ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.03.16р. Справа № 904/890/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничий комплекс "ХІМТРАНС", м. Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства "ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД", м. Дніпропетровськ

про стягнення боргу у розмірі 99 292,22 грн. за договором підряду

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Булана Ю.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник - дов. № 1 від 04.01.2016р.

Від відповідача: ОСОБА_2 представник - дов. 24-5-02 від 31.12.2015р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Науковий-виробничий комплекс "ХІМТРАНС" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД" заборгованість у сумі 99 292,22 грн., з яких 75 840,00 грн. за виконані роботи, 3 336,96 грн. інфляційних втрат, 1 252,92 грн. 3% річних, 18 862,34 грн. пені за договором підряду № 56010464 від 10.04.2015 року.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем своїх обов'язків по зазначеному договору в частині своєчасних розрахунків.

29.03.2016р. позивач надав заяву № 01/06 від 28.03.2016р. про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача боргу за виконані роботи у сумі 75 840,00 грн., суму інфляційних втрат - 1 820,16 грн., 3% річних - 1 651,86 грн., пеню - 9 431,17 грн.

ОСОБА_3 ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р. передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. ОСОБА_3 з частиною третьою статті 55 ГПК, ціну позову вказує позивач.

Враховуючи, що зменшення розміру позовних вимог не суперечить чинному законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, суд приймає заяву позивача до розгляду.

Відповідач у відзиві на позов просить в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 9 431,17 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1 237,25 грн. відмовити, у звязку з невірним їх нарахуванням.

Крім того, відповідач просить розстрочити виконання рішення на 4 місяці з оплатою рівними частинами до 30 числа кожного місяця.

Позивач проти клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення заперечив.

У судовому засіданні 15.03.2015р. оголошувалась перерва до 29.03.2014р.

Клопотання про використання засобів технічної фіксації судового процесу при розгляді цієї справи сторонами не заявлялись.

В судовому засіданні 29.03.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.04.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничий комплекс „ХІМТРАНС (далі - Підрядник, Позивач) та Публічним акціонерним товариством „ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД (далі - Замовник, Відповідач) було укладено договір підряду № 560150464 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. договору підрядник приймає на себе виконання робіт по ремонту устаткування до тепловозів ТГМ-4, ТГМ-4Б інв. № 10500619? 10500619 (надалі устаткування), а замовник зобовязується прийняти і сплатити виконані роботи відповідно до протоколу узгодження договірної ціни (додаток №1), який є невідємною частиною договору.

Роботи виконуються із матеріалів підрядника. Підрядник гарантує якість матеріалів, відповідність їх вимогам державних стандартів і технічних умов. На всі використовувані матеріали підрядник зобовязаний надати сертифікати якості (п. 1.2. Договору).

ОСОБА_3 п. 2.1. Договору сума договору складає 126 000,00 грн. без ПДВ, окрім того ПДВ 25 200,00 грн. Всього сума договору складає 151 200,00 грн. (з них вартість матеріалів 97 560,00 грн. з ПДВ).

Пунктом 3.2. Договору встановлено термін виконання робіт:

- турбокомпресор ТК-18 - 45 календарних днів;

- ТНВД дизеля 6ЧН 21/21 - 45 календарних днів;

- компресор ПК-35 - 45 календарних днів

з дати підписання акту приймання-передаті Устаткування в ремонт, та передплати згідно до п. 4.1. договору.

Відповідно до п. 3.3. Договору приймання виконаних робіт здійснюється шляхом підписання акту здачі-приймання виконаних робіт уповноваженими представниками сторін з вказівкою матеріалів, з яких ці роботи виконані.

Розрахунки по договору проводяться у наступному порядку:

- замовник виконує попередню оплату по рахунку підрядника у розмірі 30% від загальної вартості робіт по кожному Устаткуванню окремо, згідно протоколу узгодження договірної ціни, після підписання акту прийому-передачі Устаткування в ремонт,

- 70% замовник перераховує по рахунку підрядника на протязі 5 календарних днів після підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт, за наявності рахунку податкової накладної.

Цей договір набирає чинності з моменту фактичного підписання його повноважними представниками сторін і діє до 31.12.2015р. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання зобовязань, що залишилися невиконаними (п. 8.1. Договору).

На виконання умов договору сторонами підписано протокол узгодження договірної ціни (а.с. 12).

ОСОБА_3 приймання-передачі від 06.05.2015р. (а.с. 13) та накладної №152 від 05.05.2015р. (а.с. 14) позивачем відповідачеві передано в ремонт устаткування:

- турбокомпресор ТК-18 2 шт.;

- топ ливний насос високого тиску ЧН21/21 2 шт.;

- компресор ПК -35/9-1450 2 шт.

