РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016Справа №910/15549/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

до Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго"

про стягнення 23 701 962, 37 грн.,

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Чечотка М.В. (довіреність № 863/22 від 18.12.2015)

Бугаєнко М.Б. (довіреність № 869/22 від 18.12.2015)

від відповідача: Бабіна Т.М. (довіреність № 19-274 від 25.12.2015)

Федорець Д.Д. (довіреність № 19-270 від 25.12.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Центренерго" (далі - ПАТ "Центренерго") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" (далі - ПАТ "Донбасенерго"): 11 682 478,43 грн. попередньої оплати за контрактом від 02.09.2014 № 212 (далі - Контракт); 2 504 201,72 грн. пені за порушення строків поставки; 9 515 282,22 грн. пені за недопоставлений товар, а всього 23 701 962,37 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за контрактом № 212 від 02.09.2014 в частині повної та своєчасної поставки товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2015 у справі № 910/15549/15 позов задоволено повністю, стягнуто з публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" на користь публічного акціонерного товариства "Центренерго" 11 682 478,43 грн. попередньої оплати; 2 504 201,72 грн. пені за порушення строків поставки товару; 9 515 282, 22 грн. пені за недопоставлений товар та 73 080 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2015 у справі № 910/15549/15 без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.01.2016 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 23.07.2015 у справі № 910/15549/15 скасовано частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені за порушення строків поставки в сумі 2 504 201 грн. 72 коп. та пені за недопоставлений товар в сумі 9 515 282 грн. 22 коп., в цій частині справу № 910/15549/15 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. Направляючи справу на новий розгляд, колегія суддів зазначила, що наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі товару не є єдиними належними та допустимими доказами підтвердження факту поставки певної кількості товару у певний визначений у часі момент. Такими доказами, зокрема, можуть бути товаротранспортні документи (накладні) тощо. Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначила, що судами попередніх інстанцій не встановлено обставин існування заявок поставки товару на наступний календарний місяць із зазначенням кількості запланованого до поставки товару та станції призначення вантажоотримувача.

За результатами повторного автоматичного розподілу справу № 910/15549/15 передано на розгляд судді Турчина С.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.02.2016 суддею Турчин С.О. справу № 910/15549/15 прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду на 03.03.2016.

03.03.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення по справі, у яких позивач зазначив, що письмові заявки із зазначенням кількості запланованого до поставки товару та станції призначення вантажоотримувача позивачем відповідачу не направлялись, оскільки не було необхідності у таких заявках.

03.03.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.016 розгляд справи відкладено на 22.03.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

18.03.2016 через відділ діловодства від відповідача надійшли письмові пояснення по справі. У поданих поясненнях відповідач зазначає, що фактично позивач отримав весь обсяг товару у строк, встановлений контрактом, товар було перевірено за якістю та кількістю за участю сторін та SGS, а також у встановлений строк - вересень-жовтень 2014 року, а тому відповідач заперечує проти вимог про стягнення пені за порушення строків поставки товару. Також відповідач у письмових поясненнях заперечив проти вимог про стягнення пені за не поставку товару, зазначивши, що поставка не була здійснена у зв'язку з відсутністю попередньої оплати.

22.03.2016 до початку судового засідання через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру пені на 90% від суми, яку суд визнає належною до сплати.

У судовому засіданні 22.03.2016 представники позивача підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечили, надали усні пояснення по суті спору та по суті заяви про зменшення розміру пені.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, враховуючи встановлені статтею 69 ГПК України строки вирішення спору, в судовому засіданні 22.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.09.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "ДОНБАСЕНЕРГО" (далі - продавець) та Публічним акціонерним товариством "Центренерго" (далі - покупець) укладено контракт № 212 (далі - Контракт), відповідно до п. 1.1 якого, продавець зобов'язується продати, а покупець купити вугілля марки Т, ввезений на митну територію України по коду відповідно до УКТ ЗЕД 2701 19 00 00 (далі - товар), на умовах, вказаних у Контракті.

Відповідно до п. 1.2 Контракту, загальна кількість товару, який поставляється орієнтовно складає 110 000 метричних тон (+/- 10%).

Згідно з п.1.3 Контракту, поставка товару продавцем здійснюється за період: вересень - грудень 2014 р.

Відповідно до п.1.4 Контракту, поставка товару здійснюється партіями товару, розмір партії товару визначається сторонами в додатках до Контракту, які є невід'ємними частинами даного Контракту.

