ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.03.16р. Справа № 904/694/16
За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Днепроспецремонт", смт.Ювілейне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

до публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м.Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання - помічник судді Лисаченко В.С.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність від 20.01.2016р. за вих.№б/н;

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність від 10.12.2015р. за вих.№ББУ/ПУ216/СЛ/15.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Днепроспецремонт", смт.Ювілейне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м.Павлоград, Дніпропетровська область (далі по тексту - відповідач) про стягнення 5466795,11грн. (з яких 4873894,80грн. основної заборгованості; 468440,97грн. пені; 31951,86грн. трьох відсотків річних; 92507,48грн. інфляційних втрат) на підставі договору №1364-ПУ-УМТС.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви від 29.01.2016р. за вих.№б/н ухвалою суду від 10.02.2016р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 10.03.2016р.

Суд розгляд справи відкладав з 10.03.2016р. на 22.03.2016р.;

Суд оголошував перерву з 22.03.2016р. до 24.03.2016р.; з 24.03.2016р. 11год. 00хв. до 24.03.2016р. 14год. 00хв.

22.03.2016р. від позивача отримано клопотання про витребування доказів, а саме:

- оригінали листів, які позивач в копіях долучив до матеріалів справи;

- штатний розклад за період з 01.10.2015р. по 30.11.2015р.;

Крім того, позивач просив суду викликати до суду співробітників відповідача для дачі пояснень по суті позовних вимог.

Відповідач питання про витребування документів від відповідача віддав на розсуд суду.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 24.03.2016р.

Відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 24.03.2016р.

24.03.2016р. представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів, а саме оригінали листів адресовані позивачем відповідачу.

24.03.2016р., а саме під час перерви в судовому засіданні, через канцелярію суду отримано клопотання позивача про здійснення фіксування судового процесу. В судовому засіданні представник позивача звернувся з клопотанням про залишення без розгляду клопотання про здійснення фіксування судового процесу.

Отже, клопотання позивача про здійснення фіксування судового процесу залишено без розгляду.

Витребування доказу є правом, а не обов'язком суду.

Суд відмовив в задоволенні клопотання позивача про витребування додаткових доказів та відмовив в задоволенні клопотання відповідача про витребування додаткових доказів.

Позиція суду ґрунтується на тому, що листи, які сторони просять суд витребувати один у одного в копіях наявні в матеріалах справи, наявність даних листів в оригіналах сторони не заперечують.

Крім того, обставини на підставі яких позивач обґрунтовує свої позовні вимоги підтверджено іншими доказами і суд не вбачає потреби у додаткових доказах.

Докази, які просить суд витребувати у позивача відповідач не можуть бути підставою для звільнення останнього від відповідальності і не є такими, що можуть спростувати обставини на які посилається позивач у позовній заяві.

24.03.2016р. повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення на заперечення позивача проти відзиву відповідача та позовні вимоги заперечує у повному обсязі просить суд провадження припинити, у зв'язку з відсутністю предмета спору.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 24.03.2016р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Днепроспецремонт" (далі по тексту - позивач) та публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі по тексту - відповідач) укладено договір №1364-ПУ-УМТС (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого в порядку і на умовах, передбачених даним договором, підрядник зобов'язується своїми силами та на власний ризик виконати, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити наступні роботи:

- зняття та перенос (далі по тексту - роботи) ґрунтового покриття на участку рекультивації шахти "Благодатна" ПСП "ШУ ім. Героїв Космоса" (далі по тексту - об'єкт) у відповідності до умов даного договору.

Пунктом 1.2 договору визначено, що роботи, передбачені даним договором, повинні бути виконані у суворій відповідності з Технічним завданням (Додаток №1), кошторисною документацією, яка є невід'ємною частиною даного договору, а також Робочим проектом землеустрою по зняттю та перенесенню ґрунтового покриву (плодючого слоя ґрунту) на участку рекультивації земель, порушених в результаті підземних робіт шахти "Благодатна" ПСП "ШУ ім. Героїв Космоса" ПАТ "ДТЕК Павлоградуголь" (далі по тексту - Робочий проект) на території Вербської сільської ради Дніпропетровської області, виконаним ТОВ "АГРОВЕКТОР ПЛЮС".

