донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

21.03.2016 справа №905/3704/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівСтойка О.В. Бойченка К.І., Зубченко І.В.
за участю представників сторін від позивача від відповідача не з'явився; ОСОБА_4, за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фідлайф", м. Донецьк
на рішення господарського судуДонецької області
від08.02.2016 р. (підписано 09.02.2016 р.)
у справі№ 905/3704/15 (суддя Левшина Г.В.)
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Сєвєродонецьк, Луганська область
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фідлайф", м. Донецьк
простягнення заборгованості в сумі 24 260,00 грн., інфляційних втрат в сумі 8 255,86 грн., 3% річних в сумі 484,54 грн., пені в сумі 9 024,71 грн. та процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 5 814,42 грн.
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року до господарського суду звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_5, м. Сєвєродонецьк, Луганська область (Позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фідлайф", м. Донецьк (Відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 24 260,00 грн., інфляційних втрат в сумі 8 255,86 грн., 3% річних в сумі 484,54 грн., пені в сумі 9 024,71 грн. та процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 5814,42 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 08.02.2016 р. позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 24 260,00 грн., пеню в сумі 6 831,34 грн. та судовий збір в сумі 791,57 грн.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права України та при неповному з'ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що позивач був обізнаний про дату поставки, але з власної ініціативи не вчинив будь-яких дій щодо отримання та вивозу продукції зі складу відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в зв'язку з чим судова колегія вважає за можливе розглянути скаргу без участі представника позивача, що не скористався правом на участь в судовому засіданні.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2015р. між сторонами був укладений договір поставки №49 (далі - Договір), за умовами якого відповідач зобов'язався передати, а позивач прийняти та оплатити повнораціонні комбікорми та/або білково-вітамінно-мінеральні концентрати, у кількості, асортименті, за номенклатурою, ціною і умовами поставки згідно цього договору та специфікацій до нього, які є невід'ємною частиною цього договору.

В п. 11.9 Договору сторонами встановлений строк дії Договору до 31.12.2015р.

За змістом п. 5.1 Договору, оплата поставленого за договором товару здійснюється позивачем шляхом 100% передплати вартості товару на банківський рахунок відповідача.

Згідно п. 6.1 Договору, умови поставки кожної партії товару вказуються сторонами в підписаних специфікаціях (згідно правил ІНКОТЕРМС 2000), які застосовуються з урахуванням особливостей пов'язаних із внутрішньодержавним характером цього договору, а також особливостей, які випливають з положень цього договору.

В пункті 1.2 сторонами узгоджено, що у випадку, якщо умови поставки товару, порядок і терміни його оплати позивачем, зазначені в підписаних сторонами Специфікаціях суперечать положенням цього Договору, обов'язковими для виконання сторонами і пріоритетними по відношенню до положень цього Договору є положення підписаних сторонами Специфікацій.

До Договору сторонами була підписана специфікація №1 від 29.01.2015р. (далі - Специфікація) на загальну суму 24 260,00 грн., згідно якої товар поставляється упакованим у ламінованих поліпропіленових мішках по 25 кг на умовах EXW-склад відповідача, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 - комбікормовий завод ТОВ "Фідлайф", термін поставки товару - 02.02.2015р.

Позивачем на виконання умов Договору, на підставі виставленого відповідачем рахунку-фактури № ФЛ-0000151 від 29.01.2015р., було внесено стовідсоткову передоплату за продукцію на загальну суму 24 260,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 70 від 30.01.2015р., копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 25).

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що поставка спірного товару не відбулась.

В матеріалах справи наявна копія претензії позивача від 17.08.2015р. за №1/1308, в якій він вимагав від відповідача повернути перераховані грошові кошти у розмірі 24 260,00 грн.

Докази звернення позивача із будь-якими вимогами з приводу поставки спірного товару, а також докази повернення передоплати матеріали справи не містять.

Предметом даного позову є вимога позивача про повернення суми передоплати у розмірі 24 260,00 грн. через відсутність поставки товару, починаючи з 02.02.2015р. по теперішній час.

Згідно ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

За змістом ч. 3 зазначеної норми, товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Відповідно до ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України, терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Отже, зазначивши у Специфікації термін постачання - 02.02.2015р., сторони визначили не строк, до якого має здійснитися постачання, а сам момент поставки, тобто дату, коли сторони мали вчинити певні дії, що передбачені умовами поставки.

