ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016р. Справа№ 914/356/16

Господарський суд Львівської області у складі

судді Фартушка Т.Б.

при секретарі Полюхович Х.М.

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Львівгуртбакалія», м.Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА», м.Жовква

про стягнення

ціна позову: 4713,53 грн.

Представники:

позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність від 18.02.2016р. б/н);

відповідача: не з'явився

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство «Львівгуртбакалія» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА» про стягнення 3703,60грн заборгованості зі сплати орендної плати, 828,82грн пені, 53,09грн трьох відсотків річних та 128,02грн. інфляційних втрат; ціна позову 4713,53грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.02.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 01.03.2016р. Розгляд справи відкладався з причин та підстав, зазначених в ухвалі суду по даній справі від 01.03.2016р.

Впродовж розгляду справи представнику Позивача по явці оголошено права і обовязки, визначені ст.ст.20, 22, 28, 29, 38 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, в ухвалах Господарського суду Львівської області по даній справі, які скеровані чи оголошені Сторонам у справі (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області та письмові повідомлення про оголошення ухвал) зазначено, що права та обовязки сторін визначені ст.ст. 20, 22, 28, 38, 59 ГПК України. Заяв про відвід суддів чи судді не надходило.

Представник Позивача позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання; вимог ухвал суду по даній справі, в тому числі щодо надання відзиву, не виконав, про причини невиконання суду не повідомив.

Згідно ч.1 ст.64 ГПК України, у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; у разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Ухвали суду по даній справі надсилались Відповідачу за вказаною у позовній заяві адресою місцезнаходження Відповідача: 80300, Львівська область, Жовківський район, м.Жовква, вул.Богдана Хмельницького, буд.8, а також за зазначеною Позивачем поштовою адресою: 79015, Львівська область, м.Львів, вул.Водогінна, буд.2, оф.325.

Окрім того, як встановлено судом та вбачається із ОСОБА_2 з ЄДРЮОФОП та ГФ від та станом на 02.03.2016р. №21746251, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА» знаходиться за адресою: 80300, Львівська область, Жовківський район, м.Жовква, вул.Богдана Хмельницького, буд.8, за якою і скеровувались Відповідачу усі процесуальні документи по даній справі.

З даного приводу суд зазначає, і аналогічна позиція викладена у п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами та доповненнями), що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (стаття 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців»); порядок доступу судів загальної юрисдикції до відомостей названого реєстру визначено відповідним Положенням, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2013 №1556/5 (з подальшими змінами).

Конверти з ухвалами Господарського суду Львівської області по даній справі скеровані Відповідачу, підтвердженням чого є витяги з реєстрів вихідної кореспонденції суду, проте повернуті відділенням поштового звязку із відміткою: «За закінченням терміну зберігання».

Крім того суд зазначає, і аналогічна позиція викладена у п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами та доповненнями), що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Також суд зазначає, і аналогічна позиція викладена у п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами та доповненнями), що за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

З врахуванням вищенаведених доводів, втому числі беручи числі копії реєстрів поштових відправлень суду та інші наявні в матеріалах справи докази щодо пересилання Відповідачеві ухвал суду по даній справі, суд зазначає про повне виконання судом вимог ч.1 ст.64 та ст.87 ГПК України, а відтак, приходить до висновку, що Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судових засідань по даній справі.

При цьому суд зазначає, що Відповідач повторно не забезпечив явку представника в судове засідання та не повідомив суд про причини неявки.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі Господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалі про відкладення розгляду справи), окрім подання відзиву на позовну заяву, сторін зобовязувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.38 (витребування доказів) Господарського процесуального кодексу України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

В судовому засіданні суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника Позивача, суд встановив наступне.

Щодо стягнення 3703,60грн. основного боргу.

08.07.2015р. між Позивачем (за договором Орендодавець) та Відповідачем (за договором Орендар) укладено Договір найму (оренди) нежитлових приміщень №43/О/15 (далі Договір), відповідно до п.п.1.1 та 1.3 якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування у найм (оренду) нежитлові складські приміщення площею 72,0 м. кв. на першому поверсі складу, які розміщені за адресою: м.Львів, вул.Бузкова, буд.2 в придатному для використання стані.