Місце виконання робіт: гірний відвід шахти "Благодатна" ПСП "ШУ ім. Героїв Космоса" ПАТ "ДТЕК Павлоградвуголь" на території Вербської сільської ради Дніпропетровської області (пункт 1.3 договору).

Пунктом 4.1 договору визначено, що приймання виконаних робіт здійснюється сторонами щомісячно за Актами приймання виконаних підрядних робіт (Форма КБ-2в), довідкам про вартість виконаних підрядних робіт (Форма КБ-3), які підписуються повноважними представниками обох сторін.

Акт приймання виконаних підрядних робіт (Форма КБ-2в) та довідку про вартість виконаних підрядних робіт (Форма КБ-3) підрядник надає замовнику не пізніше 2 (другого) числа місяця наступного за місяцем в якому виконуються роботи.

Пунктом 4.2 договору визначено, що по закінченню виконаних робіт на об'єкті, комісією, яка складається з уповноважених представників замовника та підрядника, здійснюється перевірка виконаних підрядних робіт, за результатами якої оформляється акт приймання виконаних підрядних робіт.

Повноваження кожного представника підрядника, який бере участь в прийманні робіт та/або складанні актів згідно пунктів 4.1, 4.2 договору, повинні бути підтверджені відповідною довіреністю, яка оформлена у відповідності до діючого законодавства України.

Пунктом 5.1 договору визначено, що вартість робіт за договором узгоджується сторонами у договірній ціні, яка є невід'ємною частиною даного договору, і складає 7056926,40грн. в тому числі НДС - 20% - 1176154,40грн. Вартість робіт визначається у відповідності з ДСТУ Б Д 1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва".

Пунктом 5.4 договору визначено, що оплата робіт здійснюється замовником щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника протягом п'яти робочих днів з 60 календарного дня з дати підписання сторонами акту приймання виконаних підрядних робіт (Форма КБ-2в), довідки про вартість виконаних підрядних робіт (Форма КБ-3) і виставлення рахунку підрядником.

Даний договір вступає в силу в день підписання обома сторонами та діє до 31.12.2015р., а у випадку неналежного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобов'язань - до повного їх виконання (пункт 9.1 договору).

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач у повному обсязі виконав підрядні роботи у липні, серпні та вересні 2015 року, що підтверджується відповідними документами, які підписано сторонами договору, а саме:

Документи, що підтверджують виконання робіт у липні 2015 року:

1. Акт №П1-07-15 приймання виконаних будівельних робіт за липень 2015 року від 28.07.2015 року на загальну суму 1797654,00грн.

2. Відомість ресурсів (до акту прийманні №П1-07-15) від 28.07.2015р.

3. Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за липень 2015 року від 28.07.2015р. на суму 1797654,00грн.

4. Рахунок-фактура №4 від 28.07.2015р.

5. Акт №П1-09-15 корегування виконаних будівельних робіт у липні 2015 року за вересень 2015 року від 23.09.2015р. на суму -187209,60грн.

Отже, у липні 2015 року підрядних робіт виконано на загальну суму 1610444,40грн.

Документи, що підтверджують виконання робіт у серпні 2015 року:

1. Акт №П1-08-15 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2015 року від 27.08.2015 року на загальну суму 3188400,00грн.

2. Відомість ресурсів (до акту прийманні №П1-08-15) від 27.08.2015р.

3. Розрахунок №1-2 загальновиробничих витрат до акту №П1-08-15 від 27.08.2015р.

4. Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за серпень 2015 року від 27.08.2015р.

5. Договірна ціна від 27.08.2015р.

6. Рахунок-фактура №4 від 27.08.2015 року на суму 3188400,00грн.

7. Акт №П2-09-15 корегування виконаних будівельних робіт у серпні 2015 року за вересень 2015року від 23.09.2015р. на суму -832544,40грн.

Отже, у серпні 2015 року підрядних робіт виконано на загальну суму 2355855,60грн.

Документи, що підтверджують виконання робіту вересні 2015 року:

1. Акт №П1-10-15 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2015 року від 08.10.2015 року на загальну суму 907594,80грн.

2. Відомість ресурсів (до акту прийманні №П1-10-15) від 08.10.2015р.

3. Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за жовтень 2015 року від 08.10.2015р.

4. Рахунок-фактура №1 від 06.10.2015р.

Отже, у вересні 2015 року підрядних робіт виконано на загальну суму 907594,80грн.

Листом від 07.10.2015р. за вих.№18/2325 про призупинення ведення робіт відповідач просив позивача тимчасово призупинити ведення робіт з 07.10.2015р.

Позивачем на адресу відповідача направлено претензію за вих.№90 від 17.11.2015р. та претензію за вих.№250 від 29.12.2015р. з вимогою погашення заборгованості за договором.

Доказом направлення вказаних претензій на адресу відповідача є листи з описом вкладень, фіскальні чеки та рекомендоване повідомлення про отримання відповідачем відправлень позивача.

Відповідачем претензію залишено без відповіді та задоволення.

Враховуючи, що досудовий порядок вирішення спору не дав бажаних результатів позивач звернувся до господарського суду з даною позовною заявою.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

Крім того, відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист, надав відзив на позов в якому повідомив наступне.

Виконуючи укладений між сторонами договір позивач допустив порушення його умов, а саме строків виконання робіт.

Відповідач зазначає, що станом на 25.02.2016р. прострочка виконання робіт, починаючи з 01.11.2015р. складає 117 днів.

Відповідач посилається на пункт 5.5 укладеного між сторонами договору, однак цитує його частково і стверджує, що у разі порушення підрядником зобов'язань за договором замовник вправі направити підряднику розрахунок штрафних санкцій та правомірно затримати оплату за виконані роботи до сплати штрафних санкцій.

Відповідач посилаючись на пункти 7.2.1 та 7.2.2 договору нарахував позивачу штраф та пеню на загальну суму 4481148,26грн.

Відповідач звертає увагу, що 26.02.2016р. на адресу позивача, у відповідності до пункту 5.5 договору, направлено вимогу №3/571 про сплату штрафних санкцій у п'ятиденний строк з дня відправлення.

Станом на 03.03.2016р. штрафні санкцій не сплачено.

Відповідач наголошує, що у відповідності до пунктів 5.5, 5.6 договору останній застосував до позивача оперативно-господарську санкцію на суму 4481148,26грн. про що підряднику було направлено повідомлення №1-3/637 від 04.03.2016р.

Відповідач наголошує, що застосувані оперативно-господарської санкції, які не сплатив підрядник, погашено з сум, які підлягають перерахуванню підряднику.

Отже, відповідач зазначає, що грошове зобов'язання на суму 4481148,26грн., яке позивач вважає простроченим, в результаті застосування оперативно-господарської санкції на суму 4481148,26грн., у відповідності до умов договору, є отриманими із сум, що належні до виплати позивачеві та не можуть бути простроченими грошовими зобов'язаннями.

Станом на 09.03.2016р. сума оперативно-господарських санкцій становить 4939898,48грн.

Прострочка виконання зобов'язання, починаючи з 01.11.2015р. по 09.03.2016р. складає 120 днів.

Разом штраф та пеня складає 4939848,48грн., що більше, ніж заборгованість за договором.

Повідомлення про застосування оперативно-господарської санкції на суму 4939848,48грн. було направлено на адресу позивача 09.03.2016р.

Таким чином, у відповідача, в результаті застосування оперативно-господарської санкції відсутня прострочена грошова заборгованість, а отже відсутній предмет спору.

Позивач надав заперечення на відзив відповідача та повідомив наступне.

Повідомлення про призупинення робіт відповідач направив в той час, коли строк виконання зобов'язань з оплати вартості частини виконаних робіт за договором настав.

Позивач припинив виконання робіт на вимогу замовника 08.10.2015р., а не 30.10.2015р., як зазначає представник відповідача.

Отже, призупинивши виконання робіт з 08.10.2015р., позивач діяв у суворій відповідності до умов договору та за вказівкою відповідача.

Позивач вважає, що оперативно-господарські санкції відповідачем застосовано неправомірно.

Відповідач вказує, що лист від 07.10.2015р. не є належним доказом призупинення робіт, так як підписаний неповноважною особою.

Отже, позивач є прострочившим боржником відповідача.