Відповідно до п. 2.1 Контракту, марка, кількість, якість товару, який поставляється по даному Контракту і терміни його поставки, наведені в Додатках, які є невід'ємною частиною даного Контракту.

Пунктом 2.3 Контракту сторонами погоджено, що за результатами проведеного отримання товару за кількістю та якістю сторони оформляють і підписують Акт прийому-передачі парті товару. Акт прийому-передачі партії товару підписується сторонами протягом 10 календарних днів від дати прибуття партії товару на станцію призначення вантажоотримувача.

Поставка товару проводиться залізничним транспортом, партіями, насипом, у відкритих, технічно справних, очищених від залишків раніше перевезеного вантажу, залізничних напіввагонах із застосуванням необхідних заходів проти замерзання вантажу за мінусових температур. Реквізити вантажоотримувача зазначаються у заявках покупця, заздалегідь узгоджених з продавцем, або у додатках до Контракту, а також інструкції із заповнення залізничних накладних (пункт 3.1 Контракту).

Відповідно до п. 3.2 Контракту, до 15 числа поточного місяця покупець зобов'язаний надіслати продавцю по електронній пошті заявку на наступний календарний місяць із зазначенням кількості запланованого до поставки товару, станції призначення вантажоотримувача.

Положеннями п. 4.7 Контракту встановлено, що враховуючи, що предметом даного Контракту є поставка імпортного товару, гривневий еквівалент фактичної вартості якого залежить від обмінного курсу гривні до долара США, сторони встановили, що для розрахунку фактичної вартості поставленої партії товару по Контракту в національній валюті України, з ціллю її фіксації в акті прийому-передачі партії товару, а також для здійснення покупцем платежу за товар , - використовується середній курс продажу (ask) долара за гривню, встановлений на УМБВР в останній фінансовий (робочий день), що передує дню здійснення покупцем передоплати за таку партію товару.

Умовами пункту 5.2 Контракту передбачено, що оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на рахунок продавця на підставі рахунків продавця і розрахунку суми платежу з урахуванням положень пунктів 4.7, 5.3 Контракту.

Крім оплати товару, відповідно до п. 5.3 Контракту, покупець компенсує продавцю фактичні затрати, понесені при поставці товару: за перевезення товару від залізничної станції-переходу кордону України до залізничної станції вантажоотримувача. Компенсація проводиться на підставі виставленого продавцем рахунку і детальної розшифровки фактично понесених затрат; обов'язкових платежів і послуг з митного оформлення товару в Україні. Компенсація проводиться на підставі виставленого продавцем рахунку і копій підтверджуючих документів, завірених належним чином; обов'язкових платежів, пов'язаних з купівлею валюти, відкриттям та виконанням акредитиву. Компенсація проводиться на підставі виставленого продавцем рахунку і копій підтверджуючих документів, завірених належним чином; за проведення інспекції міжнародною лабораторією (SGS) на станції вантажоотримувача. Компенсація проводиться на підставі виставленого продавцем рахунку і копій підтверджуючих документів, завірених належним чином.

Датою поставки партії товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару (пункт 6.2 Контракту).

Згідно з п. 8.3 Контракту, у випадку порушення строків поставки та/або об'ємів поставки продавець оплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % вартості невідвантаженого в строк та/або недопоставленого товару за кожен день прострочення поставки.

Контракт набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2014 або до виконання сторонами зобов'язань, визначених Контрактом (пункт 11.5 Контракту).

02.09.2014 сторонами було погоджено та підписано Додаток № 1 до Контракту (далі - Додаток № 1), за умовами якого:

- реквізити вантажоотримувача: Зміївська ТЕС; період відвантаження: вересень 2014 року; період поставки вересень - жовтень 2014 року; кількість вугілля марки Т до відвантаження - 30 000 тон (+/-10%) (підпункти 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3 пункту 2.1 Додатку № 1).

- реквізити вантажоотримувача: Трипільська ТЕС; період відвантаження: вересень 2014 року; період поставки вересень - жовтень 2014 року; кількість вугілля марки Т до відвантаження - 70 000 тон (+/-10%) (підпункти 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 пункту 2.2 Додатку № 1);

Даний Додаток є невід'ємною частиною Контракту № 212 від 02.09.2014.

