ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2016р. Справа№ 914/3163/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1», м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Шкіряне підприємство «Світанок», м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива», м. Київ

про стягнення 39 480 206 грн. 46 коп.

Головуючий суддя Мазовіта А.Б.

Суддя Сухович Ю.О.

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

від третьої особи: не зявився

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1», м.Київ звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Шкіряне підприємство «Світанок», м.Львів про стягнення 39 480 206 грн. 46 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 07.09.2015р. призначив розгляд справи на 28.09.2015 р. Розгляд справи відкладався з підстав, зазначених в ухвалах суду. За клопотанням представника сторони строк вирішення спору було продовжено на 15 днів до 18.11.2015 р.

Ухвалою суду від 16.11.2015 р. призначено колегіальний розгляд вказаної справи. Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію у складі суддів Кітаєвої С.Б. та Сухович Ю.О., головуючий суддя Мазовіта А.Б. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах суду.

У звязку із тимчасовою непрацездатністю судді Кітаєвої С.В., автоматизованою системою документообігу суду (протокол від 11.01.2016 р.) визначено новий склад колегії, відповідно до якого суддю Кітаєву С.В. замінено суддею Кидисюком Р.А. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах суду. За клопотанням представника сторони строк вирішення спору було продовжено на 15 днів до 28.03.2016 р.

Ухвалою суду від 12.01.2016 р. до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива».

09.11.2015 р. та 23.12.2015 р. відповідачем через канцелярію суду подано клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи.

Згідно зі ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками судових експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України для розяснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Як зазначено у п. 2 постанови Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 р. №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Суд не вбачає потреби у спеціальних знаннях експерта для встановлення правильності здійснення розрахунку заборгованості, оскільки такий розрахунок не є складним, здійснений лише за невеликі періоди часу, протягом яких не відбувалося жодних сплат заборгованості, а формули здійснення розрахунків є зрозумілими і такими, що випливають з умов договорів та проспекту емісії облігацій.

Окрім того, слід звернути увагу відповідача на те, що він не позбавлений можливості здійснити власний розрахунок заявлених до стягнення сум та подати його суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що призначення експертизи є безпідставним, а тому в задоволенні клопотань про призначення експертизи слід відмовити.

16.11.2015 р. відповідачем через канцелярію суду подано клопотання (вх. №49736/15) про залишення позову без розгляду у звязку із неподанням позивачем на вимогу суду оригіналів документів, долучених до позовної заяви.

Згідно ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до п. 5.27. Національного стандарту України «Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003» відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Позивачем з дотриманням вищевказаних вимог долучено до позовної заяви копії договору купівлі-продажу цінних паперів, проспекту емісії цінних паперів, інших документів.

Таким чином, в матеріалах справи знаходяться належним чином засвідчені копії вищевказаних документів.

Слід також зазначити, що в разі виникнення сумнів в дійсності долучених до матеріалів справи копій документів, відповідач не позбавлений права надати оригінали таких документів, примірники яких у нього повинні знаходитись. За час розгляду справи відповідачем оригіналів документів не було представлено.

З огляду на викладене, підстави для залишення позову без розгляду позову не є обґрунтованими, а клопотання відповідача, таким, що підлягає до задоволення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивачем було придбано 199 000 штук облігацій номінальною вартістю 1 000 грн. 00 коп. за шт., випущених відповідачем, на загальну суму 199 000 000 грн. 00 коп. Згідно умов емісії облігацій, відповідач зобовязувався виплачувати власникові акцій відсотковий дохід. Однак, відповідач свої зобовязання щодо виплати відсоткового доходу за 12-й, 13-й, 14-й, 15-й та 16-й відсоткові періоди не виконав, на дату подання позову до суду заборгованість становить 31668123грн. 00 коп. У звязку з цим, просив стягнути з відповідача заборгованість по виплаті відсоткового доходу у розмірі 31 668 123 грн. 00 коп. та 7 812 083 грн. 46 коп. пені за прострочення сплати відсоткового доходу.

В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

11 листопада 2011 р. між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_1» (покупець) та Публічним акціонерним товариством «Шкіряне підприємство «Світанок» (продавець) було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №Д-376/11; А-05/11.