Лист позивача №192 від 15.10.2015р. на ім'я ОСОБА_3 є свідченням односторонньої відмови від договору та взятих на себе зобов'язань.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем на вимогу суду в судове засідання та заслухавши повноважного представника позивача та відповідача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у розмірі 4873894,80грн., слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Факт отримання відповідачем робіт підтверджується матеріалами справи, а саме Актами приймання виконаних підрядних робіт (Форма КБ-2в) та довідками про вартість виконаних підрядних робіт (Форма КБ-3), які підписано представниками обох сторін.

Зобов'язання відповідача, щодо оплати за отримані роботи передбачено умовами договору та нормами законодавства.

З огляду на положення пункту 5.4 договору, строк оплати робіт за спірний період є таким, що настав.

Доказів оплати робіт в сумі 4873894,80грн. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Дослідивши заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву господарський суд наголошує, що на виконання умов укладеного між сторонами договору позивач виконав підрядні роботи у липні, серпні та вересні 2015 року, що підтверджується відповідними документами, які підписано сторонами договору, а відповідач посилається на пункти договору та нараховує позивачу штраф та пеню обґрунтовуючи свої дії порушенням з боку позивача строків виконання робіт.

Відповідач вказав, що прострочка виконання робіт починається з 01.11.2015р., однак позивач підрядні роботи виконав у липні, серпні та вересні 2015 року, тобто до дати з якої відповідач починає рахувати прострочення.

Відповідач не заперечує складення останнім листа від 07.10.2015р. за вих.№18/2325 про призупинення ведення робіт в якому просив позивача тимчасово призупинити ведення робіт з 07.10.2015р., однак вже після вказаної саме відповідачем дати, а саме з 01.11.2015р. починає рахувати прострочення їх виконання.

Відповідач звертає увагу, що 26.02.2016р. на адресу позивача, у відповідності до пункту 5.5 договору, направлено вимогу №3/571 про сплату штрафних санкцій у п'ятиденний строк з дня відправлення.

Тобто, вимогу про сплату нарахованих відповідачем штрафних санкцій останній направив позивачу лише 26.02.2016р., тобто після порушення провадження у справі.

Повідомлення №1-3/637 від 04.03.2016р. про застосування до позивача оперативно-господарської санкції на суму 4481148,26грн., також датовано після порушення провадження у справі.

Господарський суд оцінює дії відповідача такими, що спрямовані на уникнення відповідальності, обставини на які відповідач посилається у відзиві на позовну заяву господарським судом визнано необґрунтованими та такими, що не беруться судом до уваги.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1. ст. 837 Цивільного кодексу України).

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч. 1. ст. 843 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

В ч. 2 ст. 853 Цивільного кодексу України зазначено про те, що замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено у ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 252 Цивільного кодексу України визначено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Пунктом 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Пунктом 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

До уваги. Господарським судом перерахунок інфляційних втрат здійснено з урахуванням приписів пункту 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.03.2016р. по справі №904/11237/15 позицію господарського суду підтримано.

Пунктом 7.1 договору встановлено, що у випадку невиконання або неналежного виконання будь-якою стороною прийнятих на себе за даним договором зобов'язань, вона несе відповідальність перед іншою стороною у відповідності з вимогами діючого законодавства України.

Пунктом 7.8 договору визначено, що у випадку порушення замовником строків оплати робіт він виплачує підряднику пеню, діючу на момент порушення зобов'язання, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочки виконання зобов'язання.

Позивач нарахував відповідачу до сплати пеню за актом №П1-07-15 приймання виконаних будівельних робіт за липень 2015 року від 28.07.2015 року на загальну суму 1797654,00грн., з урахуванням Акту №П1-09-15 корегування виконаних будівельних робіт у липні 2015 року за вересень 2015 року від 23.09.2015р. на суму -187209,60грн. за період з 05.10.2015р. по 19.01.2016р. на суму 207642,65грн.

Позивач нарахував відповідачу до сплати пеню за актом №П1-08-15 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2015 року від 27.08.2015 року на загальну суму 3188400,00грн., з урахуванням Акту №П2-09-15 корегування виконаних будівельних робіт у серпні 2015 року за вересень 2015року від 23.09.2015р. на суму -832544,40грн. за період з 03.11.2015р. по 19.01.2016р. на суму 221426,86грн.