На виконання умов Договору позивач перерахував відповідачу суму попередньої оплати за товар у розмірі 82 876 961,60 грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями: № 4524 від 04.09.2014 на суму 27 266 085 грн., № 4603 від 11.09.2014 на суму 28 503 090 грн., №4692 від 19.09.2014 на суму 4 403 220 грн.; № 4890 від 03.10.2014 на суму 2 325 769,25 грн.; № 4969 від 08.10.2014 на суму 4 300 000 грн.; № 5057 від 15.10.2014 на суму 2 012 570,35 грн., № 5238 від 29.10.2014 на суму 14 066 227 грн.

На виконання умов контракту відповідач здійснив поставку товару у кількості 49 436,25 тонн загальною вартістю 67 639 306,83 грн., що підтверджується актами приймання-передачі вугільної продукції: від 03.12.2014 №212-1; від 03.12.2014 №212-2; від 03.12.2014 №212-3; від 04.12.2014 №212-4; від 04.12.2014 №212-5; від 04.12.2014 №212-6; від 04.12.2014 №212-7; від 04.12.2014 №212-8; від 04.12.2014 №212-9; від 04.12.2014 №212-10; від 04.12.2014 №212-11; від 05.12.2014 №212-12; від 05.12.2014 №212-13; від 05.12.2014 №212-14; від 05.12.2014 №212-15; від 05.12.2014 №212-16; від 05.12.2014 №212-17; від 05.12.2014 №212-18; від 05.12.2014 № 212-19; від 05.12.2014№212-20; від 05.12.2014 №212-21; від 05.12.2014№212-22; від 05.12.2014 №212-23; від 05.12.2014 №212-24; від 08.12.2014 №212-25; від 08.12.2014 №212-26; від 08.12.2014 №212-27; від 08.12.2014 №212-28; від 08.12.2014 №212-29; від 08.12.2014 №212-30; від 08.12.2014 №212-31; від 08.12.2014 №212-32; від 08.12.2014 №212-33; від 08.12.2014№212-34; від 08.12.2014 №212-35; від 08.12.2014 №212-36; від 08.12.2014 №212-37; від 09.12.2014 №212-38; від 09.12.2014 №212-39; від 09.12.2014 №212-40; від 09.12.2014№212-41; від 09.12.2014 №212-42; від 09.12.2014№212-43; від 09.12.2014 №212-44; від 09.12.2014 №212-45; від 09.12.2014 №212-46; від 09.12.2014 №212-47; від 09.12.2014 №212-48; від 09.12.2014 № 212-49; від 09.12.2014 №212-50; від 10.12.2014 №212-51; від 10.12.2014 № 212-52; від 10.12.2014 №212-53; від 10.12.2014 № 212-54; від 11.12.2014 №212-55; від 11.12.2014 № 212-56; від 11.12.2014 №212-57; від 11.12.2014 №212-58; від 11.12.2014 №212-59; від 11.12.2014 №212-60; від 11.12.2014 №212-61; від 12.12.2014 №212-62; від 19.12.2014 №212-63; від 19.12.2014 №212-64; від 19.12.2014 №212-65; від 19.12.2014 №212-66; від 19.12.2014 №212-67; від 19.12.2014 №212-68; від 19.12.2014 №212-69.

Крім того, факт поставки відповідачем позивачу товару у кількості 49 436,25 тонн підтверджується також залізничними накладними №№ AC 173122, AX 175727, АП 962192, AX 175846, АП 962194, АХ 175832, АХ 175833, АХ 175834, АУ 129164, АГІ 962195, АП 962197, AC 529675, AC 526638, AC 529637, AX 175673, AC 173123, AC 173118, AC 173039, AC 173038, AC 173035, AX 175712, AX 175692, AX 175718, АУ 129163, AC 529624, AП 962164, АП 962191, АУ 129188, АУ 129187, АХ 175757, АУ 129186, АХ 175747, АУ 129199, АУ 129198, АХ 175803, АХ 175805, АХ 175804, АП 962193, АХ 175788, АС 529629, AC 529628, АУ 129241, АУ129242, АУ 129270, АУ 129272. АУ 129271, АУ 129273, АУ 129274, АП 962196, належним чином засвідчені копії яких долучені до матеріалів справи.

За твердженням позивача, відповідачем недопоставлено 40 563,75 тонн та порушено строки поставки товару.

