РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016Справа №910/15143/14

За позовом Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Земля»

третя особа, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву

про стягнення 574 779,83 грн.

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Погоріла Л.П. (представник за довіреністю від 14.09.2015р.);

Сабадош Т.І. (представник за довіреністю від 14.09.2015р.);

від відповідача: Башмаков К.О. (представник за довіреністю №7-24/2015 від 23.04.2015р.);

від третьої особи: не з'явились.

Обставини справи:

Національний педагогічний університет імені М.П. Драгоманова (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Земля» (надалі - відповідач) суми в розмірі 574 779,83 грн., а саме 296 546,64 грн. заборгованості по орендній платі, 214 724,22 грн. заборгованості по комунальним платежам, 38 234,21 грн. пені по орендній сплаті та 25 274,76 грн. пені по комунальним платежам.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов Договору оренди нерухомого майна №3066 від 27.04.2006р. та Договору про відшкодування витрат по утриманню орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг №1774 від 27.04.2006р., відповідач не сплатив суму орендної плати та не відшкодував витрат у зв'язку з чим за останнім утворилась заборгованість в розмірі 511 270,86 грн., з яких 296 546,64 грн. заборгованості за договором оренди та 214 724,22 грн. заборгованості за договором про відшкодування витрат по утриманню орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг. Окрім того, за прострочення оплати по вказаним договорам позивач нарахував 65 508,97 грн. пені.

Під час перебування справи в провадженні позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 537 990,25 грн. заборгованості з яких: 296 546,63 грн. заборгованість за договором оренди, 191 381,35 грн. заборгованість за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, 30 633,58 грн. пені за договором по орендній платі №3066 від 27.04.2006р., 19 428,68 грн. пені за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, а також покласти на відповідача судові витрати.

Відповідач у наданому до матеріалів справи відзиві зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, однак при цьому зазначаючи, що частково визнає наявність боргу за Договором №3066 в розмірі 169 111,30 грн. за заявлений період та підтверджує намір її погасити. Вимоги про стягнення пені є необґрунтованими, оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановлено в ст. 232 ГПК України, тому нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

В матеріалах справи також міститься пояснення третьої особи, відповідно до якого третя особа зазначає, що договір оренди №3066 був укладений на 11 місяців з наступною пролонгацією. У зв'язку закінченням терміну дії 26.01.2009р. договору оренди відповідач звернувся до третьої особи про укладання нового договору оренди. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2010р. у справі №40/65 зобов'язано третю особу укласти з відповідачем договір оренди загальною площею 222 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. І. Франка, 46, що перебуває на балансі позивача, строком на 5 років. Фактично договір оренди №3066 від 27.04.2006р. закінчив свій термін 16.07.2014р. на основі переукладання договору оренди №6861 від 17.07.2014р. за рішенням суду. Договір оренди №6871 від 17.07.2014р. був укладений строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 17.07.2014р. по 17.06.2017р.

24.02.2015р. Господарським судом міста Києва (головуючий суддя Стасюк С.В., судді Босий В.П., Нечай О.В.) в справі №91015143/14 було винесено рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнуто з відповідача основну заборгованість з орендної плати в розмірі 296 546,64 грн., основну заборгованість за комунальні послуги в розмірі 191 381,35 грн., пеню за несвоєчасне внесення орендної плати в розмірі 16 782,28 грн. та пеню за несвоєчасне внесення плати за комунальні послуги в розмірі 13 372,92 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2015р. рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2015р. було залишено без змін.

04.06.2015р. Господарським судом міста Києва було видано накази на примусове виконання рішення.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.07.2015р. рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2015р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2015р. були скасовані, а справа №910/15143/14 була передана на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату Кривенко О.М. від 07.08.2015р. матеріали справи №910/15143/14 було призначено на повторний автоматичний розподіл.

Проведеним 07.08.2015р. повторним автоматичним розподілом матеріали справи №910/15143/14 були передані на розгляд судді Морозову С.М., про що свідчить наявний в справі протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2015р. справу №910/15143/14 прийнято до провадження суддею Морозов С.М., розгляд призначено на 22.09.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2015р. розгляд справи №910/15143/14 відкладено до 01.10.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2015р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів терміном до 22.10.2015р. включно.

В судовому засіданні 01.10.2015р. оголошено перерву до 06.10.2015р.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 06.10.2015р. у справі №910/15143/14 призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі на час проведення судової економічної експертизи.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 06.10.2015р. у справі №910/15143/14 від 16.11.2015р. у зв'язку з надходженням до Господарського суду міста Києва клопотання судового експерта про надання матеріалів, необхідних для проведення судової експертизи та виконання оплати вартості проведення судової експертизи, поновлено провадження у справі, зобов'язано сторін надати необхідні документи, а відповідача повторно зобов'язано також оплатити вартість проведення судової експертизи та зупинено провадження у справі.