Таким чином, згідно до вимог ст. 664 ЦК України, позивач був проінформований про момент та місце готовності товару до передачі, вимог про необхідність додаткового повідомлення умови Договору не містять.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності доказів належного повідомлення позивача в порядку вищенаведеної норми, оскільки суд помилково визначив встановлений термін поставки як кінцеву дату строку, протягом якого ця поставка мала відбутися.

На підтвердження факту наявності 02.02.2015р. на зазначеному складі готової спірної продукції відповідачем наданий витяг з журналу-ордеру за 02.02.2015р. (а.с. 51). Доказів на спростування зазначеного факту позивачем не надано.

За змістом п.п. 9.1, 11, 17, А.4 Офіційних правил тлумачення торгівельних термінів "Інкотермс" Міжнародної торгової палати, що введені в дію з 01.01.2000 р., передбачено, що термін "франко-завод" (група EXW) означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання щодо поставки в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, вимогами Специфікації сторони встановили, що товар поставляється упакованим у ламінованих поліпропіленових мішках по 25 кг на умовах EXW-склад відповідача, який розташований за адресою: 92913, Україна, Луганська область, Кремінський район, с.Бараниківка, вул.Зарічна, 124 - комбікормовий завод ТОВ "Фідлайф", термін поставки товару - 02.02.2015р., тобто встановлений конкретний час для вчинення певних дій.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Оскільки позивач був обізнаний про дату та адресу поставки, але будь-яких дій, направлених на отримання товару не здійснив, він є таким, що прострочив, а отже відсутні підстави стверджувати, що відповідачем не виконано обов'язку з передачі товару за умовами Договору.

Оскільки позивач не здійснив дії щодо отримання товару на складі відповідача 02.02.2015р., будь-яких доказів неможливості цього не надав, з вимогами щодо отримання товару в інший час або щодо відмови від отримання товару та розірвання Договору до відповідача не звертався, його право на момент звернення із позовом до суду в період дії Договору - не було порушено.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача інфляції в сумі 8 255,86 грн. за період з січня по серпень 2015р. та 3% річних в сумі 484,54 грн. за період з 31.01.2015р. по 30.09.2015р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у стягненні з відповідача на користь позивача 3% річних, інфляційних та процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 5 814,42 грн., оскільки факту прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем не встановлено. В частині стягнення пені за таке прострочення в сумі 6 831,34 грн. рішення суду підлягає скасуванню, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити, оскільки факту порушення господарського зобов'язання відповідачем не встановлено.

Разом з тим судова колегія вважає за необхідне залишити в силі висновок суду першої інстанції щодо стягнення попередньої оплати за Договором в сумі 24 260,00грн., оскільки на момент розгляду справи строк дії Договору закінчився, іншого терміну поставки сторонами не узгоджено, товар було реалізовано позивачем через закінчення строку зберігання.

Згідно до вимог ст. 49 ГПК України, судова колегія вважає за необхідне покласти всі судові витрати по сплаті судового збору в межах даної справи на позивача, оскільки саме з його вини виник спір.

За таких підстав рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення пені за договором № 49 від 29.01.2015р. у сумі 6 831,34 грн. та розподілу судових витрат на підставі п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 104 ГПК України через недоведеність обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

В цій частині слід прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за договором № 49 від 29.01.2015р. у сумі 6 831,34 грн. відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду слід залишити в силі за мотивами, викладеними в постанові апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги слід покласти на позивача, у зв'язку з чим за подання апеляційної скарги з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 339,80 грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фідлайф", м. Донецьк задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 08.02.2016 р. у справі № 905/3704/15 скасувати в частині задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Сєвєродонецьк, Луганська область до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фідлайф", м. Донецьк про стягнення пені за договором № 49 від 29.01.2015р. у сумі 6 831,34 грн. та розподілу судових витрат.

В скасованій частині слід прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, м. Сєвєродонецьк, Луганська область про стягнення пені за договором № 49 від 29.01.2015р. у сумі 6 831,34 грн. відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 08.02.2016 р. у справі № 905/3704/15залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (93400, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фідлайф" (83001, м. Донецьк, пл. Конституції, буд.1, ) судовий збір в сумі 1 339,80 грн.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді К.І. Бойченко

І.В. Зубченко

Надр. 5 прим

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГС