РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016Справа №910/25536/15

За позовом Державного підприємства "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Арктика Адвертайзинг

Комунального підприємства "Київблагоустрій"

Про стягнення 409 389,46 грн.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача Лімонтова В.С. - представник

Від відповідача 1 не з?явився

Від відповідача 2 Куценко О.В. - представник

Суть спору:

Державне підприємство "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арктика Адвертайзинг" та Комунального підприємства "Київблагоустрій про стягнення 409 389,46 грн.

Ухвалою суду від 01.10.2015 за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 910/25536/15 та призначено розгляд справи на 11.11.2015.

10.11.2015 відділом діловодства суду від представника позивача отримані пояснення по справі.

11.11.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача 2 отримано відзив на позовну заяву.

В судове засідання 11.11.2015 представник позивача з?явився, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 11.11.2015 представники відповідачів не з?явились, про причини неявки суду не повідомили.

Ухвалою від 11.11.2015 розгляд справи відкладено на 24.11.2015.

Ухвалою від 24.11.2015 розгляд справи відкладено на 06.01.2016.

15.12.2015 відділом діловодства суду від представника позивача отримані пояснення на відзив.

30.12.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача 2 отримано клопотання про відкладення розгляду справи та додаткові пояснення.

В судове засідання 06.01.2016 позивач з'явився, підтримав позовні вимоги.

В судове засідання 06.01.2016 представники відповідачів не з?явились.

Ухвалою суду від 06.01.2016 відкладено розгляд справи на 09.03.2016.

24.02.2016 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові документи по справі.

В судовому засіданні 09.03.2016 оголошено перерву до 18.03.2016 .

11.03.2016 відділом діловодства суду від представника відповідача 2 отримано додаткові документи по справі.

В судовому засіданні 18.03.2016 оголошено перерву до 30.03.2016.

21.03.2016 відділом діловодства суду від представника відповідача 2 отримано пояснення по справі.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначив, що відповідно до п. 1.2 та 3.1 Статуту ДП "Агрокомбінат "Пуща Водиця", затвердженого наказом Мінагрополітики України № 687 від 26.11.2013 року, зареєстрованого 17.12.2013, підприємство утворено в червні 1944 року з метою задоволення попиту населення в рослинницькій, тваринницькій, грибній продукції, шляхом її виробництва, переробки та реалізації. На балансі позивача перебувають павільйон торговий з обладнанням, який був розміщений біля зупинки тролейбуса №26 «Вулиця Порика» по проспекту Правди, що в Подільському районі м. Києва (далі - торговий павільйон №1), та павільйон торговий, що був розміщений в м. Києві по вул. Гречка,20 (далі - торговий павільйон № 2) на земельній ділянці, яка належить Позивачу на праві постійного користування відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії І-КВ № 003918, виданого Київською міською державною адміністрацією 15.07.1998 року. Відповідно до Інвентарної картонки №5354 від 31.12.2004 року (з послідуючими змінами) первісна вартість торгового павільйону №1 з прилавком, столешницею, ролетами, вітриною та вагами електронними складає 57 196,31 грн., залишкова - 4 293,87 грн. Згідно з Інвентарною картонкою № 80 від 31.12.2002 року (з послідуючими змінами), первісна вартість торгового павільйону № 2 складає 2 343,00 грн., залишкова - 166,69 грн.

Близько 3 години ночі 29 травня 2015 під час огляду території ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» біля зупинки тролейбуса № 26 «Вулиця Порика» по проспекту Правди, що в Подільському районі м. Києва, оперативно черговою службою охорони було виявлено відсутність торгового павільйону № 1 із обладнанням. Станом на 29.05.2015 року в торговому павільйоні також знаходився холодильник, два калькулятори, тепловентилятор, касовий апарат ЕККА, ваги циферблатні, гирі, а також харчова продукція, що швидко псується (Перелік продукції та її вартість на загальну суму 14 428,90 грн. зазначені в Довідці Позивача № 550 від 29.05.2015 року

Від продажу своєї продукції у вищевказаному павільйоні Позивач отримував в середньому доход 5 500,00 грн. на день.

Окрім того, 29.05.2015 о 06.00 годині від служби охорони Позивача на адресу адміністрації Позивача також надійшла інформація, що біля кіоску, що розташований поруч з «СТО. МИЙКА. АВТОМАГАЗИН» за адресою: м. Київ, вул. Маршала Гречка, 20-д відбувся несанкціонований демонтаж торгового павільйону № 2 тими ж людьми, які вчиняли демонтаж торгового павільйону № 1.

05.06.2015 року Позивач звернувся до КП «Київблагоустрій» з вимогою за власний рахунок повернути ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» торгові павільйони та відшкодувати збитки від вартості зіпсованої харчової продукції на загальну суму 14 428,90 грн., яка знаходилася в торговому павільйоні № 1, оскільки павільйон демонтовано неправомірно, зокрема, без попередження ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця».

У відповідь на вищевказану вимогу Позивача Відповідач-1 листом №043-774 від 26.06.2015 року з посиланням на власні приписи № 1407916, № 1412378 повідомив, що тимчасові споруди були демонтовані на підставі доручення Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища Товариством з обмеженою відповідальністю «Арктика-Адвертайзинг» (Відповідач-2), а також зазначив, що відповідно до ті. 13.3.5 Правил благоустрою міста Києва демонтовані тимчасові споруди повертаються власнику на підставі акта приймання-передачі після відновлення благоустрою на місці їх самовільного розміщення та відшкодування витрат з їх демонтажу, перевезення, розвантаження та зберігання в установленому порядку.

Вимогою № 880 від 27.07.2015 року Позивач в черговий раз звернувся до Відповідача-1 з проханням за власний рахунок повернути ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» торгові павільйони та відшкодувати збитки від вартості зіпсованої харчової продукції на загальну суму 14 428,90 грн., яка знаходилася в торговому павільйоні №1, а також відшкодувати підприємству упущену вигоду в розмірі 255 500 грн. Вимога з аналогічним змістом за № 881 від 27.07.2015 року була направлена на адресу ТОВ «Арктика-Адвертайзинг».

КП «Київблагоустрій» прохання ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» не задовольнило, надало лист за № 043-1050 від 26.08.2015 року, яка ідентична листу Відповідача- 1 за № 612 від 05.06.2015 року. ТОВ «Арктика-Адвертайзинг» відповіді ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» взагалі не надало.

В позовній заяві позивач зазначає, що окрім прямих матеріальних збитків, відповідачами завдано збитків позивачу у вигляді упущеної вигоди. Внаслідок неможливості здійснювати торговельну діяльність Позивач щодня втрачає дохід в середньому 5 500,00 грн. Враховуючи, що демонтаж був здійснений Відповідачами 29.05.2015, то станом на 08.09.2015 кількість робочих днів, за які Позивач втратив доход, становить 71 робочий день, а отже сума упущеної вигоди станом на 08.09.2015 р. становить 390 500, 00 грн. (71 (робочі дні) х 5 500,00 грн. (середній дохід в день). В цілому Відповідачами Позивачу завдано збитків на загальну суму 404 928,90 грн. (14 428,90 грн. (вартість зіпсованої продукції) +390 500,00 грн. (упущена вигода у вигляді неотриманого доходу).

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Приписами ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вже було встановлено судом, 02.10.2014 року Головним управлінням контролю за благоустроєм міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було видано припис № 1407984, за змістом якого позивачу було запропоновано усунути виявлені порушення правил благоустрою м. Києва, а саме надати протягом 7 (семи) робочих днів документацію на ТС демонтувати ТС власними силами, в якому позивача було попереджено, що у разі невиконання даного припису будуть вжиті заходи згідно законодавства.

У зв'язку з невиконанням Фізичною особою-підприємцем Михайловим Віктором Петровичем припису № 1407984 від 02.10.2014 року, 14.08.2015 року на підставі доручення Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 263/08-15 від 03.08.2015 року за замовленням Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), посадовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю "Арктика Адвертайзинг" було проведено демонтаж павільйону по вул. Костянтинівській, 17 у м. Києві, про що складено акт демонтажу № 298/КА від 14.08.2015 року.

