КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2016 р. Справа№ 910/22989/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

при секретарі Фесенко А. В.

За участю представників:

від відповідача 2: Бондар О. Г. - представник за довіреністю № 050/05/11501 від 25.12.2015

від інших учасників судового процесу: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015

у справі № 910/22989/15 (суддя Ломака В. С.)

за позовом ОСОБА_3

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Містер-Клін»

2. Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

3. Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва»

4. Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом'янського району м. Києва»

5. Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них «Магістраль»

6. Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст»

про визнання недійсною додаткової угоди до інвестиційного договору

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання недійсною укладеної 08.05.2015 між відповідачами додаткової угоди № 3 до інвестиційного договору на здійснення заходів з облаштування пішохідних підземних переходів у Печерському та Солом'янському районах міста Києва (Лот 5) № 049-13/і/122 від 09.11.2012 як такої, що підписана з боку відповідача 1 особою з перевищенням повноважень.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2015, повний текст якого підписаний 09.11.2015, у справі № 910/22989/15 позов задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги суд першоії інстанції виходив з того, що оспорюваною додатковою угодою № 3 загальний розмір інвестицій відповідача 1 збільшено на суму, що значно перевищує 500 000 грн., а відтак, укладенню вказаної додаткової угоди мало передувати отримання відповідної згоди загальних зборів Товариства на її укладення, доказів надання якої матеріали справи не містять.

Не погоджуючись з рішенням, Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення (апелянтом в прохальній частині апеляційної скарги помилково замість «рішення», зазначено «постанова») Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 у справі № 910/22989/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач 2 послався на те, що при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, дійшовши невірного висновку про відсутність доказів схвалення спірної додаткової угоди, яке у спірному випадку відбулось у формі мовчазної згоди, а саме, відсутності з боку позивача пропозиції про розірвання спірного договору.

Водночас під час розгляду апеляційної скарги, з огляду на отримані ним додаткові докази, відповідач 2 доповнив підстави апеляційної скарги, зазначивши про наявність згоди загальних зборів Товариства на укладення спірної додаткової угоди (про вказані обставини буде викладено нижче - примітка суду).

Ухвалою від 14.12.2015 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Коротун О. М., судді Гаврилюк О. М., Майданевич А. Г. апеляційну скаргу Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у справі № 910/22989/15 прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 26.01.2016.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2016, у зв'язку з виходом судді Суліма В. В. з відпустки та формування постійного складу судових колегій, апеляційну скаргу у справі № 910/22989/15 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О. М., судді: Гаврилюк О. М., Сулім В. В.

Ухвалою від 26.01.2016 задоволено заяву про самовідвід колегії суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О. М., судді: Гаврилюк О. М., Сулім В. В.

Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2016, справу № 910/22989/15 призначено судді-доповідачу Калатай Н.Ф.

Ухвалою від 01.02.2016 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну скаргу Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийнято до свого провадження, розгляд справи призначено на 24.02.2016.

09.02.2016 до канцелярії суду від відповідача 2 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, в якому відповідач 2 просить долучити до матеріалів справи копію Протоколу загальних зборів учасників Товариства № 21/04/15 від 21.04.2015, в якому вирішено надати директору Товариства попередньої згоди на укладення додаткової угоди № 3 до Інвестиційного договору, оскільки обсяг інвестицій, передбачених в цій угоді збільшується на суму, що перевищує 500 000 грн. До вказаного клопотання додані незасвідчені копії Протоколу загальних зборів учасників Товариства № 21/04/15 від 21.04.2015 та додатку № 1 до вказаного протоколу (реєстр присутніх на загальних зборах учасників Товариства).

В судовому засіданні 24.02.2016 представник відповідача 2 вказане клопотання підтримав, повідомивши про те, що зазначений протокол ним отримано від відповідача 1 після винесення оспорюваного рішення під час укладення іншої додаткової угоди до спірного інвестиційного договору на здійснення заходів з облаштування пішохідних підземних переходів у Печерському та Солом'янському районах міста Києва (Лот 5) № 049-13/і/122 від 09.11.2012, проте доказів вказаних обставин суду не надав.

Ухвалою від 24.02.2016 для надання позивачу та відповідачам 1, 3, 4, 5, 6 можливості взяти участь у розгляді справи та витребування додаткових доказів, необхідних для вирішення клопотання відповідача 1 про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, розгляд справи відкладено до 09.03.2016.