Відповідно до п.1.6 Договору, орендна плата встановлюється за ставкою 45,00грн. за один квадратний метр орендованої площі в місяць з урахуванням ПДВ. В ставці орендної плати за один квадратний метр в місяць враховано Орендодавця по експлуатаційних послугах: комунальні послуги водопостачання і каналізація; утримання території та майна прибирання, охорона, ремонт конструкцій будівель і споруд; благоустрій поточне обслуговування. Крім вищезазначеної орендної плати Орендар відшкодовує Орендодавцю понесені витрати з оплати електроенергії за показниками приладу обліку електроенергії за державними розцінками з урахуванням ПДВ; з оплати газу згідно рахунку газопостачальної організації, з урахуванням ПДВ, які відшкодовуються пропорційно до орендованої площі.

Згідно п.2.1. Договору, передача Орендарю приміщень в найм (оренду) здійснюється на підставі акту приймання-передачі (додаток №1 до Договору), який підписуються повноважні представники Сторін Договору. З цього моменту розпочинається перебіг строку дії Договору.

Пунктом 2.6. Договору встановлено, що повернення Орендарем орендованих приміщень здійснюється за актом приймання-передачі, який підписуються повноважні представники Сторін Договору. З цього моменту Договір вважається розірваним.

Розділом 3 Договору встановлено зобов'язання Орендодавця передати Орендарю в найм (оренду) нежитлові приміщення за Договором в порядку, визначеному п. 2.1. Договору, а також прийняти вказані приміщення з найму (оренди) на умовах, визначених Договором.

У пунктах 5.2. та 5.3. Договору встановлено зобов'язання Орендаря прийняти та використовувати орендовані приміщення за цільовим призначенням відповідно до умов Договору, встановлених норм його експлуатації, запобігати псуванню або пошкодженню приміщення, а також своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, відшкодування витрат по споживанню електроенергії та природного газу.

Згідно п.7.1. Договору орендна плата нараховується з моменту підписання акта приймання-передачі нежитлових приміщень в найм (оренду), визначених у п. 1.3. Договору, за ставкою, встановленою п. 1.6. Договору. Орендна плата нараховується щомісяця останнім днем місяця.

Пунктом 7.2. Договору Сторонами погоджено, що орендну плату, відшкодування витрат по сплаті електроенергії та споживання природного газу Орендар, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності, сплачує у відповідності із актами приймання виконаних послуг в безготівковій формі на розрахунковий рахунок Орендодавця щомісяця за минулий місяць оренди не пізніше десяти днів від дати виписки рахунку.

При порушення своїх зобов'язань за Договором Сторона несе відповідальність, визначену Договором та/або чинним законодавством України. Порушенням зобов'язання є невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених Договором (п.8.1. Договору).

Згідно п.8.4 Договору за несвоєчасне внесення орендної плати чи інших, передбачених договором платежів Орендар, відповідно до ст.625 ЦК України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», на вимогу Орендодавця зобовязаний сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три відсотки річних від простроченої суми та пеню в розмірі 5 відсотків від суми, належної до сплати, за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 11.2 Договору Сторонами погоджено, що Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками. Строк найму (оренди) за Договором починає перебіг з моменту передачі відповідного майна в найм за актом приймання-передачі і триває по 31.07.2016 року включно.

ОСОБА_3 Договір підписано повноважними представниками та завірено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.

08.07.2015р. на виконання умов укладеного між Сторонами Договору Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування нежитлові приміщення, визначені пунктом 1.3. Договору. ОСОБА_3 підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.

На виконання умов укладеного між Сторонами Договору Позивач, на підставі ОСОБА_3 приймання наданих послуг від 31.07.2015р. та 11.08.2015р., виставляв Відповідачу до оплати Рахунки від 31.07.2015р. №СФ-00000659 за період з 01.07.2015р. по 31.07.2015р. на суму 2515,60грн. та від 11.08.2015р. №СФ-0000703 за період з 01.08.2015р. по 11.08.2015р. на суму 1188,00грн.

