номер провадження справи 2/6/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016 Справа № 908/221/16

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Центр енергетичного моделювання, м.Київ,

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя,

про стягнення 1483715,60 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №17 від 21.12.2015 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №55 від 31.12.2015 р.);

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулося відкрите акціонерне товариство Запоріжжяобленерго з позовом до відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про стягнення 833 614,19 грн. основного боргу, 370 444,43 грн. пені, 20 486,35 грн. 3% річних та 259 170,70 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в порушення умов п. 2.7 укладеного між сторонами договору про передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами від 01.11.2013 р. № 01/11-2013 ЗП відповідач не повернув позивачу надлишок попередньої оплати за електричну енергію в сумі 833 614,19 грн. протягом 5 банківських днів з дня висунення вимоги позивачем, у звязку з чим з виникла заборгованість в сумі 833 614,19 грн. За прострочення сплати боргу позивачем нарахована пеня в сумі 370 444,43 грн. та 3% річних у сумі 20 486,35 грн. за період з 07.03.2015 р. по 31.12.2015 р., а також інфляційні втрати в сумі 259 170,70 грн. за березень-листопад 2015 року.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 526, 550, 612, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 193, 216-218, 220, 232 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду від 26.01.2016 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 2/6/16 та призначено розгляд справи на 16.02.2016р.

Відповідач надав відзив на позов, у якому просить відмовити в позові в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних в повному обсязі, посилаючись на те, що стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобовязання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобовязань, а з інших підстав повернення сплаченого авансу за непоставлений товар. За своєю суттю обовязок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передплата, не можна розцінювати як грошове зобовязання в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України.

Також відповідач надав суду письмові пояснення у справі, в яких заявив клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України до суми 20 000,00 грн. у звязку з їх надмірно великим розміром. Крім того, відповідач просить розстрочити виконання рішення суду рівними частинами на 6 місяців, починаючи з березня 2016 року, посилаючись на свій скрутний фінансовий стан.

Позивач, у свою чергу, подав письмові пояснення, в яких заперечив проти доводів відповідача. Вважає вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат правомірними, оскільки згідно з положеннями укладеного між сторонами договору встановлюється грошове зобовязання з повернення передоплати, строк його виконання та відповідальність за його порушення. Проти заявлених відповідачем клопотань щодо зменшення розміру штрафних санкцій та розстрочення виконання рішення заперечив, оскільки у звязку з неповерненням відповідачем коштів позивач зазнав збитків у вигляді неотриманого прибутку від використання вказаних коштів.

В судовому засіданні оголошувалися перерви до 10.03.2016 р., потім до 22.03.2016 р.

В судовому засіданні 22.03.2016 р. були присутні представники обох сторін, за їх заявою фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив.

В судовому засіданні 22.03.2016 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

01.11.2013р. відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (далі - компанія, відповідач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Центр енергетичного моделювання» (далі ПНТ, позивач) укладено договір на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами між ТОВ «Центр енергетичного моделювання» та ВАТ «Запоріжжяобленерго» №01/11-2013 ЗП.

У п. 1 даного договору закріплено, що за цим договором компанія зобовязується передавати електричну енергію, куповану ПНТ на оптовому ринку електричної енергії України або власного виробітку, місцевими (локальними) електромережами до споживачів ПНТ та надавати інформаційні послуги відповідно до умов цього договору, а ПНТ зобовязується здійснювати оплату отриманих послуг відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору вартість послуг компанії з передачі електроенергії ПНТ визначається на основі визначених у повідомленні на заявлений обсяг купівлі електричної енергії на ОРЕ та повідомленні на заявлений обсяг власного виробництва електричної енергії обсягів купівлі електричної енергії споживачами і затверджених Національною комісією регулювання електроенергетики України (далі - НКРЕ) для компанії тарифів на передачу електроенергії на відповідних класах напруги з урахуванням постанови НКРЕ від 28.09.2000 р. №1038 «Щодо оплати транспортування електричної енергії власного виробництва». Вартість додаткових (інформаційних) послуг компанії не може перевищувати граничні показники, затверджені НКРЕ. На вартість послуг з передачі електроенергії та додаткових (інформаційних) послуг нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що ПНТ на розрахунковий рахунок компанії перераховує кошти в обсязі вартості послуг з передачі електричної енергії та додаткових (інформаційних) послуг наступним чином: до 11-00 передостаннього банківського дня місяця, що передує розрахунковому періоду, ПНТ перераховує кошти в обсязі 100% від заявленого обсягу передачі електричної енергії, які визначені згідно з п. 2.1, та додаткові (інформаційні) послуги.

Згідно з п. 2.3 договору оплата послуг з передачі електроенергії та оплата додаткових (інформаційних) послуг здійснюється окремими платіжними дорученнями на підставі виставлених компанією рахунків.

