ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р.Справа № 916/4886/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Лисенко В.А., Діброви Г.І.,

при секретарі судового засідання Молодові В.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - не зявився, повідомлений належним чином;

від відповідача - ОСОБА_1, довіреність №49 від 23.12.2015р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Кілійської міської ради

на рішення господарського суду Одеської області від 08 лютого 2016 року

по справі № 916/4886/15

за позовом Виконавчого комітету Кілійської міської ради

до відповідача ОСОБА_2 споживчої кооперації «Ринок Райспоживспілки»

про стягнення 35 917,90 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Кілійської міської ради звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 споживчої кооперації «Ринок Райспоживспілки» про стягнення 35 917,90 грн. збитків, які полягають в донарахуванні вартості надання послуг з вивезення побутових відходів, затверджених Постановою КМУ від 10.12.2008 року, недоотриманих міським бюджетом (згідно клопотання від 11.01.16р.

Рішенням господарського суду Одеської області від 08 лютого 2016 року по справі № 916/4886/15 (суддя Щавинська Ю.М.) в задоволенні позову відмовлено повністю, з підстав того, що відповідач в повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання зі сплати вартості наданих послуг згідно вищевказаних договорів, про що свідчить відсутність будь-яких претензій чи зауважень позивача з цього приводу, будь-який борг по сплаті вартості наданих послуг у ОСОБА_2 споживчої кооперації "Ринок Райспоживспілки" відсутній, при цьому Виконавчим комітетом Кілійської міської ради було вивезено більшу кількість відходів, ніж ту, яка була зазначена у вищевказаних договорах та в виставлених рахунках.

При цьому, суд вважає, що посилання позивача на Правила надання послуг з вивезення побутових відходів, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.12.2008р. № 1070, в якості обґрунтування позову є недоречним, оскільки вказані правила визначають механізм та порядок надання послуг виключно з вивезення побутових відходів, а не з їх приймання та утилізації.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Виконавчий комітет Кілійської міської ради звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області скасувати повністю та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при винесенні рішення не було враховано, що в договорах на предмет утилізації відходів п.2.2.2 передбачено, що відповідач повинен виконувати порядок доставки відходів та розвантажувати транспорт в місцях визначених робітниками полігону, отже, апелянт вважає правомірним застосування до спірних правовідносин постанови КМУ від 10.12.2008 року №1070.

Також, на думку апелянта, судом не взято до уваги твердження щодо порушення відповідачем вимог п.3.4.1 договору, а саме умови про те, що ціна договору може бути змінена при зміні обсягу та складу виконаних робіт. Отримання лімітів на створення відходів та оплата за розміщення відходів провадиться відповідачем самостійно у встановленому законодавством порядку.

Отже, апелянт вважає, що коли відповідач встановлював обсяги виконаних робіт при цьому ним не було враховано вимоги постанови КМУ від 10.12.2008 року №1070. Зазначені заниження виникли при неврахуванні відповідачем вимог зазначеної постанови, не врахована мінімальна добова норма, тому, згідно розрахунків, які є в матеріалах справи, матеріальні збитки позивача складають 35 917,90 грн. упущеної вигоди.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу від 28.03.2016 року, в якому заперечує проти вимог апеляційної скарги та її задоволення, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, та просить залишити його без змін.

В судове засідання 29.03.2016 р. представник апелянта не зявився, хоча був повідомлений належним чином про дату, місце та час судового засідання.

При цьому, від нього 28.03.2016 року до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі його представника, в якому також зазначено, що Виконком Кілійської міської ради повністю підтримує вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки воно законне та обґрунтоване.

Відповідно до вимог ст.85 ГПК України в судовому засіданні 29.03.2016 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено під час апеляційного перегляду, між Виконавчим комітетом Кілійської міської ради та ОСОБА_2 споживчої кооперації «Ринок Райспоживспілки» укладено договори № 6 від 01.03.2012р.; № 12 від 02.01.2013р., № 5 від 02.01.2014р. та №1 від 02.01.2015р., згідно яких Виконкомом Кілійської міськради приймались та утилізувались відходи відповідача на полігоні твердих побутових відходів.

02.10.2015 року Ізмаїльською обєднаною державною фінансовою інспекцією проведено перевірку, згідно якої складено акт №850-16/9, яким встановлено, що Кілійським міським бюджетом недоотримано доходів внаслідок заниження обсягу з приймання та утилізації побутових відходів від ОСОБА_2 споживчої кооперації «Ринок Райспоживспілки» у загальній сумі 35 817,90 грн.