24.02.2016р. до суду від експертної установи надійшов лист №19382/15-45 від 16.02.2016р. про залишення ухвали суду від 06.10.2015р. без виконання та повернення матеріалів справи №910/15143/14 у зв'язку з несплатою вартості проведення судової експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2016р. поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 15.03.2016р.

В судове засідання 15.03.2016р. представники відповідача та третьої особи не з'явились, розгляд справи було відкладено до 22.03.2016р.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 22 березня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Під час попереднього розгляду справи, судами встановлено, що 27.04.2006р. між третьою особою (орендодавець за Договором оренди) та відповідачем (орендар за Договором оренди) було укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №3066 (надалі - Договір оренди), за умовами якого третя особа передає, а відповідач приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно площею 181,0 кв. м. розміщене за адресою: м. Київ, вул. І. Франка, 46 перший поверх в будівлі навчального корпусу, що знаходиться на балансі позивача (балансоутримувача за Договором оренди), вартість якого становить за експертною оцінкою станом на 31.01.2006р. 1 017 338,00 грн. Майно передається в оренду з метою розміщення кафе з правом продажу товарів.

Договір оренди було укладено терміном на 11 місяців, з 27.04.2006р. по 25.03.2007р. відповідно до пункту 10.1 Договору оренди.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього Договору (пункт 10.5 Договору оренди).

Крім того, у зв'язку із закінченням терміну дії Договору оренди від 26.01.2009 року відповідач звернувся до третьої особи про укладання нового договору оренди. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2010р. у справі №40/65 зобов'язано третю особу укласти з відповідачем договір оренди нерухомого майна загальною площею 222 кв.м., що розміщене за адресою: м. Київ, вул. І. Франка, 46, перебуває на балансі позивача, строком на 5 років. Фактично Договір оренди №3066 від 27.04.2006р. закінчив свій термін 16.07.2014р. на основі переукладання договору оренди №6861 від 17.07.2014р. за рішенням суду. Договір оренди №6871 від 17.07.2014р. був укладений строком на 2 роки та 11 місяців, що діє з 17.07.2014р. по 17.06.2017р.

Також, відповідно до наказу Фонду державного майна України від 23.08.2000р. №1774 27 квітня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг, який є невід'ємною частиною Договору (надалі - Договір про відшкодування витрат).

Орендна плата за Договором оренди з урахуванням Додаткового договору №1 від 02.03.2007р. визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати затвердженою постановою Кабінету Міністрів України і становить без ПДВ за перший/базовий/ місяць розрахунку - січень 2007 року: 14 026,69 грн.; оренда плата за січень 2007 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за січень 2007 року.

Згідно з пунктом 3.3. Договору оренди - перерахування орендної плати здійснюється відповідачем самостійно до 10 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції таким чином: 50% орендної плати перераховується відповідачем до державного бюджету; 50% орендної плати перераховуються відповідачем на розрахунковий рахунок позивача.

Зазначені зобов'язання відповідача - своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату - передбачені в пункті 5.2 Договору оренди.

Відповідно до пункту 2.2.3. Договору про відшкодування витрат, відповідач зобов'язується не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок позивача, за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будівлі, технічне обслуговування будівлі відповідно до вартості приміщення, а також за комунальні послуги і вивезення сміття.

Факт передачі відповідачу майна підтверджується Актом приймання-передачі від 27.04.2006р., погодженим з позивачем.

Окрім того, за Актом приймання-передачі (повернення) з оренди нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. І.Франка, 46 від 31.01.2014р. відповідачем було повернуто позивачу з користування державне нерухоме майно згідно умов Договору оренди. Акт підписаний зі сторони позивача та відповідача.

В обґрунтування позову позивач, зазначає що внаслідок порушення виконання відповідачем (орендарем) своїх зобов'язань як зі сплати орендної плати, так і зі сплати витрат позивача на утримання орендованого майна та за надання комунальних послуг, у відповідача утворилася перед позивачем заборгованість у розмірі 296 546,64 грн. за Договором оренди та 191 381,35 грн. за Договором з відшкодування витрат, яка, відповідно до ст.ст. 525, 526, 759, 762 ЦК України, ст.ст. 18, 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», умов Договору оренди та Договору з відшкодування витрат, має бути стягнута у судовому порядку, так само, як і нарахована на розмір заборгованості пеня за період з 10.02.2013 року по 10.05.2014 року.

Під час попереднього розгляду суди, спростовуючи доводи відповідача про повернення позивачу майна 31.01.2014 за актом приймання передачі, послалися на те, що, по-перше, вказаний акт не підписаний орендодавцем спірного нерухомого майна, а лише орендарем та балансоутримувачем, а тому не свідчить про припинення правовідносин за Договором оренди, по-друге, як зазначили суди, відповідачем не доведено в установленому законом порядку фактичного повернення за вказаним актом спірного нерухомого майна, і по-третє, відповідач не спростував факту фактичного користування ним спірним нерухомим майном з 31.01.2014р. по 17.07.2014р. - дати, коли сторони переуклали Договір оренди спірного нерухомого майна за рішенням суду, постановленим у справі №40/65-36/85.

Скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2015р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2015р. в даній справі Вищий господарський суд України в постанові від 29.07.2015р. зазначив, що роблячи висновок про те, що Договір оренди закінчився 16.07.2014р. у зв'язку з переукладенням його сторонами 17.07.2014р. на новий строк, а тому, відповідач зобов'язаний сплатити орендну плату за договором №3066 до дати переукладення нового договору, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на наявність судових рішень у справах №40/65-36/85 та №8/137 в сукупності із актом приймання-передачі від 31.01.2014р., внаслідок чого зробили передчасний висновок про дію Договору №3066 від 27.04.2006 до укладення нового договору оренди цього приміщення 17.07.2014р. Окрім того, суди попередніх інстанцій належним чином не спростували доводів відповідача, викладених як у відзиві на позов, так і в апеляційній скарзі, щодо, зокрема, включення до заявленого до стягнення розміру заборгованості зі сплати орендної плати, подвійно нарахованого позивачем податку на додану вартість, та наявність розбіжностей у розрахунках позивача та відповідача по нарахуванню орендної плати, яка підлягає сплаті, по кожному місяцю і, відповідно, визнання відповідачем у відзиві боргу по сплаті орендної плати у сумі 169 111,30 грн., так само як і наявність розбіжностей в розрахунках позивача та відповідача за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю в частині вартості спожитої електроенергії, що є порушенням вищевказаних норм щодо порядку прийняття судового рішення.

Відповідно до ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Так, здійснюючи новий розгляд справи №910/15143/14 господарським судом встановлено наступне.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України, правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

За своє правовою природою даний Договір є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає, або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності. Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній республіці Крим або перебуває в комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно - правовими актами (ст. 2, ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 545 ЦК України визначено, що, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Як вбачається з умов Договору оренди у разі припинення або розірвання цього договору майно повертається відповідачем третій особі/позивачу. Відповідач повертає майно третій особі/позивачу аналогічно порядку, встановленому при передачі майна відповідачу за цим Договором оренди. Майно вважається поверненим третій особі/позивачу з моменту підписання акта приймання-передачі (п. 2.4. Договору оренди).

Крім того, п. 5.7. Договору оренди також визначено, що у разі припинення або розірвання Договору, відповідач зобов'язаний повернути третій особі/позивачу майно в належному стані.

Пунктом 5.14. Договору оренди також унормовано, що в разі закінчення терміну дії договору (його розірвання) відповідач зобов'язаний сплатити орендну плату, заборгованість з орендної плати, пені та штрафні санкції за весь період оренди по день фактичної передачі майна позивачу (третій особі) на підставі акту передачі-приймання.

Отже, виходячи з наведеного, а саме: як умов Договору оренди, так і вищенаведених норм, що регулюють порядок припинення орендних правовідносин та встановлюють момент припинення договору - з моменту підписання акта приймання-передачі.

Тобто, підписаний третьою особою та відповідачем Акт приймання-передачі від 31.01.2014р. спірного нерухомого майна, свідчить про фактичне повернення відповідачем цього майна з оренди та про припинення правовідносин за Договором оренди.

Крім того, факт підписання акту приймання-передачі від 31.01.2014 лише відповідачем та третьою особою, свідчить про припинення правовідносин за Договором оренди, оскільки це випливає з умов Договору оренди, а саме щодо порядку повернення орендованого майна та осіб, яким відповідач зобов'язаний передати це майно. (п.п. 2.4., 5.7., 5.14. Договору оренди) за актом приймання-передачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1 та ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Окрім того, судом встановлено, як наголошено на тому Вищим господарським судом України, що Договір оренди не закінчився 16.07.2014р. у зв'язку з переукладенням його сторонами 17.07.2014р. на новий строк, з урахуванням наявності судових рішень у справах №40/65-36/85 та №8/137 в сукупності із Актом приймання-передачі від 31.01.2014р., а припинив свою дію на підставі повернення відповідачем орендованого майна з оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 283 Господарського кодексу України встановлено, що за договором оренди одна сторона(орендодавець) передає другій стороні(орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Частина перша статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлює для орендаря обов'язок за користування об'єктом оренди вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Таким чином вірним розрахунок суми орендної плати, яка підлягає до стягнення з відповідача є той, який встановлений за період з жовтня 2012 року по січень 2014 року, а не по квітень 2014 року, як розраховано позивачем.