В судовому засіданні 09.03.2016 представник відповідача 2 надав для огляду колегії суддів оригінал Протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Містер-Клін» № 21/04/15 від 21.04.2015 та додатку № 1 до вказаного протоколу (реєстр присутніх на загальних зборах учасників з обмеженою відповідальністю «Містер-Клін») та повідомив суду про те, що вказані документи ним отримані за його усним запитом від відповідача 1 після останнього судового засідання.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач 2 не є особою, яка проводила вказані загальні збори, що виключає обов'язковість наявності в нього протоколу, складеного за наслідками їх проведення, те, що наявність чи відсутність вказаної згоди є істотною обставиною для вирішення спору сторін по суті, та те, що суд першої інстанції неодноразово витребовував у відповідачів вказані докази, колегія суддів вирішила долучити до матеріалі справи подані відповідачем 2 додаткові докази, а саме копії Протоколу загальних зборів учасників Товариства № 21/04/15 від 21.04.2015 та додатку № 1 до вказаного протоколу (реєстр присутніх на загальних зборах учасників Товариства), і здійснювати розгляд справи з урахуванням вказаних доказів.

Позивач та відповідачі 1, 3, 4, 5, 6 в жодне судове засідання представників не направили, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників позивача та відповідачів 1, 3, 4, 5, 6 за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача 2 апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача 2, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила наступне.

09.11.2012 відповідач 1 як інвестор (далі Відповідач 1, Товариство), відповідач 2 як організатор конкурсу, відповідач 3 як балансоутримувач 1, відповідач 4 як балансоутримувач 2, відповідач 5 як балансоутримувач 3 та відповідач 6 як балансоутримувач 4 уклали інвестиційний договір на здійснення заходів з облаштування пішохідних підземних переходів у Печерському та Солом'янському районах міста Києва (Лот 5) № 049-13/і/122 (далі Інвестиційний договір) (а.с. 40-46 т. 1), в п. 2.1 якого погодили, що за Інвестиційним договором відповідно до умов інвестиційного конкурсу та поданої конкурсної пропозиції відповідач 1 зобов'язується здійснити заходи з облаштування об'єкту інвестування (пішохідні підземні переходи у Печерському та Солом'янському районах міста Києва, загальною площею 21 385,80 кв.м.), визначені у п. 1.2 Інвестиційного договору, та отримує право встановити і протягом дії Інвестиційного договору користуватися легкими збірно-розбірними конструкціями, встановленими у відповідному пішохідному підземному переході відповідно до вимог чинного законодавства України, для своїх комерційних цілей, в тому числі вільно розпоряджатися такими конструкціями та надавати їх в користування третім особам на свій власний розсуд.

В пункті 2.2 Інвестиційного договору сторонами погоджено, що загальна орієнтовна вартість здійснення заходів з облаштування об'єкту інвестування (розмір інвестицій), протягом терміну дії Інвестиційного договору, визначеному у п. 11.1, становить 14 146 040, 00 грн. без ПДВ. Остаточний розмір інвестицій за Інвестиційним договором визначається сторонами відповідно до фактично виконаних обсягів робіт шляхом укладення після їх завершення кожним балансоутримувачем та відповідачем 1 акту фіксації суми та обсягу інвестицій та акту виконання робіт з експлуатуючого та санітарного утримання окремих частин об'єкту інвестування.

Згідно з п. 11.1. Інвестиційного договору термін дії Інвестиційного договору складає 5 років.

04.04.2013 відповідачі уклали додаткову угоду № 1 до Інвестиційного договору (а.с. 53-56 т. 1), в п. 1 якої погодили, що розмір витрат відповідача 1 на здійснення заходів з облаштування об'єкту інвестування не перевищує 14 160 000 грн. без ПДВ, в тому числі по відповідачу 3 - 4 202 050 грн., по відповідачу 4 - 9 180 250 грн., по відповідачу 5 - 220 900 грн., по відповідачу 6 - 556 800 грн. Під час здійснення відповідачем 1 заходів з облаштування об'єкту інвестування ПДВ нараховується згідно чинного законодавства.