15.04.2015р. позивачем відповідачеві виставлені рахунки на оплату №№ 23, 24, 25, 26, 27, 28 на загальну 45 360,00 грн. (а.с. 18-23).

Відповідачем оплачено 45 360,00 грн. передоплати, що підтверджується платіжним дорученням № 7421 від 10.06.2015р. (а.с. 30).

Позивач вимоги договору виконав, що підтверджується ОСОБА_1 виконаних робіт №№ 40, 41, 42, 43, 44, 45 від 03.07.2015р. (а.с. 15-17), які підписані повноважними представниками сторін без заперечень та скріплені печатками підприємств сторін.

Позивачем відповідачеві виставлені рахунки на оплату №№ 53, 54, 55, 56, 57 від 03.07.2015р. на загальну суму 105 840,00 грн. (а.с. 24-29).

Відповідачем виконані роботи оплачені частково у сумі 30 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 164865 від 16.09.2015р. (а.с. 30), в наслідок чого у нього утворилась заборгованість у сумі 75 840,00 грн., що і стало причиною спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов до висновку про часткове задоволення спору на підставі наступного.

ОСОБА_3 з ч.1 ст.173 ГК України господарським судом визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно ст.175 ГК України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

ОСОБА_3 ст.199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За своєю правовою природою договір, укладений між сторонами, має всі ознаки договору підряду.

ОСОБА_3 із ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу, тобто, законодавець передбачає обов'язкову оплатність договору підряду.

Статтею 854 ЦК України встановлено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

У відповідності до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

ОСОБА_3 з ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обовязковим до виконання.

Позивач зі свого боку виконав господарські зобов'язання за договором підряду у повному обсязі та належним чином, що підтверджується відсутністю будь-яких претензій з боку відповідача та підписаними актами здачі приймання робіт.

Проте відповідач частково розрахувався за отримані роботи за вказаним договором, позовні вимоги не спростував.

За наведеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у сумі 75 840,00 грн. є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 9 431,17 грн. за період з 09.07.2015р. по 09.01.2016р., 3% річних 1 651,86 грн. за період з 09.07.2015р. по 29.03.2016р., інфляційні втрати 1 820,16 грн. за період з липня 2015р. по лютий 2016р.

ОСОБА_3 п. 5.2. Договору за порушення термінів оплати робіт замовник сплачує підряднику пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від несвоєчасно сплаченої суми.

Положеннями ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

ОСОБА_3 з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

ОСОБА_3 з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Оскільки, договором передбачено стягнення пені у розмірі однієї облікової ставки НБУ то пеня за період з 09.07.2015р. по 09.01.2016р. становить 9 515,24 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума пені заявлена позивачем 9 431,17 грн.

ОСОБА_3 з ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки надані позивачем, судом встановлено, що 3 % річних за період з 09.07.2015р. по 29.03.2016р. становлять 1 1 651,86 грн. та підлягають до стягнення.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат позивача суд враховує приписи Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період липня 2015р. по лютий 2016р. становлять 1 787,95 грн.

В частині стягнення інфляційних втрат у сумі 32,21 грн. слід відмовити.

Статтями 33, 34 ГПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справ.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з стягненням з відповідача суми основного боргу у розмірі 75 840,00 грн., пені 9 431,17 грн., 3 % річних 1 651,86 грн., інфляційних втрат 1 787,95 грн.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір слід покласти на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В ході розгляду справи відповідач надав заяву про розстрочення виконання судового рішення, в якому просить розстрочити виконання рішення на 4 місяці.

Вказане клопотання Відповідач обґрунтовує тим, що у звязку з нестабільною та складною політичною ситуацією в країні відповідач знаходиться у вкрай скрутному становищі через та, що 60% ринку збуту продукції підприємства відбувалося на території Російської Федерації та на сьогоднішній день споживачі масово відмовляються від своїх замовлень та шукають інших виробників.

Основними причинами зниження виробництва є падіння попиту в Україні та введення мита в країнах Митного Союзу, а саме:

- Україна фактично зупинила видобування нафти та газу, зупинено багато інфраструктурних проектів, внаслідок чого попит на ринку трубної продукції знизився до мінімуму.

- внаслідок мита на ввіз труб у країни МС, підприємство не може конкурувати з іншими виробниками.

- системна причина великий обєм трубних потужностей, що були введені російськими компаніями за останні роки. Він вже перевищує необхідність російського ринку. На сьогоднішній день Росія та МС всіляко відтісняє свій ринок від зовнішніх постачальників.

- з приводу введення мита підприємство вимушене фактично відмовитись від поставок зварних та безшовних труб до ринку МС. Також суттєво зменшився попит на машинобудівні труби білоруськими компаніями, та просліджується тенденція до зниження використання нарізної труби.

