КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа№ 911/3353/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Мальченко А.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Акулова А.В. за дов. № 85 від 22.12.2015 р.

від відповідача: не з'явились

від третьої особи: не з'явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного підприємства "Державний резервний

насіннєвий фонд України"

на рішення Господарського суду Київської області

від 20.10.2015 р.

у справі № 911/3353/15 (суддя Саванчук С.О.)

за позовом Державного підприємства "Державний резервний

насіннєвий фонд України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Княжицьке"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Сільськогосподарське товариство з обмеженою

відповідальністю „Княжецьке"

про стягнення 128 144, 78 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Державний резервний насіннєвий фонд України" звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Княжицьке" про стягнення 128 144,78 грн., з яких: 98 572,91 грн. - основний борг, 29 571,87 грн. - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором про перевід боргу від 08.04.2014 № 1.

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.10.2015р. № 911/3353/15 визнано недійсним договір про перевід боргу від 08.04.2014 № 1, що укладений між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Княжицьке", Товариством з обмеженою відповідальністю "Княжицьке", Державним підприємством "Державний резервний насіннєвий фонд України". У задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Державне підприємство "Державний резервний насіннєвий фонд України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 20.10.2015р. № 911/3353/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України".

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" у справі № 911/3353/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015р. у справі № 911/3353/15 апеляційну скаргу Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 12.01.2016 р.

15.12.2015 р., через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Княжицьке" надійшов відзив на апеляційну скаргу по справі № 911/3353/15.

04.01.2016 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" надійшли додаткові пояснення справі № 911/3353/15.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2016 р. у справі № 911/3353/15 було змінено склад колегії суддів та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2016 р. у справі № 911/3353/15 апеляційну скаргу Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2016 р. у справі № 911/3353/15 розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" відкладено на 09.02.2016 р..

18.01.2016 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" надійшло долучення документів до матеріалів справи.

25.01.2016 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" надійшло долучення документів.

09.02.2016 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" надійшло долучення документів.

09.02.2016 р. Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів у зв'язку із перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці, для розгляду справи № 911/3353/15 визначено склад колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючого судді Мартюк А.І., суддів Мальченко А.І., Коршун Н.М., в зв'язку з перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 р. у справі № 911/3353/15 апеляційну скаргу Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 р. у справі № 911/3353/15 залучено до участі у справі в якості третьої особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю „Княжецьке" та відкладено розгляд справи на 15.03.2016р.

Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Господарського суду Київської області від 20.10.2015р. № 911/3353/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України".

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача та третьої особи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Між Державним підприємством "Державний резервний насіннєвий фонд України" (далі - постачальник) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Княжицьке" (далі - покупець) укладено договір поставки від 05.03.2013 № 0305-01 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця насіння сільськогосподарських рослин, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму, вказану у договорі.

У зв'язку з невиконанням вказаного Договору, рішенням Господарського суду Київської області від 25.02.2014 у справі № 911/140/14 стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Княжицьке" на користь Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" 72 800,09 грн. основного боргу, 21 840,02 грн. штрафу, 2 000,00 грн. витрат на страхування та 1 932,80 грн. судового збору.

Між Державним підприємством "Державний резервний насіннєвий фонд України" (далі - кредитор), Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Княжицьке" (далі - первісний боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Княжицьке" (далі - новий боржник) укладено договір про перевід боргу від 08.04.2014 №1 (далі - Договір 2), відповідно до якого первісний боржник передає новому боржнику борг, що виник у зв'язку з невиконанням Договору 1, на виконання рішення Господарського суду Київської області від 25.02.2014 у справі № 911/140/14 та складається з 72 800,09 грн. основного боргу, 21 840,02 грн. штрафу, 2 000,00 грн. витрат на страхування та 1 932,80 грн. судового збору.

Позовні вимоги у даній справі полягають у стягненні боргу, що перейшов до відповідача за Договором 2 та штрафу, що нарахований на підставі пункту 7. Договору 2 за невиконання цього грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту 7 Договору 2, за несвоєчасне проведення розрахунків новий боржник (відповідач) сплачує кредитору (позивачу) штраф у розмірі 30% від загальної суми заборгованості.

Відповідачем надано копію платіжного доручення від 17.09.2015 № 93, відповідно до якого відповідачем позивачу перераховано 79 295,79 грн. із зазначенням у призначенні платежу Договору 1.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до Договору 2, перевід боргу за ним здійснюється саме щодо заборгованості, визначеної рішенням суду, включаючи судові витрати, а не за Договором 1, що не спростовується тим, що у Договорі 2 зазначається, що борг виник під час виконання Договору 1.

Відповідно до статті 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Крім того, Договір 2 не містить жодних умов про перехід прав та обов'язків до нового боржника за Договором 1.

Враховуючи вказані вимоги Цивільного кодексу України, переведення боргу є договірною передачею боргу первісного боржника новому боржникові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому, заміна боржника, саме у зобов'язанні, допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, тому заміна боржника у зобов'язанні шляхом переведення боргу із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність договору.

Виходячи зі змісту Договору 2, його предметом є переведення боргу за рішенням Господарського суду Київської області від 25.02.2014 у справі № 911/140/14, за яким з боржника стягнуто не лише сума заборгованості за Договором 1, а також судові витрати.

При цьому, за умовами Договору 2 кредитору надано право вимагати від нового боржника належного виконання рішення суду.

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Оскільки виконання рішення суду є невід'ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України та Законом України "Про виконавче провадження", який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною 5 статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

При цьому, питання заміни сторони її правонаступником, у тому числі, і в разі заміни боржника у зобов'язанні, вирішується виключно судом у порядку, передбаченому статтею 25 Господарського процесуального кодексу України.

Підсумовуючи наведене, заміна боржника у зобов'язанні, як і саме зобов'язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов'язані з виконанням судового рішення, характеру цивільно-правових не мають.

Отже, при укладанні договору про перевід боргу (Договір 2), сторони у справі, не замінюючи боржника у зобов'язанні, в порядку, передбаченому чинним законодавством, фактично замінили боржника, у розумінні суб'єкта виконавчого провадження, на стадії виконання судового рішення, не зважаючи на те, що заміна боржника за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що Договір 2, який укладений на стадії виконання судового рішення, суперечить законодавству, оскільки заміна боржника на стадії виконавчого провадження може відбуватися лише на підставі та у порядку, передбаченому, статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 25 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014, прийнятій за результатами розгляду справи № 923/945/13.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Вирішуючи питання щодо визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторін та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, щ Договору 2 суперечить вимогам чинного законодавства, а тому має бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З огляду на те, що підставами позову у даній справі є невиконання відповідачем Договору 2, який визнається судом недійсним, а предметом позову - стягнення заборгованості за цим договором та нарахування штрафних санкцій за ним, позовні вимоги задоволенню не підлягають, відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України.

Судом враховано, що визнання договору про перевід боргу від 08.04.2015 № 1 недійсним, стягнення заборгованості за яким є предметом позову у даній справі, було предметом розгляду господарськими судами у справі № 911/1222/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Княжицьке" до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Княжицьке" та Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України", проте, при розгляді даної справи враховано, що підстави позову - підстави визнання договору недійсним, що відображені у рішеннях судів, були іншими.

Щодо часткової сплати відповідачем спірної у справі суми, що визнається позивачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору. У випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Відповідно до підпункті 4.4. пункту 4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у випадку припинення існування предмету спору (наприклад, сплата суми боргу), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося спірних питань. При цьому, звернуто увагу, що припинення існування предмета спору має мати правомірний характер, зокрема, наприклад, скасування правового акту відповідним органом, з перевищенням своїх повноважень, не свідчить про припинення існування предмету спору.

Судом враховано недійсність правочину, за яким перераховані грошові кошти, призначення платежів, що вказані при їх перерахуванні, наявність у сторін спірних питань щодо правової природи цих сум та положення частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України.

Зважаючи на фактичні обставини справи, наявні у ній докази, а також з урахуванням наведених норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для часткового припинення провадження у справі та про відмову у задоволенні позовних вимог, у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду Київської області від 20.10.2015р. № 911/3353/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 20.10.2015р. № 911/3353/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/3353/15 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді А.О. Мальченко

Н.М. Коршун