Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "29" березня 2016 р. Справа № 906/42/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

при секретарі: Шундрик Т.В.

за участю представників сторін:

- від позивача: Ступак О.І. - керівник, наказ №38-к від 01.12.2015

- від відповідача: ОСОБА_2 - представник за дов. від 24.03.2016

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №11" (м. Житомир)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (м. Житомир)

про стягнення 283483,50 грн.

Позивач звернувся з позовом до господарського суду Житомирської області про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 283483,50 грн.

Ухвалою від 15.01.2016 господарський суд порушив провадження у справі, призначив судове засідання та зобов'язав сторони виконати вимоги ухвали.

Ухвалою господарського суду від 04.02.2016 розгляд справи відкладено, зобов'язано сторони надати необхідні документи.

Ухвалою від 24.02.2016 господарський суд відклав розгляд справи у зв'язку з неявкою представників сторін.

Ухвалою господарського суду від 10.03.2016 строк розгляду спору продовжено на 15 днів по 29.03.2016 та відкладено розгляд справи (а. с. 89).

Ухвалою від 24.03.1016 господарський суд відклав розгляд справи для витребування додаткових доказів.

До початку розгляду справи на адресу господарського суду надійшов лист від позивача від 28.03.2016 №8 з додатками, а саме заперечення на відзив відповідача від 25.03.2016, де зазначається що видаткові накладні про відпуск матеріальних цінностей виписані позивачем, скріплені його печаткою та підписані і скріплені печаткою відповідача, як підтвердження останнім їх отримання. Додане відповідачем до відзиву пояснення ОСОБА_4 підтверджує отримання відповідачем від позивача товарно -матеріальних цінностей в період, зазначений в позові. Крім того, надано копії таких документів: довідки про те, що позивач перебував в період з 28.02.2014 по 30.04.2015, з 06.03.2015 по 23.04.2015 на спрощеній системі оподаткування, свідоцтво платника єдиного податку від 16.12.2013, витяг з реєстру платників податку, податкові декларації за 2014 рік та перше півріччя 2015, платіжні доручення про сплату Єдиного податку (а. с. 110 -131).

Представник позивача в засіданні суду позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, надав для долучення до матеріалів справи довідку про те, що позовні вимоги становлять 283483,50 грн та уточнений реєстр видаткових накладних на видачу будівельних матеріалів відповідачу (а. с. 133,134).

Представник відповідача в засіданні суду позовні вимоги не визнав, при цьому факт перерахування коштів позивачем не заперечував, проте зазначив про відсутність боргу перед ТОВ "ВЖРЕП№11" і первинних документів поставки. Надав для долучення до справи відзив на заяву про забезпечення позову, де зазначено що основна стаття прибутку відповідача - це зайняття підприємницькою діяльністю і вона є джерелом утримання двох малолітніх дітей, копії свідоцтва про народження яких додано до вказаної заяви. Крім того зазначив, що накладення арешту на банківський рахунок відповідача в межах суми позову, ускладнить його господарську діяльність, погіршить матеріальний стан та не буде сприяти швидкому і повному погашенню боргу (а. с. 135 -140). Надав рахунок фактуру №СФ-0000005 від 09.04.2015 та довідку де зазначено, що решта рахунків у період березня - квітня 2015 року відсутня; довідку про те, що отримані у березні - квітні 2015 року кошти використані на придбання будівельних матеріалів на суму 106315,00 грн (копії видаткових накладних додаються) (а. с. 141 -153).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як зазначено у позовній заяві, за усною домовленістю між сторонами, позивач на підставі замовлень та виписаних відповідачем рахунків проводив попередню оплату щодо придбання будівельних матеріалів.

У відповідності до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Позивач стверджує, що ним було попередньо оплачено товар на загальну суму 204420,57 грн., що підтверджується банківськими виписками ПАТ "Кредобанк" за період з лютого по квітень 2015 року, платіжним дорученням від 03.04.2015 №517 та довідкою позивача від 03.02.2016 №1 (а. с. 66).

Проте, відповідачем не надано товару на проплачену суму та станом на момент подачі позову не повернуто сплачених коштів як попередню оплату за будматеріали.

Беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами та характер взятих ними зобов'язань, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з договору купівлі - продажу.

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з банківських виписок ПАТ "Кредобанк", позивач перерахував кошти на рахунок відповідача в якості попередньої оплати в такому порядку (а. с. 8-10, 13-17, 79):

- 20000,00 грн - 17.02.2015 - призначення платежу: попередня оплата за будматеріали згідно рах. №5 від 16.02.2015;

- 20000,00 грн - 17.02.2015 - призначення платежу: попередня оплата за будматеріали згідно рах. №5 від 16.02.2015 ;

- 4000,00 грн - 06.03.2015 - призначення платежу: оплата за дошку згідно рах.№8 від 06.03.2015;

- 25000,00 грн - 17.02.2015 - призначення платежу: оплата за дошку згідно рах. №8 від 06.03.2015;

- 7000,00 грн - 18.03.2015 - призначення платежу: оплата за дошку згідно рах. №8 від 06.03.2015;

- 5000,00 грн - 20.03.2015 - призначення платежу: оплата за дошку згідно рах. №8 від 06.03.2015;

- 5200,00 грн - 23.03.2015 - призначення платежу: оплата за будматеріали згідно рах. №9 від 20.03.2015;

- 11000,00 грн - 01.04.2015 - призначення платежу: оплата за будматеріали згідно рах. №10 від 26.03.2015 ;

- 30315,00 грн - 10.04.2015 - призначення платежу: попередня оплата згідно рах. №5 від 09.04.2015;

- 25000,00 грн - 14.04.2015 - призначення платежу: попередня оплата за будматеріали згідно рах. №5 від 09.04.2015;

- 10000,00 грн - 23.04.2015 - призначення платежу: попередня оплата за будматеріали згідно рах. №5 від 09.04.2015.

Крім того відповідно до платіжного доручення №517 від 03.04.2015 позивачем перераховано ФОП ОСОБА_3 42000,00 грн - призначення платіжне: попередня оплата за будматеріали згідно рах. №4 від 03.04.2015.

Таким чином, сума попередньої оплати позивачем в період з лютого по квітень 2015 становить 204515,00 грн.

Для з"ясування підстави здійснення попередньої проплати позивачем, господарським судом ухвалами від 10.03.2016 і 24.03.2016 (а. с. 89, 108) витребовувались від відповідача виставлені рахунки на оплату будівельних матеріалів, на які є посилання в графі призначення платежу. Проте як вбачається з матеріалів справи, відповідач надав лише один рахунок від 09.04.2015 №5 на суму 65315,00 грн. (а. с. 153), щодо інших рахунків то останній зазначив про їхню відсутність.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву від 22.03.2016, відповідач не заперечує факту перерахунку йому коштів від позивача, але заперечує факт існуючої заборгованості та стверджує про передачу позивачу товарно - матеріальних цінностей у повному обсязі, з посиланням на письмові пояснення колишнього начальника відділу матеріально - технічного забезпечення ТОВ "ВЖРЕП-11" ОСОБА_4 та колишнього головного бухгалтера ТОВ "ВЖРЕП-11" ОСОБА_5 (а. с. 96 - 100). .

Однак, ці доводи відповідача суд не розцінює як належні та допустимі докази, оскільки дані пояснення не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про факт передачі матеріальних цінностей стосовно кожної відповідної проплати.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця. Волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (постанова ВСУ від 28.11.2011 у справі № 43/308-10).

Вчинений до суду позов додатково підтверджує волевиявлення позивача, вчинене ним в активній однозначній формі, доведеній до продавця - повернути сплачені в якості попередньої оплати кошти в сумі 204420,57 грн.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, позовна вимога про стягнення заборгованості в сумі 204420,57 грн. за правилами ч. 2 статті 693 ЦК України є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того позивач зазначає, що згідно з досягнутою між сторонами домовленістю, ТОВ "ВЖРЕП №11" поставлено ФОП ОСОБА_3 товару на загальну суму 79062,93 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними (а. с.20 - 57).

Так, беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так судом встановлено, що позивачем було поставлено відповідача та останнім прийнято товару на загальну суму 79022,51 грн. що підтверджується наступними видатковими накладними:

- видаткова накладна №PH-0000019 від 28.02.2014 на суму 255,01 грн;

- видаткова накладна №PH-0000025 від 31.03.2014 на суму 77,58 грн;

- видаткова накладна №PH-0000021 від 05.03.2014 на суму 125,20 грн;

- видаткова накладна №PH-0000027 від 09.04.2014 на суму 2812,97 грн;

- видаткова накладна №PH-0000030 від 11.04.2014 на суму 90,00 грн;

- видаткова накладна №PH-0000032 від 22.02.2014 на суму 662,91 грн;

- видаткова накладна №PH-0000037 від 07.05.2014 на суму 1344,33 грн;

- видаткова накладна №PH-0000042 від 16.05.2014 на суму 3224,10 грн;

- видаткова накладна №PH-0000044 від 20.05.2014 на суму 52,25 грн;

- видаткова накладна №PH-0000045 від 29.05.2014 на суму 309,26 грн;

- видаткова накладна №PH-0000047 від 05.06.2014 на суму 1702,57 грн;

- видаткова накладна №PH-0000051 від 11.06.2014 на суму 131,04 грн;

- видаткова накладна №PH-0000053 від 19.06.2014 на суму 1719,90 грн;

- видаткова накладна №PH-0000055 від 25.06.2014 на суму 555,00 грн;

- видаткова накладна №PH-0000056 від 27.06.2014 на суму 1730,03 грн;

- видаткова накладна №PH-0000058 від 08.07.2014 на суму 8194,01 грн;

- видаткова накладна №PH-0000061 від 10.07.2014 на суму 271,18 грн;

- видаткова накладна №PH-0000060 від 10.07.2014 на суму 275,00 грн;

- видаткова накладна №PH-0000059 від 10.07.2014 на суму 296,10 грн;

- видаткова накладна №PH-0000068 від 25.07.2014 на суму 134,10 грн;

- видаткова накладна №PH-0000071 від 05.08.2014 на суму 486,39 грн;

- видаткова накладна №PH-0000076 від 01.09.2014 на суму 1380,28 грн;

- видаткова накладна №PH-0000082 від 29.09.2014 на суму 137,52 грн;

- видаткова накладна №PH-0000083 від 30.09.2014 на суму 986,21 грн;

- видаткова накладна №PH-0000087 від 14.10.2014 на суму 43,10 грн;

- видаткова накладна №PH-0000090 від 31.10.2014 на суму 185,15 грн.;

- видаткова накладна №PH-0012/12 від 12.12.2014 на суму 3714,00 грн;

- видаткова накладна №PH-0000100 від 30.12.2014 на суму 30700,11 грн;

- видаткова накладна №PH-0000101 від 30.12.2014 на суму 3118,45 грн;

- видаткова накладна №PH-0000102 від 31.12.2014 на суму 440,28 грн;

- видаткова накладна №PH-0000103 від 31.12.2014 на суму 1140,18 грн;

- видаткова накладна №PH-0000001 від 30.01.2015 на суму 749,37 грн;

- видаткова накладна №PH-0000002 від 09.02.2015 на суму 3371,07 грн;

- видаткова накладна №PH-0000005 від 25.03.2015 на суму855,00 грн;

- видаткова накладна №PH-0000008 від 06.04.2015 на суму 971,10 грн;

- видаткова накладна №PH-0000009 від 07.04.2015 на суму 2571,45 грн;

- видаткова накладна №PH-0000010 від 17.04.2015 на суму 2533,66 грн;

- видаткова накладна №PH-0000013 від 27.04.2015 на суму 318,40 грн;

- видаткова накладна №PH-0000014 від 30.04.2015 на суму 1398,25 грн.

Проте як вбачається зі справи, видаткові накладні: №PH-0000019 від 28.02.2014, на суму 255,01 грн, №PH-0000025 від 31.03.2014 на суму 77,58 грн, №PH-0000021 від 05.03.2014 на суму 125,20 грн (а. с. 20 - 22) не містять підпису ФОП ОСОБА_6, про що суд зазначає таке.

Згідно із ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/70, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

У зв"язку з вищевикладеним суд прийшов до висновку, що копії вказаних видаткових накладних: №PH-0000019 від 28.02.2014, №PH-0000025 від 31.03.2014, № PH-0000021 від 05.03.2014 не є належним та допустимим доказом на підтвердження виконання позивачем поставки товару відповідачу, оскільки дані накладні складені з порушенням вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а саме: графа "отримав" не містить підпису особи, яка брала участь у господарській операції.

При цьому, слід зазначити, що підписання покупцем інших видаткових накладних, які є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Отже, накладні, за якими відповідач отримав товар, є самостійними підставами виникнення обов'язку відповідача здійснити розрахунки з позивачем.

Таким чином, оскільки інший строк оплати товару сторонами у видаткових накладних встановлено не було, у відповідача виник обов'язок здійснити розрахунок з позивачем після отримання товару.

У відповідності до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 525 і 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за поставлений товар підлягають задоволенню на суму 78605,14 грн (79,062,93 - 255,01 -77,58 - 125,20).

В стягненні 457,79 грн слід відмовити.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Відповідач доказів проведення розрахунків в повному обсязі станом на день прийняття рішення у даній справі не надав, доказів позивача не спростував.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги про стягнення боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на суму 283025,71 грн (78605,14 + 204420,57)

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (10029, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче житлове ремонтно - експлуатаційне підприємство №11" (10002, м. Житомир, м-н Смолянський, 3, ):

- 283025,71 грн боргу;

- 4252,25 грн - судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 01.04.2016.

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - до справи

2,3 - сторонам