За цим договором продавець (відповідач) зобовязувався продати і передати у власність покупця цінні папери, а покупець (позивач) зобовязувався прийняти і оплатити цінні папери: іменні відсоткові звичайні облігації Публічного акціонерного товариства Шкіряне підприємство «Світанок» у бездокументарній формі в кількості 199 000 штук номінальною вартістю 1000грн. 00 коп. за одну шт. загальною вартістю 199 000 000 грн. 00 коп.

Таким чином, позивач придбав 199 000 штук облігацій, випущених відповідачем. Факт зарахування облігацій на рахунок у цінних паперах позивача підтверджується випискою про стан рахунку в цінних паперах на 20.08.2015 р.

Відповідно до п. 3.8.2. Проспекту емісії облігацій Публічного акціонерного товариства «Шкіряне підприємство «Світанок», відсоткова ставка за облігаціями на перший-двадцятий відсоткові періоди встановлюється у розмірі 14,5% річних у гривні.

Відсотки за облігаціями нараховуються відповідно до відсоткових періодів. Кожен відсотковий період складає 91 календарний день. При проведенні усіх розрахунків кількість днів у році приймається за 365. Сума доходу на одну облігацію, що підлягає виплаті за відсотковий період, розраховується за формулою:

Дохід = Номінал х Відсоткова ставка / 100% х Т / 365де:

Дохід сума нарахованого відсоткового доходу за відповідний відсотковий період (у гривнях);

Номінал номінальна вартість облігації, в гривнях (1 000,00 грн.);

Т тривалість відсоткового періоду (91 календарний день);

Відсоткова ставка ставка, за якою нараховується відсотковий дохід за облігаціями, і яка на перший-двадцятий відсоткові періоди складає 14,5% річних.

Згідно п. 3.8.1. Проспекту емісії виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється 24 рази, протягом 2 банківських днів після закінчення відповідного відсоткового періоду. Так, в дванадцятому відсотковому періоді, який почався з 20.05.2014 р. і закінчився 18.08.2014 р., виплата у розмірі 6333624грн. 60 коп. мала бути здійснена з 19.08.2014 р. по 20.08.2014 р. В тринадцятому відсотковому періоді, який почався з 19.08.2014 р. і закінчився 17.11.2014 р., виплата у розмірі 6 333 624 грн. 60 коп. мала бути здійснена з 18.11.2014 р. по 19.11.2014 р. В чотирнадцятому відсотковому періоді, який почався з 18.11.2014 р. і закінчився 16.02.2015 р., виплата у розмірі 6333624грн. 60 коп. мала бути здійснена з 17.02.2015 р. по 18.02.2015 р. В пятнадцятому відсотковому періоді, який почався з 17.02.2015 р. і закінчився 18.05.2015 р., виплата у розмірі 6 333 624 грн. 60 коп. мала бути здійснена з 19.05.2015 р. по 20.05.2015 р. В шістнадцятому відсотковому періоді, який почався з 19.05.2015р. і закінчився 17.08.2015 р., виплата у розмірі 6 333 624 грн. 60 коп. мала бути здійснена з 18.08.2015 р. по 19.08.2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобовязання перед позивачем щодо сплати відсоткового доходу за облігаціями за дванадцятий, тринадцятий, чотирнадцятий, пятнадцятий та шістнадцятий відсоткові періоди не виконав, на дату розгляду справи в суді заборгованість відповідача перед позивачем становить 31 668 123 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 194 ЦК України, цінним папером є документ встановленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право і визначає взаємовідносини між особою, яка його розмістила (видала), і власником та передбачає виконання зобовязань згідно з умовами його розміщення, а також можливість передачі прав, що випливають з цього документа, іншим особам. До особи, яка набула право власності на цінний папір, переходять у сукупності усі права, які ним посвідчуються.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобовязання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений умовами розміщення облігацій строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено умовами розміщення.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобовязання боржником (відповідачем), що в свою чергу є підставою для стягнення з нього суми відсоткового доходу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими, зокрема, є сплата неустойки.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч.ч. 1, 2 ст. 547 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2. ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З наведеного випливає, що обовязковою умовою виникнення права на нарахування пені є викладення в договорі умови (пункту) про забезпечення виконання зобовязання у вигляді пені, підстави для її застосування та розмір, або наявність законодавчого акту, який визначає обовязок та умови сплати пені.