Позивач посилався на те, що у 2011-2015 роках норми надання послуг з вивезення побутових відходів не затверджено міською радою, отже, відповідно до п.8 Правил надання послуг з вивезення побутових відходів, затверджених Постановою КМУ від 10.12.2008 року №1070, до спірних правовідносин слід застосовувати мінімальні норми, що становлять 0,31 кг./м.кв.х 14200 м.кв. торгівельної площі, зайнятої під ринком відповідача = 44020 кг/добу х 25 робочих днів у місяці х 12 міс = 1 320 600 кг/рік, тобто 1320,6 т./рік.

Отже, за вирахуванням фактично сплачених послуг позивач просив стягнути з відповідача 35917,90 грн. збитків, які полягають в недоотриманому доході міським бюджетом.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За статтею 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

У відповідності до ст. 22 ЦК України, що кореспондується з положеннями ст.224 ГК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

В силу положень частини другої названої статті збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З вказаних норм чинного законодавства вбачається, що обовязковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, наявність порушення з боку цієї особи, причинного звязку між діями особи та збитками, які складають обєктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки це обєктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та обґрунтованими, виходячи з такого.

Як зазначалось вище, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків.

При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Водночас, як вірно встановлено місцевим господарським судом, відповідач в повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання зі сплати вартості наданих послуг згідно вищевказаних договорів, а саме оплатив в повному обсязі виставлені позивачем рахунки, про що свідчать рахунки Виконкому Кілійської міськради (а.с.55-59), а також виписки з банківського рахунку відповідача та платіжні доручення про оплату виставлених рахунків (а.с.60-66).

З боку позивача були відсутні жодні претензії чи зауваження позивача стосовно вартості оплачених послуг.

Таким чином, судова колегія вважає вірним висновок місцевого господарського суду про те, що зобов'язання зі сплати вартості послуг з приймання та утилізації відходів на полігоні твердих побутових відходів згідно вищевказаних договорів, ОСОБА_2 споживчої кооперації "Ринок Райспоживспілки" виконане своєчасно, належним чином, таке виконання прийнято Виконавчим комітетом Кілійської міської ради, у звязку з чим відповідне зобовязання є припиненим, згідно зі ст.599 ЦК України.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 632 ЦК України, зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Крім того, в порушення вимог ст. 33 ГПК України позивачем жодним чином не доведено, що Виконавчим комітетом Кілійської міської ради було вивезено більшу кількість відходів, ніж ту, яка була зазначена у вищевказаних договорах та в виставлених рахунках.

Також суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що Правила надання послуг з вивезення побутових відходів, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.12.2008р. № 1070, не підлягають застосуванню в даному випадку, оскільки вказані правила визначають механізм та порядок надання послуг виключно з вивезення побутових відходів, а не з їх приймання та утилізації, а з матеріалів справи, зокрема, з предметів укладених між сторонами договорів, довідки ОСОБА_2 споживчої кооперації «Ринок Райспоживспілки» від 12.01.2016 року №1 вбачається, що відповідач власними засобами здійснював вивезення побутових відходів, а позивач надавав послуги лише з приймання та утилізації їх..

Доводи апелянта про те, що пунктами 2.2.2 договорів визначений обовязок відповідача дотримуватись порядку доставки відходів та проводити розвантаження транспортних засобів в місцях, визначених робітниками полігону, судова колегія відхиляє, оскільки зазначення сторонами такого обовязку відповідача також підтверджує той факт, що позивач не здійснював вивезення відходів, а це здійснювалось самим відповідачем.

Отже, відсутні підстави для застосування Правил надання послуг з вивезення побутових відходів до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, судова колегія зазначає, що позивачем не доведено, за яких обставин заявлені ним збитки були б отримані в якості доходу, і яким чином права позивача були порушені, тобто позивачем не доведено факту наявності упущеної вигоди.

Таким чином, позивачем жодним чином не доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, яка потрібна для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків: (протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини).

Судова колегія також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що акт ревізії Ізмаїльської обєднаної державної фінансової інспекції від 02.10.2015р. № 850-16/9 щодо фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Кілійської міської ради за період з 01.01.2011р. по 31.07.2015р., не являється належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, що підтверджує наявність факту завдання відповідачем збитків, які виникли в результаті недоотримання місцевим бюджетом доходів внаслідок заниження норми надання послуг з вивезення та утилізації побутових відходів.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.99, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Кілійської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 08 лютого 2016 року по справі № 916/4886/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 31.03.2016 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.А. Лисенко

Суддя Г.І. Діброва