Вказаний об'єм розрахований наступним чином: 30 000 тонн (Зміївська ТЕС) + 70 000 тонн (Трипільська ТЕС) = 100 тонн - 10% (допустима похибка) = 90 000 тонн (запланований об'єм згідно додатку №1 до контракту); 49 436,25 тонн - об'єм поставленого товару; 90 000 тонн - 49 436,25 тонн = 40 563, 75 тонн.

24.04.2015 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою №8-0412133, якою просив у семиденний строк сплатити штрафні санкції та повернути суму попередньої оплати.

У відповідь на вказаний лист відповідач листом від 28.05.2015 р. №01-1.1/01984 (вх.350-1/22 від 03.06.2015 р.) зазначив про те, що застосування штрафних санкцій до Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" є необґрунтованим та таким, що не відповідає умовам контракту, оскільки пропуску строку поставки не відбулось.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом просив стягнути з відповідача 11 682 478,43 грн. попередньої оплати за непоставлений товар, а також пеню за непоставлений товар та за порушення строків поставки товару.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.01.2016, справу № 910/15549/15 направлено на новий розгляд в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені за порушення строків поставки в сумі 2 504 201 грн. 72 коп. та пені за недопоставлений товар в сумі 9 515 282 грн. 22 коп.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи вказівки Вищого господарського суду України, наведені у постанові від 25.01.2016 та які зумовили скерування справи на новий розгляд, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як зазначалось вище, відповідачем поставлено, а позивачем прийнято 49 436,25 тонн вугільної продукції вартістю 67 639 306,83 грн., що підтверджується актами приймання-передачі вугільної продукції та залізничними накладними.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.1.2 та 2.2.2 Додатку № 1 до Контракту сторонами погоджено період відвантаження - вересень 2014, період поставки - вересень -жовтень 2014 року.

Згідно з ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

На виконання умов договору відповідачем було поставлено позивачу вугілля кількістю 49 436,25 тонни, що підтверджується підписаними актами приймання-передачі вугільної продукції та залізничними накладними.

Відповідно до ст.613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Положеннями п. 2.2.3 Контракту встановлено, що міжнародна лабораторія (SGS) спільно з уповноваженим представником продавця і представником покупця проводить спільну інспекцію якості та кількості партії товару на станції призначення, за результатами якої випускається сертифікат.

За результатами проведеного отримання товару за кількістю та якістю сторони оформляють і підписують Акт прийому-передачі партій товару. Акт прийому-передачі партії товару підписується сторонами протягом 10 календарних днів від дати прибуття партії товару на станцію призначення вантажоотримувача.

Направляючи справу на новий розгляд в частині стягнення пені за порушення строків поставки, колегія суддів Вищого господарського суду міста Києва зазначила, що наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі товару не є єдиними належними та допустимими доказами підтвердження факту поставки певної кількості товару у певний визначений у часі момент. Такими доказами, зокрема, можуть бути товаротранспортні документи (накладні) тощо.

Суд, дослідивши надані сторонами залізничні накладні, встановив, що поставка товару у кількості 49 436,25 тонн відбулась у період вересень -жовтень 2014 року (відбиток станції призначення), та у період вересень -жовтень 2014 позивач фактично отримав 49 436,25 тонн вугільної продукції.

Більше того, на виконанням мов Контракту, товар у кількості 49 436,25 тонн було перевірено за кількістю та якістю міжнародною лабораторією (SGS) у період вересень -жовтень 2014 року, про що складені відповідні сертифікати, належним чином засвідчені копії яких долучені до матеріалів справи.

Зі змісту вказаних сертифікатів SGS вбачається, що перевірка товару по кількості та якості проводилася на території структурного підрозділу позивача.

Таким чином, на виконання вимог постанови Вищого господарського суду України, судом досліджені товаротранспортні документи (залізничні накладні), а також сертифікати міжнародної лабораторії SGS, та встановлено, що фактично позивач отримав товар у кількості 49 436,25 тонн у період вересень -жовтень 2014 року.

Як вбачається зі змісту Контракту №212, останнім не визначений чіткий порядок підписання Актів приймання-передачі товару, а тільки встановлено, що вони підписуються сторонами після перевірки товару за кількістю та якістю, протягом 10 календарних днів від дати прибуття партії товару на станцію призначення вантажоотримувача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що і на позивача покладений обов'язок щодо своєчасного підписання Актів приймання-передачі вугільної продукції.

Враховуючи те, що залізничні накладні та сертифікати SGS підтверджують фактичну передачу відповідачем позивачу 49 436,25 тонн вугільної продукції у період вересень -жовтень 2014 року, а обов'язок з підписання актів приймання-передачі продукції покладений також і на позивача, матеріали справи не містять доказів, що прострочення підписання Актів приймання-передачі вугільної продукції відбулося саме з вини відповідача, а не з вини позивача, суд дійшов висновку, що поставка товару відбулась у кількості 49 436,25 тонн відбулась у період вересень -жовтень 2014 року, а тому вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 2 504 201,72 грн. за порушення строків поставки є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При цьому, суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що Акти приймання-передачі товару є документами, що стосуються товару у розумінні ст. 662 ЦК України, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 662 ЦК України, продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Так, Розділом 7 Контракту сторони передбачили, що протягом 2 робочих днів від дати відвантаження партії товару, продавець передає покупцю наступну інформацію по електронному зв'язку: електронний реєстр відвантаження, сертифікат якості, виданий незалежною міжнародною лабораторією SGS. Товаросупровідні документи, підписані або завірені уповноваженими представниками продавця, засвідчені печаткою і передані по електронному зв'язку, мають юридичну силу до моменту підтвердження оригіналами.

Таким чином, зі змісту Контракту вбачається, що сторонами визначений перелік документів, які відповідач передає позивачу, Акта приймання-передачі до таких документів не відноситься, навпаки, обов'язок з підписання Акта приймання-передачі покладений п. 2.3 Контракту на обох сторін. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що акти приймання-передачі за своєю суттю не є тим документом, що стосується товару, а є документом первинного бухгалтерського обліку, який фіксує здійснення господарської операції.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 504 201,72 грн. за порушення строків поставки товару.

Що стосується вимоги заявленої позивачем про стягнення з відповідача 9 515 282,22 грн. пені за недопоставлений товар, то суд зазначає наступне.

За твердженням позивача, відповідачем недопоставлено 40 563,75 тонн та порушено строки поставки товару.

Вказаний об'єм позивачем розрахований наступним чином: 30 000 тонн (Зміївська ТЕС) + 70 000 тонн (Трипільська ТЕС) = 100 тонн - 10% (допустима похибка) = 90 000 тонн (запланований об'єм згідно додатку №1 до контракту); 49 436,25 тонн - об'єм поставленого товару; 90 000 тонн - 49 436,25 тонн = 40 563, 75 тонн.

1296,00 грн. (ціна однієї тони) *40563,75 грн. = 52 570 620,00 грн. - вартість недопоставленого товару.

Таким чином, позивачем, на підставі п. 8.3 Контракту, нараховано пеню у розмірі 9 515 282,22 грн. на суму 52 570 620,00 грн. за період з 01.11.2014 по 30.04.2015.

Так, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач, крім іншого, зазначає що відповідно до п. 3.2 Контракту, до 15 числа поточного місяця покупець зобов'язаний надіслати продавцю по електронній пошті заявку на наступний календарний місяць із зазначенням кількості запланованого до поставки товару, станції призначення вантажоотримувача. Оскільки відповідач не отримав заявок від позивача на поставку вугільної продукції у кількості 40 563,75 тонн, то відповідно тому і не було поставлено товар.

Однак, суд не погоджується із зазначеним твердженням відповідача з огляду на те, що умовами Контракту сторони узгодили, що строк марка, кількість, якість товару, що поставляються по даному Контракту, наведені у Додатках, які є невід'ємною частиною Договору.

Оскільки сторони погодили та підписали Додаток № 1 до Контракту, в якому визначили кількість товару, що має бути поставлена відповідачем, то посилання відповідача на відсутність заявок як підставу невиконання ним свого обов'язку щодо поставки 40 563,75 тонн вугільної продукції є безпідставними та необґрунтованими.

Проте, дослідивши умови Контракту № 212, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як зазначалось вище, положенням п. 5.2 Контракту передбачено, що оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на рахунок продавця на підставі рахунків продавця і розрахунку суми платежу з урахуванням положень пунктів 4.7, 5.3 Контракту.

Умовами п. 4.7 Контракту встановлено, що враховуючи, що предметом даного Контракту є поставка імпортного товару, гривневий еквівалент фактичної вартості якого залежить від обмінного курсу гривні до долара США, сторони встановили, що для розрахунку фактичної вартості поставленої партії товару по Контракту в національній валюті України, з ціллю її фіксації в акті прийому-передачі партії товару, а також для здійснення покупцем платежу за товар , - використовується середній курс продажу (ask) долара за гривню, встановлений на УМБВР в останній фінансовий (робочий день), що передує дню здійснення покупцем передоплати за таку партію товару.