У п. 2.4 договору сторони погодили, що у разі збільшення заявлених ПНТ обсягів купівлі електроенергії протягом розрахункового періоду ПНТ:

- передає до компанії письмове факсимільне повідомлення про збільшення обсягів закупівлі електричної енергії на ОРЕ не менш ніж за три дні до моменту очікуваного перевищення заявлених обсягів закупівлі електроенергії;

- сплачує послуги з передачі додатково заявлених обсягів електричної енергії до дати очікуваного перевищення заявлених обсягів закупівлі електроенергії.

Відповідно до п. 2.6 договору за підсумками розрахункового періоду складаються та підписуються кожною стороною акт виконаних робіт з передачі електричної енергії та акт виконаних робіт з додаткових (інформаційних) послуг.

За умовами п. 2.7 договору ПНТ здійснює остаточний розрахунок з компанією за попередній розрахунковий період протягом 5-ти банківських днів після отримання рахунку-фактури. У випадку порушення термінів остаточного розрахунку компанія має право нарахувати пеню у розмірі 0,2% від суми прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання ПНТ своїх зобовязань.

У разі, якщо фактичний обсяг оплати ПНТ послуг з передачі електричної енергії та додаткових (інформаційних) послуг перевищує суму, зазначену в акті виконаних робіт, компанія за умови відсутності вимоги ПНТ про повернення коштів зараховує надлишок як авансовий платіж на наступні розрахункові періоди. Якщо ПНТ висуває вимогу про повернення коштів, кошти підлягають поверненню протягом 5-ти банківських днів. У разі недотримання компанією цих термінів ПНТ має право нарахувати пеню у розмірі 0,2% від суми прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення) за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання компанією зобовязань щодо повернення коштів.

Згідно з п. 2.8 договору, якщо ПНТ до 17-00 годин (час зарахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ДП «Енергоринок») другого банківського дня розрахункового місця не здійснив оплату електроенергії відповідно до умов договору між ДП «Енергоринок» та ПНТ, то продаж електроенергії ПНТ у розрахунковому місяці не здійснюється, про що ДП «Енергоринок» факсограмою повідомляє ПНТ та компанію. В цьому разі постачальником електричної енергії для споживачів ПНТ або ПНТ, як споживачу, стає компанія. У цьому випадку ПНТ здійснює постачання електричної енергії споживачу лише в обсягах власного виробництва, якщо ці обсяги забезпечують у повному обсязі потреби споживачів та компенсацію втрат у місцевих (локальних) електромережах компанії.

У п. 10.1 договору встановлено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання.

Строку дії договору не встановлено, отже він є безстроковим.

Доказів припинення дії договору сторони не надали, тому його умови є чинними на час вирішення даного спору судом, що не заперечується сторонами.

Згідно акту звірки розрахунків між ТОВ «Центр енергетичного моделювання» та ВАТ «Запоріжжяобленерго» станом на 01.01.2015 р. переплата позивачем грошових коштів склала 833 614,19 грн. Оплата наданих послуг підтверджується також платіжними дорученнями №441 від 28.11.2013 р. на суму 5 786 301,07 грн., №501 від 30.12.2013 р. на суму 3 034 112,40 грн., №1 від 03.01.2014р. на суму 814 130,38 грн., №33 від 30.01.2014 р. на суму 2 505 115,51 грн., №76 від 25.02.2014 р. на суму 3 767 429,28 грн., №98 від 05.03.2014 р. на суму 284 400,58 грн., №126 від 28.03.2014 р. на суму 2 681 716,80 грн., №179 від 29.04.2014 р. на суму 2 000 001,00 грн., №270 від 19.06.2014 р. на суму 1 400 000,00 грн., №279 від 27.06.2014р. на суму 80 354,20 грн., №329 від 28.07.2014 р. на суму 1 110 000,00 грн., №337 від 30.07.2014 р. на суму 444 249,60 грн., №385 від 26.08.2014 р. на суму 2 438 378,40 грн., №396 від 02.09.2014 р. на суму 145 518,71 грн. Як пояснили суду представники сторін, переплата виникла у звязку з невиконанням відповідачем заявок позивача на поставку заявленого обсягу купівлі електричної енергії, тобто відповідачу було припинено постачання газу.

23.02.2015 р. ТОВ «Центр енергетичного моделювання» направив ВАТ «Запоріжжяобленерго» вимогу вих. №01/23-02/114 від 23.02.2015 р. про повернення коштів в сумі 833 614,19 грн. Дана вимога отримана відповідачем 27.02.2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 28.02.2015 р.

Відповідач кошти передоплати не повернув.

В листі від 28.10.2015 р. №007-33/16.675 відповідач просив позивача розстрочити оплату кредиторської заборгованості в розмірі 833 614,19 грн. на шість місяців рівними частинами.

За результатами розгляду даного листа позивач запропонував відповідачу в листі від 09.11.2015 р. №15/09-11-02 укласти договір реструктуризації на запропонованих умовах з урахуванням сплати 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Вказана пропозиція не була прийнята відповідачем, кошти не були сплачені, у звязку з чим позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення 833 614,19 грн. основного боргу, 370 444,43 грн. пені, 20 486,35 грн. 3% річних та 259 170,70 грн. інфляційних втрат.

Правовідносини сторін є господарськими і такими, що виникли з договору на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно умов п. 2.7 договору відповідач мав повернути позивачу кошти надлишкової передоплати в сумі 833 614,19 грн. протягом 5-ти банківських днів з дня отримання вимоги. Вимога отримана відповідачем 27.02.2015 р., отже останнім строком виконання зобовязання з повернення коштів є 06.03.2015 р., а з 07.03.2015 р. виникло прострочення оплати боргу.

Станом на час розгляду справи в суді заборгованість відповідачем не сплачена, що ним не заперечується.

Враховуючи викладене, суд визнав позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 833 614,19 грн. законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.7 договору передбачено, що у разі недотримання компанією цих термінів ПНТ має право нарахувати пеню у розмірі 0,2% від суми прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення) за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання компанією зобовязань щодо повернення коштів.

Отже, за умовами договору пеня нараховується за весь час прострочення.

За прострочення оплати боргу в сумі 833 614,19 грн. позивачем нарахована пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 07.03.2015 р. по 31.12.2015 р. в сумі 370 444,43 грн.

Суд перевірив розрахунок пені та визнав вимоги про стягнення пені в сумі 370 444,43 грн. обґрунтованими.

Крім того, позивачем нараховані на суму боргу 3% річних у сумі 20 486,35 грн. за період з 07.03.2015 р. по 31.12.2015 р., а також інфляційні втрати в сумі 259 170,70 грн. за березень-листопад 2015 року на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що 3% річних та інфляційні втрати нараховуються лише на суму основного боргу за грошовим зобовязанням.

Пунктом 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

У ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

В даному випадку за договором про передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами від 01.11.2013 р. № 01/11-2013 ЗП відповідач зобовязується передавати електричну енергію місцевими (локальними) електромережами до споживачів ПНТ та надавати інформаційні послуги відповідно до умов цього договору, а ПНТ зобовязується здійснювати оплату отриманих послуг відповідно до умов цього договору. Обовязок поставити товар не є грошовим зобовязанням, оскільки дії зобовязаної сторони не повязуються зі сплатою грошових коштів. Тобто за змістом прав та обовязків сторін, закріплених у даному договорі, відповідач не має грошових зобовязань перед позивачем.

У п. 6.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти.

Відображення в п. 2.7 договору обовязку позивача повернути суму передоплати не можна розцінювати як грошове зобовязання в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки правова природа спірної суми як передоплати не змінилась. Стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобовязання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобовязань, а з інших підстав повернення сплаченої передоплати за товар. Аналогічну правову позицію викладено і у постановах ВГСУ від 24.11.2015р. у справі № 911/2116/15. від 13.01.2016р. у справі № 910/8989/15.

Зазначений висновок суду підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 15.10.2013р. у справі № 5011-42/13539-2012, від 16.09.2014р. у справі № 921/266/13-г/7, від 01.07.2015 р. у справі №910/14120/14 з питань різного застосування судами законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 11128 ГПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Умовами договору розмір і порядок нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами не передбачено, а правові підстави для нарахування 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України відсутні, оскільки норми даної статті не поширюють свою дію на спірні правовідносини щодо повернення передоплати. Це ж саме стосується і нарахування інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у стягненні 3% річних та інфляційних втрат у повному обсязі.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України до суми 20 000,00 грн. у звязку з їх надмірно великим розміром.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд зазначає, що сума заборгованості відповідача є значною - 833 614,19 грн., а відповідач не повертає грошові кошти вже більше року (з 07.03.2015 р.). За цей час позивач був позбавлений можливості використовувати власні грошові кошти в господарському обороті. Середній індекс інфляції за час прострочення (з березня 2015 року по лютий 2016 року) становить 133,66%, звідси фактичні втрати позивача від знецінення грошових коштів складають 272281,38 грн., тобто майже третина від суми боргу.

Враховуючи викладене, а також те, що в даному позові суд відмовив у стягненні з відповідача компенсації за час прострочення оплати боргу у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат, суд не знаходить підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Крім того, відповідач просить розстрочити виконання рішення суду рівними частинами на 6 місяців, посилаючи з березня 2016 року, посилаючись на свій скрутний фінансовий стан.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Питання про задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк. Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При цьому господарський суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника і для стягувача.