За заявою головних компаній конкурентів в Росії Митний союз почав антидемпінгове розслідування проти ввозу імпорту нашої продукції до МС.

Вітчизняні замовника також відмовляються від від замовлень, тому що не в змозі здійснити оплату виготовленої нами продукції через брак коштів, або у звязку з простоєм власного виробництва.

Крім того, останнім часом на світовому ринку зявилася тенденція зниження цін на металопродукцію, подорожчання енергоносіїв, підвищення залізничного тарифу, постійне підвищення постачальниками цін на сировину, що закупається підприємством . Все це призводить до різного подорожчання продукції. Що в свою чергу призводить до зниження замовлень на продукцію, що випускається. До того ж відповідач використовує для виробництва продукції переважно імпортну сировину. При митному оформлені імпортної сировини підприємством сплачується ПДВ у розмірі 20 % від митної вартості сировини, що вилучає оборотні кошти у підприємства ще до того, як продукцію буде фактично вироблено і реалізовано споживачу.

В результаті негативного впливу вище перелічених чинників та фінансовий стан підприємства 2014-2015 років відповідач є збитковим підприємством. ОСОБА_3 балансів підприємства сума дебіторської заборгованості у багато разів перевищує суму кредиторської заборгованості.

Відповідач не має можливості звернутися за захистом своїх прав до контрагентів, що знаходяться в Луганській та Донецькій областях, бо, з причин активної фази АТО, відбулося руйнування інфраструктури, були знищені виробничі потужності боржників контрагентів, які масово покинули місце бойових дій. Більшість населення східної України виїхали до інших регіонів країни, у звязку з чим було втрачено засоби звязку з ними. Дані обставини спричинили нарощення заборгованості перед підприємством. Фактично товариство назавжди втратило можливість повернути свої борги, бо цілісність обєктів існує тільки на папері та у реєстрі. Також значна частина продукції залишилась на анексованому острові Крим.

Господарські витрати, що понесені відповідачем у вигляді комунальних платежів, заробітної плати із нарахуваннями податків, інших обовязкових платежів за останній рік по теперішній час сплачувались підприємством не рахунок доходів, отриманих від реалізації продукції, а з власних резервів, які на сьогоднішній день вичерпано.

Підприємство веде переговори з кредитними установами, але отримання додаткових кредитних коштів для погашення боргів зараз неможливо з причин того, що підприємство сплачує раніше отримані кредити та відсотки по ним, а також з причин кризи в банківській системі України, падінням гривні, зростанням долару та євро.

Станом на сьогоднішній день ПАТ «ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД» є збитковим підприємством.

Таким чином підприємство на сьогоднішні день не має можливості одноразово виконати вимоги позивача і погасити наявну перед ним заборгованість.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення на підставі наступного.

ОСОБА_3 до п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Суд бере до уваги те, що п. 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ до правосуддя, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

Відповідно до ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2. Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012, № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Із зазначеного вбачається, що ГПК України не містить конкретних підстав та застережень відстрочки чи розстрочки, а лише встановлює критерії, що ускладнюють виконання рішення суду.

ОСОБА_3 з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють наданні розстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання. З цією метою, під час вирішення питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суди повинні враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Слід зазначити, що Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 43 Господарського процесуального кодексу.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення відповідач у справі послався на обставини, які є звичайними обставинами при веденні господарської діяльності будь-яким субєктом господарювання. Позивач та відповідач знаходяться в рівних економічних умовах при здійсненні господарської діяльності.

Крім того позивач заперечує проти надання розстрочки виконання рішення оскільки вважає розстрочку лише черговою спробою уникнути виконання зобов'язання.

Керуючись ст.ст. 4, 22, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 87, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД» (49081, м. Дніпропетровськ, вул. Столетова, 21, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково виробничого комплексу «ХІМТРАНС» (69009, м. Запоріжжя, вул. Орджонікідзе, 55/9, ) основний борг у розмірі 75 840,00 грн. (сімдесят п'ять тисяч вісімсот сорок грн. 00 коп.), пені - 9 431,17 грн. (дев'ять тисяч чотириста тридцять одна грн. 17 коп.), 3% річних 1 651,86 грн. (одна тисяча шістсот п'ятдесят одна грн. 86 коп.), інфляційні втрати 1 787,95 грн. (одна тисяча сімсот вісімдесят сім грн. 95 коп.); витрати по сплаті судового збору 1 377,50 грн. (одна тисяча триста сімдесят сім грн. 50 коп.), про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог - відмовити

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 31.03.2016р.

Суддя ОСОБА_4