зобов'язується передати орендарю, а орендар прийняти в тимчасове, платне користування (далі - оренда) приміщення, розміщені в будівлі офісного центру, що належить орендодавцю, загальною площею 186,23 (167,77 кв.м. - корисна площа, 11% коефіцієнт загальних площ) кв.м по вул. Дегтярівська, буд. 27-Т.

В подальшому, 30.11.2015 між сторонами підписано договір про внесення змін № 1 до договору оренди від 17.09.2015.

Відповідно до положень договору в редакції договору про внесення змін № 1 сторонами визначено, що термін оренди становить 3 (три місяці) - це - термін оренди приміщень, який починається з моменту передачі приміщень по акту прийому-передачі і закінчується в останній день дії договору оренди, що оформлюється (фіксується) підписанням сторонами акту про повернення приміщень.

Згідно з пунктом 3.1 договору орендодавець передає орендарю в користування приміщення по акту прийому-передачі в технічно справному стані, що відповідає вимогам пожежної безпеки для даних приміщень, придатні для використовування відповідно до мети оренди і умов даного договору оренди.

Термін оренди починається з моменту підписання акту прийому-передачі приміщень і закінчується у момент підписання сторонами акту про повернення приміщень (пункт 3.2 договору).

У відповідності до пункту 3.3 договору орендар зобов'язується повернути приміщення орендодавцю, що орендуються, по акту про повернення приміщень після закінчення терміну оренди, але не пізніше ніж за останній день терміну дії договору оренди. Приміщення повертаються у нормальному стані з урахуванням їх природного зносу і поліпшень, які не можуть бути відокремлені без нанесення шкоди приміщенням.

Положеннями пункту 6.3.1 договору погодили, що орендар, протягом 5-ти робочих днів з дня підписання договору оренди, сплачує на користь орендодавця: орендну плату за перший місяць оренди - 80 468 грн12 коп. разом з ПДВ; орендну плату за останній місця оренди - 80 468 грн12 коп. разом з ПДВ; забезпечувальний платіж - 80468, 12 грн. без ПДВ. Забезпечувальний платіж буде повернуто орендарю на протязі 5 (п'яти) робочих днів з дати підписання акту повернення приміщення.

Пунктом 25.1 договору визначено, що даний договір оренди набуває чинності, починаючи з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплений печатками сторін цього договору оренди і діє до закінчення терміну оренди, а в частині взаємних розрахунків, до повного і належного їх виконання.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Згідно з нормами частин 1, 3, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Як встановлено судом, 01.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мода з доставкою" з вимогами до Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Ефективні інвестиції" підписано акт прийому-передачі приміщень за адресою: м. Київ, вул. Дегтірявська, 27Т (літера А) згідно договору оренди приміщень офісного центру від 17.09.2015, відповідно до якого відповідач передав, а позивач прийняв приміщення загальною площею 167,77 кв.м., розташовані на 9 поверсі будівлі офісного центру за адресою: м. Київ, вул. Дегтірявська, 27Т (літера А), разом із меблями наявними у ньому відповідно до визначеного переліку. Технічний стан приміщень на дату підписання акту прийому-передачі повністю відповідають технічним вимогами і санітарним нормам, що діють в Україні для приміщень подібного типу та відповідають умовам договору оренди.