Позивачем у звязку із простроченням сплати відсоткового доходу нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 7 812 083 грн. 46 коп..

Відповідно до пункту 4.2. договору купівлі-продажу цінних паперів, у випадку прострочення виконання продавцем умов п. 2.2. цього договору, продавець зобовязаний сплатити покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від загальної суми договору за кожний день прострочення, але не більше 10%, обумовленої в п. 1.2. загальної суми договору.

Згідно п. 2.2. договору купівлі-продажу цінних паперів продавець зобовязаний до 17:00 за Київським часом 11 листопада 2011 року включно здійснити всі необхідні дії для списання ЦП з рахунку у цінних паперах продавця на рахунок у цінних паперах покупця, зазначений у п. 2.4. цього договору.

Таким чином, умовами договору №Д-376/11; А-05/11 від 11.11.2011 р. врегульовано відповідальність сторін лише за неналежне виконання зобовязань щодо купівлі-продажу цінних паперів. Умовами договору №Д-376/11; А-05/11 від 11.11.2011 р. не визначено підстав настання відповідальності в разі невиконання зобовязань щодо виплати доходу за облігаціями.

Як вбачається з тексту Проспекту емісії облігацій Публічного акціонерного товариства «Шкіряне підприємство «Світанок», у ньому відсутня умова про забезпечення виконання зобовязання у вигляді пені, підстави для її застосування і розмір. Позивачем також не представлено інших правочинів, з яких би вбачалося, що сторони узгодили умову про забезпечення виконання зобовязання щодо виплати доходу у вигляді пені.

Відповідно до абз. 3 п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обовязок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», статтею 36 Закону України «Про телекомунікації», статтею 1 Закону України «Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій». У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України «Про відповідальність за невиконання грошових зобовязань», а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини.

З наведеного випливає, що Закон України «Про відповідальність за невиконання грошових зобовязань» не є спеціальним актом, який визначає обовязок боржника сплатити пеню. Вказаним законом встановлено лише обмеження щодо розміру нарахування пені в договірних правовідносинах між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Таким чином, у звязку з відсутністю укладених між сторонами письмових правочинів умови про забезпечення виконання зобовязання у вигляді пені, відсутністю спеціального законодавчого акту, який визначає обовязок боржника сплатити пеню за невиконання зобовязання у правовідносинах, що склалися між сторонами, в задоволені вимоги про стягнення пені в сумі 7812083грн. 46 коп. слід відмовити.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення боргу зі сплати відсоткового доходу обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до стягнення з відповідача частково, складає 31 668 123 грн. 00 коп. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 р. №733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 р. №123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський ОСОБА_1», згідно з яким з 21.11.2014 р. по 20.02.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виконувати обовязки тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.02.2015 р. №35 повноваження тимчасової адміністрації було продовжено до 20.03.2015 року (включно).

Пунктом 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача із даним позовом до суду) передбачено, що від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Згідно п. 4.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход Державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору.

Оскільки спір виник з вини відповідача, відповідач не звільнений від сплати судового збору, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 49 ГПК України необхідно покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 194, 509, 526, 530, 543, 553, 554, 599, 610, 612, 625 ЦК України, ст. 193, 230, 231 ГК України, ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шкіряне підприємство «Світанок», м Львів, м. Львів, вул. Промислова, 53 (ідентифікаційний код 00307891) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1», м. Київ, вул. Дегтярівська, 27Т (ідентифікаційний код 19017842) 31 668 123 грн. 00 коп. боргу зі сплати відсоткового доходу.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шкіряне підприємство «Світанок», м Львів, м. Львів, вул. Промислова, 53 (ідентифікаційний код 00307891) в дохід державного бюджету 165 794 грн. 07коп. судового збору.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Накази видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 23.03.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 28.03.2016 р.

Головуючий суддя Мазовіта А.Б.

Суддя Сухович Ю.О.

Суддя Кидисюк Р.А.