Позивач стверджує, що на підставі договору про строкове користування земельною ділянкою від 01.09.2008 року зі строком дії договору до 01 вересня 2018 року, договору про сплату пайової участі (внеску) власника тимчасової споруди (малої архітектурної форми) в утриманні об'єктів благоустрою м. Києва від 18.04.2012 року, договору про сплату пайової участі (внеску) власника тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в утриманні об'єкта благоустрою м. Києва № 50555-01-01/1627 від 05.04.2013 року, висновку державної санітарно-епідеміологічної служби № 07/03-2030В від 04.04.2007 року, свідоцтва об'єкту сфери торгівлі та побуту № 3 від 02.04.2007 року зі строком дії до 02.04.2008 року він є власником торгівельного павільйону (МАФ) за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 17.

Так, судом встановлено, що за умовами п. 1.5. договору про сплату пайової участі (внеску) власника тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в утриманні об'єкта благоустрою м. Києва № 50555-01-01/1627 від 05.04.2013 року, укладеного між Департаментом промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Фізичною особою-підприємцем Михайловим Віктором Петровичем, визначено, що строк дії останнього - з дня укладення договору та до 01.01.2014 року.

Водночас судом встановлено та не спростовано позивачем під час розгляду справи, останній, в порушення положень п.п. 2.3., 2.4., 2.5., 2.6. Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, власників (користувачів) майданчиків для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства в утриманні об'єктів благоустрою міста Києва (в редакції рішення Київської міської ради № 62/62 від 24 лютого 2011 року) не звертався до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про укладення договору пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою, оскільки матеріали справи зворотного не містять.

Таким чином, правові підстави розміщення та використання знесеного торгівельного павільйону (МАФ) за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 17 для здійснення торгівлі відсутні, в силу порушення положень норм чинного законодавства щодо звернення до відповідача з пропозицією про укладення договору про пайову участь в утриманні об'єктів благоустрою та дотримання відповідного порядку по укладенню такого договору.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що акт демонтажу № 298/КА від 14.08.2015 року не відповідає вимогам п.п. 13.3.4., 13.3.5. Правил благоустрою міста Києва з огляду на наступне.

В силу п. 13.3.1 Правил благоустрою міста Києва, у разі виявлення самовільно встановлених малих архітектурних форм, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, майданчиків для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства та тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, паспорти прив'язки яких анульовані або строк дії яких закінчився, Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вноситься припис його власнику (особі, яка здійснила встановлення) з вимогою усунення порушень шляхом демонтажу об'єкта протягом семи робочих днів, крім тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, відсутніх в матеріалах єдиної цифрової топографічної основи території міста Києва, на демонтаж яких надається один робочий день. Власник (особа, яка здійснила встановлення) проводить демонтаж з обов'язковим відновленням благоустрою території.

Відповідно до Положення про Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу КМР (КМДА), затвердженого розпорядженням Київської міської ради від 27 січня 2011 року № 94, зі змінами відповідно до розпорядження КМДА від 12.12.2012 року № 1205, до повноважень Департаменту належить, зокрема, здійснення контролю за станом благоустрою міста, а також контролю за дотриманням та здійсненням заходів, спрямованих на виконання Закону України "Про благоустрій населених пунктів" та Правил благоустрою м. Києва.

Відповідно до покладених на нього завдань Департамент вживає заходів щодо впорядкування об'єктів благоустрою міста від безхазяйного майна, самовільно розміщених об'єктів та споруд, покинутих будівельних матеріалів і конструкцій, транспортних засобів, механізмів тощо; виявляє тимчасові споруди, що розміщені без відповідної документації, та застосовує заходи впливу до власників відповідно до законодавства України та Правил благоустрою м. Києва

Департамент має право, зокрема, вимагати: від підприємств, установ, організацій, суб'єктів підприємницької діяльності та громадян, у власності або користуванні яких знаходяться території, будівлі споруди, інженерні мережі, транспортні магістралі тощо усунення виявлених порушень Закону України "Про благоустрій населених пунктів" та Правил благоустрою міста Києва, а також вживати заходів щодо притягнення до адміністративної відповідальності за порушення законодавства України у сфері благоустрою; здійснювати контроль в межах компетенції за демонтажем безхазяйного майна, самовільно розміщених об'єктів та споруд, покинутих будівельних матеріалів і конструкцій, транспортних засобів, механізмів тощо.