Позивач нарахував відповідачу до сплати пеню за актом Акт №П1-10-15 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2015 року від 08.10.2015 року на загальну суму 907594,80грн. за період з 15.12.2015р. по 19.01.2016р. на суму 39371,46грн.

Господарський суд перевірив розрахунок пені здійснений позивачем та визнав його вірним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Позивач нарахував відповідачу до сплати три відсотки річних за актом №П1-07-15 приймання виконаних будівельних робіт за липень 2015 року від 28.07.2015 року на загальну суму 1797654,00грн., з урахуванням Акту №П1-09-15 корегування виконаних будівельних робіт у липні 2015 року за вересень 2015 року від 23.09.2015р. на суму -187209,60грн. за період з 05.10.2015р. по 19.01.2016р. на суму 14163,09грн.

Позивач нарахував відповідачу до сплати три відсотки річних за актом №П1-08-15 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2015 року від 27.08.2015 року на загальну суму 3188400,00грн., з урахуванням Акту №П2-09-15 корегування виконаних будівельних робіт у серпні 2015 року за вересень 2015року від 23.09.2015р. на суму -832544,40грн. за період з 03.11.2015р. по 19.01.2016р. на суму 15103,29грн.

Позивач нарахував відповідачу до сплати три відсотки річних за актом Акт №П1-10-15 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2015 року від 08.10.2015 року на загальну суму 907594,80грн. за період з 15.12.2015р. по 19.01.2016р. на суму 2685,48грн.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних та визнав його вірним, а вимогу такими, що підлягає задоволенню.

Позивач нарахував відповідачу до сплати інфляційні втрати за актом №П1-07-15 приймання виконаних будівельних робіт за липень 2015 року від 28.07.2015 року на загальну суму 1797654,00грн., з урахуванням Акту №П1-09-15 корегування виконаних будівельних робіт у липні 2015 року за вересень 2015 року від 23.09.2015р. на суму -187209,60грн. за період з 05.10.2015р. по 01.01.2016р. на суму 22546,22грн.

Позивач нарахував відповідачу до сплати інфляційні втрати за актом №П1-08-15 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2015 року від 27.08.2015 року на загальну суму 3188400,00грн., з урахуванням Акту №П2-09-15 корегування виконаних будівельних робіт у серпні 2015 року за вересень 2015року від 23.09.2015р. на суму -832544,40грн. за період з 03.11.2015р. по 01.01.2016р. на суму 63608,10грн.

Позивач нарахував відповідачу до сплати інфляційні втрати за актом Акт №П1-10-15 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2015 року від 08.10.2015 року на загальну суму 907594,80грн. за період з 15.12.2015р. по 01.01.2016р. на суму 6353,16грн.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат здійснений позивачем та визнав його таким, що містить помилки, отже вимога є такою, що підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 16490,99грн.

В порядку ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 80862,10грн., з урахуванням того, що 98,61% позовних вимог позивача судом задоволено.

До уваги. Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановами Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, від 23.11.2015р. по справі №904/2640/15, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Згідно пунктом 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Керуючись ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, ст.ст. 11, 202, 252, 253, 254, 525, 526, 509, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 837, 843, 846, 853, 854 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 199, 218, 231, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул.Леніна, 76; ідентифікаційний код 00178353) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Днепрспецремонт" (52005, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт.Ювілейне, вул.Радгоспна, 54; ідентифікаційний код 31256,80грн. (чотири мільйони вісімсот сімдесят три тисячі вісімсот дев'яносто чотири грн. 80 коп.) основної заборгованості; 468440,97грн. (чотириста шістдесят вісім тисяч чотириста сорок грн. 97 коп.) пені; 31951,86грн. (тридцять одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят одна грн. 86 коп.) трьох відсотків річних; 16490,99грн. (шістнадцять тисяч чотириста дев'яносто грн. 99 коп.) інфляційних втрат; 80862,10грн. (вісімдесят тисяч вісімсот шістдесят дві грн. 10 коп.) судового збору, видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

29.03.2016 року

Суддя ОСОБА_4