На виконання умов договору оренди позивачем було оплачено, виставлений відповідачем рахунок № 202 від 28.09.2015 на оплату забезпечувального платежу за не житлові приміщення у розмірі 80 468 грн 12 коп., що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку від 26.10.2015.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.12.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мода з доставкою" з вимогами до Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Ефективні інвестиції" підписано акт повернення приміщень за адресою: м. Київ, вул. Дегтірявська, 27Т (літера А) згідно договору оренди приміщень офісного центру від 17.09.2015, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв приміщення загальною площею 167,77 кв.м., розташовані на 9 поверсі будівлі офісного центру за адресою: м. Київ, вул. Дегтірявська, 27Т (літера А), разом із меблями наявними у ньому відповідно до визначеного переліку. Технічний стан приміщень на дату підписання акту прийому-передачі повністю відповідають технічним вимогами і санітарним нормам, що діють в Україні для приміщень подібного типу та відповідають умовам договору оренди. Орендодавець претензій до орендаря щодо якісних характеристик об'єкту оренди не має.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повернення забезпечувального платежу, у зв'язку у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 80 468 грн 12 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів повернення забезпечувального платежу у розмірі 80 468 грн 12 коп. Крім того, між сторонами було підписано акт звіряння взаємних розрахунків за період: вересень 2015 року - грудень 2015 року, відповідно до якого станом на 31.12.2015 сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 80 468 грн 12 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяві, не приймаються судом до уваги оскільки не стосуються предмету доказування у даному спорі.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з повернення забезпечувального платежу за договором оренди від 17.09.2015 у розмірі 80 468 грн 12 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача 80 468 грн 12 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 724 грн 21 коп. інфляційних втрат, нарахованих за січень 2016 року, 211 грн 06 коп. 3 % річних та 2 575 грн 04 коп. пені, нарахованих за період з 12.01.2016 по 12.02.2016.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 23.2 договору у разі порядку або термінів проведення розрахунків, встановлених цим договором оренди, сторона яка допустила прострочення, платить на користь іншої сторони пеню у розмірі 0,1 відсотка від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені) відповідно до умов пункту 23.2 договору та захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Суд встановив, що надані позивачем арифметичні розрахунки пені та 3 % річних є неправильним, оскільки здійснені без урахування норм статті 73 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої 1 та січня є святковими та неробочими днями, та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 1155-Р "Про перенесення робочих днів у 2016 році", відповідно до якого робочий день п'ятниці 8 січня 2016 року перенесено на суботу 16 січня 2016 року.

З урахуванням акту повернення приміщень, пункту 6.3.1. договору оренди, норм статті 73 Кодексу законів про працю України та рекомендацій Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 1155-Р "Про перенесення робочих днів у 2016 році", останнім днем строку для повернення забезпечувального платежу є 12.01.2016, а днем початку прострочення зобов'язання з повернення забезпечувального платежу є 13.01.2016.

Таким чином, суд наводить власні розрахунки пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань та 3 % річних відповідно до положень , пункту 6.3.1. договору оренди, норм статті 73 Кодексу законів про працю України та рекомендацій Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 1155-Р "Про перенесення робочих днів у 2016 році", та в межах визначеного позивачем періоду нарахування:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір пені за кожний день простроченняСума пені за період прострочення
80468.1213.01.2016 - 12.02.2016310.1 %2494.51

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
80468.1213.01.2016 - 12.02.2016313 %205.03
З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання відповідачем обов'язку повернення забезпечувального платежу, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають задоволенню у розмірі 724 грн 21 коп. за розрахунком позивача, а вимоги про стягнення з відповідача пені та 3 % річних підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду, а саме: пені у розмірі 2 494 грн 51 коп. та 3 % річних у розмірі 205 грн 03 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Ефективні Інвестиції" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 27-Т, літера А, ідентифікаційний код 34717659) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мода з доставкою" , м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 27 Т, /літера А/, ідентифікаційний код 38406184) заборгованість у розмірі 80 468 (вісімдесят тисяч чотириста шістдесят вісім) грн 12 коп., інфляційні втрати у розмірі 724 (сімсот двадцять чотири) грн 21 коп., 3% річних у розмірі 205 (двісті п'ять) грн 03 коп., пеню у розмірі 2 494 (дві тисячі чотириста дев'яносто чотири) грн 51 коп. та судовий збір у розмірі 1 376 (одна тисяча триста сімдесят шість) грн 58 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 24.03.2016

Суддя Н.Б. Плотницька