Підпунктом 5.10 Положення встановлено, що департамент відповідно до покладених на нього завдань здійснює у встановленому порядку демонтаж та очищення території міста від безхазяйного майна, самовільно розміщених тимчасових споруд та елементів благоустрою, рекламних носіїв, покинутих будівельних матеріалів і конструкцій, транспортних засобів тощо.

Приписами вищезазначеного Положення визначено, що департамент має право, зокрема, здійснювати у встановленому порядку демонтаж та очищення території міста від безхазяйного майна, самовільно розміщених тимчасових споруд та елементів благоустрою рекламних носіїв, покинутих будівельних матеріалів і конструкцій, транспортних засобів тощо (п. 6.7.), надавати відповідні доручення профільним структурним підрозділам, зокрема підпорядкованих комунальним підприємствам та контролювати їх виконання (п. 6.25.).

Таким чином, у разі виявлення самовільно встановленого елементу благоустрою, уповноваженим інспектором вноситься припис його власнику (особі, що здійснила встановлення, розміщення) з вимогою надати проектно-дозвільну документацію (ПДД) на її розміщення.

В подальшому, внаслідок невиконання вимог припису власником (користувачем) самовільно встановленого елементу благоустрою, Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) приймається рішення про демонтаж з метою відновлення благоустрою території.

Відповідно до п. 19.2.1. Правил благоустрою міста Києва, уповноважені працівники Головного управління контролю за благоустроєм (Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища) мають право залучати спеціалістів структурних підрозділів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), комунальних підприємств, установ та організацій, об'єднань громадян (за погодженням з їхніми керівниками) для розгляду питань у сфері благоустрою території міста, вносити приписи з вимогою усунення порушень Закону України "Про благоустрій населених пунктів" і цих Правил, складати протоколи про адміністративні правопорушення за статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В пункті 13.3.2. вищезазначених Правил визначено, якщо власники (особи, які здійснили встановлення) об'єктів, зазначених у пункті 13.3.1 цих Правил, ухиляються від демонтажу в строки, визначені в приписі Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), демонтаж, перевезення, зберігання таких об'єктів здійснюється Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та районними в місті Києві державними адміністраціями на підставі рішень, зазначених в пункті 13.3.3 цих Правил, за кошти міського бюджету або з інших джерел, не заборонених законодавством, з подальшим відшкодуванням усіх витрат власником (особою, яка здійснила встановлення) тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, майданчика для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства або малої архітектурної форми, винним у порушенні благоустрою.

За умовами п. 13.3.3. Правил благоустрою міста Києва, рішення про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, майданчиків для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства та тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, паспорти прив'язки яких анульовані або строк дії яких закінчився, приймається Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за поданням районних в місті Києві державних адміністрацій.

Статтею 22 ЦК України визначено, що збитками є:

втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані ним збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 3 ст. 225 ГК України визначено, що при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Так, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками є обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

При обчисленні розміру упущеної вигоди (неодержаного прибутку) має значення достовірність (реальність) тих доходів, які потерпіла особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок з доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на потерпілого.

Неодержаний прибуток - це рахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення, тобто якщо ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б отримані у випадку неналежного виконання боржником своїх зобов'язань.

При цьому, в оглядовому листі Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків" № 01-06/20/2014 від 14.01.2014 року визначено, що пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі виконання боржником своїх зобов'язань. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Враховуючи вище зазначене, суд наголошує, що не може дійти достовірного висновку про відшкодування шкоди позивачу.

Відповідно зі ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з вищевикладеного, суд не знаходить підстав для задоволення даного позову, з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Л.В. Прокопенко