В силу приписів ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підтвердження свого скрутного фінансового стану відповідач посилається на встановлений НКРЕ відповідно до ст. 15-1 Закону України «Про електроенергетику» нульовий алгоритм відрахування коштів на поточні рахунки відповідача, що унеможливлює сплату штрафних санкцій з рахунків відповідача, що здійснюється виключно з поточних рахунків. Відсутність грошових коштів на рахунках відповідача унеможливлює сплату також основного боргу. У якості доказів існування обставин, що ускладнюють виконання рішення на даний час, відповідач надав суду довідку про залишки коштів на рахунках, копію довідки щодо мінімально необхідних платежів, копію довідки щодо встановлених нормативів відрахувань на поточні рахунки, копію довідки про проведення розрахунків за спожиту електроенергію, копію довідки про заборгованість за електроенергію та штрафні санкції.

Суд зазначає, що вказані довідки складені відповідачем в одноособовому порядку, а тому не можуть бути прийняті судом як належний доказ на підтвердження викладених у них обставин.

Відповідачем не надано суду своїх документів фінансово-господарської звітності (балансу та фінансового звіту за останні звітні періоди), звіту про рух грошових коштів, які витребувались судом у відповідача і для чого судом у судовому засіданні 10.03.2016р. оголошувалась перерва, що зафіксовано у протоколі судового засідання. Довідка про залишки грошових коштів складена самим відповідачем, а не фінансовими установами, в яких відкриті рахунки. Крім того, в цій довідці відображено стан рахунків на звіту дату, а не рух грошових коштів по рахунках. Відомості про арешт рахунків, які зазначені в цій довідці, не підтверджені відповідними постановами державного виконавця про арешт рахунків.

Також відповідачем не надано відомостей про наявне у нього рухоме та нерухоме майно, за рахунок якого можливо проведення стягнення.

Таким чином, фінансовий та майновий стан відповідача не підтверджений належними та допустимими доказами, з аналізу яких суд міг би дійти висновку про наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення суду одночасно і в повному обсязі.

Крім того, суд зазначає, що підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути тільки виключні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк. Наявність таких виключних обставин відповідачем не доведена і судом не встановлена.

За час прострочення сплати боргу відповідач не повернув суму боргу навіть частково.

За таких обставин суд не вбачає підстав для надання розстрочки виконання рішення та залишив заяву відповідача про розстрочку виконання рішення без задоволення.

Відповідно до 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог.

Також судом встановлено, що у вступній частині ухвали господарського суду Запорізької області від 26.01.2016 р. у справі № 908/221/16 судом була допущена описка при зазначенні найменування відповідача, а саме: помилково зазначено Відкрите акціонерне товариство Запоріжжяобленерго в особі Запорізьких міських електричних мереж замість Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, до якого фактично предявлено позов.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ГПК України суддя за заявою сторони чи державного виконавця роз'яснює рішення, ухвалу, не змінюючи при цьому їх змісту, а також за заявою сторони або за своєю ініціативою виправляє допущені в рішенні, ухвалі описки чи арифметичні помилки, не зачіпаючи суті рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку виправити описку в найменуванні відповідача та в подальшому зазначати вірне найменування відповідача як Відкрите акціонерне товариство Запоріжжяобленерго.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85, 89 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Виправити описку у вступній частині ухвали господарського суду Запорізької області від 26.01.2016 р. у справі № 908/221/16 при зазначенні найменування відповідача, а саме: замість Відкрите акціонерне товариство Запоріжжяобленерго в особі Запорізьких міських електричних мереж слід читати Відкрите акціонерне товариство Запоріжжяобленерго.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (вул. Сталеварів, 14, м. Запоріжжя, 69035, ідентифікаційний код 00130926) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Центр енергетичного моделювання (юридична адреса: вул. Борисоглібська, 15в, м. Київ, 04070; поштова адреса: вул. Борисоглібська, 11, м. Київ, 04070; ідентифікаційний код 35961278) 833 614,19 грн. (вісімсот тридцять три тисячі шістсот чотирнадцять грн. 19 коп.) основного боргу, 370 444,43 грн. (триста сімдесят тисяч чотириста сорок чотири грн. 43 коп.) пені та 18 060,88 грн. (вісімнадцять тисяч шістдесят грн. 88 коп.) витрат зі сплати судового збору. Видати наказ.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Суддя Т.В.Мойсеєнко

Повне рішення оформлено і підписано,

згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 28.03.2016 р.

та набирає законної сили після спливу 10 днів

з дати його підписання.