11.08.2015 року представниками Сторін підписано ОСОБА_3 приймання-передачі приміщень з оренди, за яким Орендар передав, а Орендодавець прийняв з найма (оренди)нежитлові приміщення, визначені п. 13. Договору. ОСОБА_3 підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.

Позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, передав приміщення в оренду, виставляв рахунки на оплату орендної плати та відшкодування вартості спожитих енергоносіїв та прийняв приміщення з оренди в порядку, визначеному умовами укладеного між Сторонами Договору.

Відповідач своїх зобов'язань за договором в частині сплати орендної плати та відшкодуванню вартості спожитих енергоресурсів не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 3703,60грн. Станом на час розгляду справи по суті доказів її повного чи часткового погашення Сторонами суду не заявлено та не подано.

З метою досудового врегулювання спору Позивач звертався до Відповідача ОСОБА_4 від 23.12.2015р. вих.№3158 із вимогою про сплату наявної у Відповідача заборгованості та штрафних санкції за порушення порядку та строків здійснення платежів за Договором на суму 4482,97грн. відповідачем вказану претензію залишено без відповіді та реагування.

З підстав наведеного Позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 3703,60грн. боргу за Договором.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до вимог ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.1 ст.286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, заслухавши пояснення представника Позивача, перевіривши правильність проведених розрахунків, беручи до уваги положення Договору, наявні в матеріалах справи докази щодо здійснення нарахувань зі сплати орендної плати, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 3703,60грн. основного боргу підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо стягнення 828,82грн. пені.

Згідно з ст.ст.549, 611, 625 ЦК України, ст.230 ГК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 6 ст.232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Приписами ч.2 ст.343 ГК України, встановлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Перевіривши правильність розрахунку пені за заявлений до стягнення період з 11.08.2015р. по 04.02.2016р. включно, встановивши заборгованість Відповідача зі сплати орендної плати та відшкодування вартості спожитих енергоносіїв згідно Договору за вказаний період, беручи до уваги положення п.8.4 Договору, суд приходить до висновку, що розмір пені за порушення зобовязань зі сплати орендної плати за період з 11.08.2015р. по 04.02.2016р. включно складає 951,25грн. З підстав наведеного, враховуючи відсутність клопотання, передбаченого п.2 ч.1 ст.83 ГПК України, позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача на користь Позивача 828,82грн. пені підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо стягнення 53,09грн. 3% річних та 128,02грн. інфляційних нарахувань.

Приписами п.1 ч.1 ст.530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність розрахунку 3% річних та інфляційних нарахувань, беручи до уваги доводи мотивувальної частини рішення щодо стягнення основного боргу та пені, суд встановив, що розмір 3% річних за прострочення виконання грошових зобов'язань зі сплати орендної плати та інших передбачених Договором платежів становить 59,22грн.; інфляційних втрат 150,93грн.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача 53,09грн. 3% річних та 128,02грн. інфляційних нарахувань, а відтак, позов в цій частині підлягає до задоволення. При цьому суд зазначає, що за відсутності клопотання, передбаченого п.2 ч.1 ст.83 ГПК України, суд не вправі вийти за межі позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

22.03.2016р. у відповідності до вимог ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний, з врахуванням вихідних, 28.03.2016р.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на Відповідача, стягнути з Відповідача на користь Позивача 1378грн. судового збору.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, ст.ст. 4, 4-3, 4-5, 4-7, 22, 33, 34, 38, 43, 49, 75, 82-85, 87, 115-116 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 174, 193, 286, 291 Господарського кодексу України, ст.ст.11, 509, 510, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 629, 759, 762 Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА» (80300, Львівська область, Жовківський район, м.Жовква, вул.Богдана Хмельницького, буд.8; ідентифікаційний код 32282507) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівгуртбакалія» (79035, Львівська область, м.Львів, вул.Бузкова, буд.2, ідентифікаційний код 01553327) 3703,60грн. основного боргу, 828,82грн. пені, 53,09грн. трьох відсотків річних, 128,02грн. інфляційних втрат та 1378грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя Фартушок Т. Б.