Таким чином, обґрунтованою сумою заборгованості відповідача з орендної плати за Договором оренди є сума в розмірі 252 463,00 грн., розрахована за період з жовтня 2012 року по січень 2014 року згідно наявних в справі Рахунків-актів орендної плати по відповідачу за вказаний період, не беручи до уваги заперечення відповідача, щодо того, що обґрунтованою є лише сума в розмірі 169 111,30 грн., оскільки вона жодним доказом в матеріалах справи не підтверджується, навіть доданим відповідачем розрахунком, а тому, позовна вимога в справі №910/15143/14 про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за Договором оренди підлягає частковому задоволенню на суму в розмірі 252 463,00 грн.

Окрім сторонами в справі укладений також Договір про відшкодування витрат, про який зазначалось вище.

Відповідно до п. 2.3. Договору про відшкодування витрат, відповідач зобов'язується не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок позивача, за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будівлі, технічне обслуговування будівлі відповідно вартості приміщення, а також за комунальні послуги.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пунктів 1, 5 частини 3 статті 20 та пункту 3 частини 2 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Частина 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює, що істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг, порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, тощо.

Матеріалами справи підтверджується, що за відповідачем рахується заборгованість за комунальні послуги (опалення, електроенергія, холодне і гаряче водопостачання) за Договором про відшкодування витрат, з урахування обставин встановлених вище, тобто за період з жовтня 2012 року по січень 2014 року, згідно наявних в справі Рахунків-актів орендної плати по відповідачу, в розмірі 183 731,26 грн., за вирахуванням суми в розмірі 23 342,87 грн., яка відкоригована за Актом від 16.01.2013р.

Таким чином, позовна вимога в справі №910/15143/14 про стягнення з відповідача заборгованості з вартості комунальних послуг за Договором про відшкодування витрат підлягає частковому задоволенню на суму в розмірі 183 731,26 грн.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення пені за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором оренди та за Договором про відшкодування витрат, то необхідно зазначити наступне.

Згідно з пунктом 9.1. Договору оренди в разі невиконання пункту 2.5 цього Договору, орендар сплачує неустойку у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення.

Пунктом 4.1. Договору про відшкодування витрат сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 3.3. Договору оренди - перерахування орендної плати здійснюється відповідачем самостійно до 10 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції таким чином: 50% орендної плати перераховується відповідачем до державного бюджету; 50% орендної плати перераховуються відповідачем на розрахунковий рахунок позивача.

Таким чином прострочення оплати орендної плати за Договором оренди у відповідача виникає з кожного 11 числа наступного за звітним місяця.

Відповідно до п. 2.3. Договору про відшкодування витрат, відповідач зобов'язується не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок позивача, за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будівлі, технічне обслуговування будівлі відповідно вартості приміщення, а також за комунальні послуги.

Таким чином прострочення оплати комунальних платежів за Договором про відшкодування витрат у відповідача виникає з кожного 16 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги зобов'язаний сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Частиною 3 статті 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Відповідно до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 4 статті 549 Цивільного кодексу України).

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного Банку, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» №01-8/344 від 11.04.2005р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем, суд визнає його арифметично невірним, оскільки невірно застосовані дані, встановлені в цій справі, а тому здійснивши перерахунок сум пені по кожному акту окремо за перші пів року від дні виникнення у відповідача зобов'язання сплатити кошти, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума пені у розмірі 18 436,99 грн. за Договором оренди та у розмірі 11 700,85 грн. за Договором про відшкодування витрат.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договорів оренди та про відшкодування витрат.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними в справі доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/15143/14 підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача суми основного боргу з орендної плати в розмірі 252 463,00 грн., суми основного боргу за комунальні послуги в розмірі 183 731,26 грн., суми пені за невчасну сплату орендних платежів в розмірі 18 436,99 грн. та суми пені за невчасну сплату вартості комунальних послуг в розмірі 11 700,85 грн.

Судові витрати позивача в розмірі 9 326,64 грн., відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно сумі задоволених позовних вимог, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Земля» (, адреса: 02099, м. Київ, вул. Бориспільська, 8) на користь Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Пирогова, 9) суму основного боргу з орендної плати в розмірі 252 463,00 грн. (двісті п'ятдесят дві тисячі чотириста шістдесят три гривни 00 копійок), суму основного боргу за комунальні послуги в розмірі 183 731,26 грн. (сто вісімдесят три тисячі сімсот тридцять одна гривна 26 копійок), суму пені за невчасну сплату орендних платежів в розмірі 18 436,99 грн. (вісімнадцять тисяч чотириста тридцять шість гривень 99 копійок), суми пені за невчасну сплату вартості комунальних послуг в розмірі 11 700,85 грн. (одинадцять тисяч сімсот гривень 85 копійок) та суму судового збору в розмірі 9 326,64 грн. (дев'ять тисяч триста двадцять шість гривень 64 копійки).

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.03.2016р.

Суддя С.М. Морозов