Таким чином, проаналізувавши зазначені умови договорів, а також враховуючи той факт, що за поставлену партію товару у розмірі 49 436,25 тонн позивачем була здійснена попередня оплата, суд дійшов висновку, що між сторонами погоджені умови саме про попередню оплату товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом враховано, що заявляючи вимоги про стягнення 11 682 478,43 грн., позивач посилався саме на приписи ч. 2 ст. 693 ЦК України та заявляв про повернення суми попередньої оплати.

Абзацом 2 ч.1 ст. 693 ЦК України встановлено, що у разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, за товар у кількості 40 563,75 тонн, який непоставлений відповідачем, позивач здійснив попередню оплату частково на суму 11 682 478,43 грн.

Таким чином, враховуючи умови Контракту та положення чинного законодавства України, позивач повинен був здійснити поставку на суму 11 682 478,43 грн., при цьому, відповідач має право не здійснювати поставку вугільної продукції за яку відповідачем не було здійснено попередньої оплати.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення пені за не поставку товару є обґрунтованими в частині нарахування пені за період з 01.11.2014 по 30.04.2015 (період, визначений позивачем) на суму 11 682 478,43 грн.

За розрахунком суду, розмір пені за недопоставлений товар складає 2 114 528,60 грн.

22.03.2016 від відповідача надійшло клопотання про зменшення пені на 90% від суми, яку суд визнає належною до сплати.

Вказане клопотання мотивоване тим, що Контракт № 212 від 02.09.2014 укладався відповідачем у виключних та надзвичайних обставинах, з метою недопущення тяжких наслідків для позивача, відповідач, укладаючи Контракт № 212 від 02.09.2014 діяв за відсутності власної комерційної вигоди, оскільки ціна реалізації вугілля відповідачем позивачу фактично дорівнювала ціні закупівлі вугілля. Також відповідач зазначає, що перебуває у важкому фінансовому стані, а матеріали справи не містять доказів настання у позивача негативних наслідків у зв'язку з недопоставкою товару.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого Господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

При цьому при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку, слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

В чинному законодавстві відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка доказам, якими заявник обґрунтовує клопотання про зменшення неустойки.

Судом при розгляді клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій враховано, що:

- Контракт № 212 від 02.09.2014 укладався з відповідачем у виключних обставинах з метою недопущення тяжких наслідків для позивача;

- Позивач та відповідач належать до державного сектору економіки;

- за Контрактом №212 від 02.09.2014 постачався імпортований товар - вугілля, який відповідач отримує за зовнішньоекономічним контрактом;

- ціна реалізації відповідачем вугілля позивачу фактично дорівнювала ціні закупівлі товару відповідачем за зовнішньоекономічним контрактом (ціна реалізації тонни вугілля позивачу - 80,00 доларів США, ціна закупівлі тонни вугілля - 79,7 доларів США.

Водночас судом враховано, що позивач не довів наявність понесених ним збитків саме за порушення відповідачем зобов'язань за Контрактом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення пені та визнає доцільним зменшення розміру пені, яка підлягає до стягнення з відповідача на 50% від визнаної обґрунтованою судом пені за недопоставку товару, тобто від 2 114 528,60 грн.

Таким чином, суд визнає правомірним та обґрунтованим зменшення пені до 1 057 264,30 грн.

Судові витрати по справі, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2015 р. та постанова Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015 залишені в силі в частині стягнення попередньої оплати у розмірі 11 682 478,43 грн., а судом задоволені вимоги про стягнення пені у розмірі 1 057 264,30 грн., то фактично позов задоволено всього на суму 12 739 742,73 від заявленої 23 701 962, 37 грн.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 39 280,31 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в частині стягнення пені за порушення строків поставки в сумі 2 504 201,72 грн. та пені за недопоставлений товар за Контрактом № 212 від 02.09.2014 в сумі 9 515 282,22 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДОНБАСЕНЕРГО" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 34А, код 23343582) на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 1, код 22927045) 1 057 264,30 грн. пені. та 39 280,31 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 25.03.2016.

Суддя С.О. Турчин