В пункті 2 Додаткової угоди № 1 до Інвестиційного договору встановлено, що відповідач 1 здійснює фінансування витрат на здійснення заходів з облаштування об'єкту інвестування згідно Графіку фінансування і реалізації інвестиційного проекту, що додається (Додаток № 1) відповідно та в межах сум, визначених в п. 1 цієї додаткової угоди, де обсяг фінансування витрат зазначений із урахуванням розподілу на групи робіт згідно п. 3 даної Додаткової угоди.

Згідно з п. 4 Додаткової угоди № 1 до Інвестиційного договору фінансування, витрат на здійснення заходів з облаштування об'єкту інвестування, санітарне та експлуатаційне утримання об'єкту інвестування понад суми зобов'язань відповідача 1, визначені сторонами в графіку, та тих, які не передбачені графіком на відповідний квартал здійснює відповідний балансоутримувач в межах бюджетних асигнувань, передбачених на відповідний бюджетний період.

08.05.2015 сторони уклали Додаткову угоду № 3 до Інвестиційного договору, якою, серед іншого, вирішено пункт 2.2 Інвестиційного договору доповнити абзацом 2 такого змісту: «Щоквартальний розмір коштів, необхідний для здійснення заходів з облаштування об'єкту інвестування, складає не менше 1 207 302 грн. без урахування ПДВ, та може переглядатись не частіше 1 разу на рік».

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач послався на те, що з боку відповідача 1 Додаткова угода № 3 підписана особою з перевищенням наданих їй повноважень, оскільки статутом відповідача 1 в редакції, яка діяла станом на дату укладення Додаткової угоди № 3, встановлено, що до компетенції Загальних зборів Товариства входить надання за поданням директора Товариства попередньої згоди на укладення правочинів на суму, що перевищує 500 000, 00 грн. (п. 8.6.2.16), а директор Товариства укладає без попереднього погодження правочини на суму, що не перевищує 500 000 грн. (п. 8.9.2.8), а відтак, враховуючи, що оспорюваною додатковою угодою розмір інвестицій відповідача 1 фактично збільшено на 5 088 979, 83 грн., для її укладення необхідна була попередня згода Загальних зборів Товариства, проте, враховуючи, що директор Товариства вказаної згоди не отримував, Додаткова угода № 3 суперечить чинному законодавству.

Щодо підстав звернення до суду з цим позовом саме позивача він зазначає про те, що Додатковою угодою № 3 фактично було взято додаткові інвестиційні зобов'язання, чим погіршено майновий стан Товариства, що, відповідно, впливає на права позивача на отримання та розподіл прибутку, а також на його право участі в управлінні Товариством.

З наявної в матеріалах справи копії Статуту Товариства (нова редакція), затвердженого Загальними зборами учасників Товариства (протокол № 1/09/14 від 22.09.2014) та зареєстрованого державним реєстратором 30.09.2014, номер запису (а.с. 70-83 т. 1) слідує, що учасниками Товариства є: позивач з часткою 50 % Статутного капіталу (119 000 грн.), ОСОБА_5 з часткою 25 % Статутного капіталу (59 500 грн.) та ОСОБА_6 з часткою 25 % Статутного капіталу (59 500 грн.).

Вказане також підтверджується відомостями, які містяться у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 01.09.2015 (а.с. 35-39 т. 1).

Пунктом 51 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» встановлено, що законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва. На цій підставі господарським судам належить відмовляти акціонерам (учасникам) господарського товариства в задоволенні позову про укладення, зміну, розірвання чи визнання недійсними договорів та інших правочинів, вчинених господарським товариством. Спори цієї категорії є підвідомчими (підсудними) господарським судам незалежно від їх суб'єктного складу на підставі пункту 4 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодекс України, якщо акціонер (учасник) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» учасники товариства мають право брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим законом; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди); вийти в установленому порядку з товариства; одержувати інформацію про діяльність товариства; мати інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Згідно зі ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Тобто, незалежно від суб'єктного складу, якщо учасник (акціонер) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то такий спір підвідомчий господарським судам.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний суду України в постанові № 3-327гс15 від 01.07.2015 (справа № 911/2435/14).

Враховуючи, що звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що Додатковою угодою № 3 фактично було взято додаткові інвестиційні зобов'язання, чим погіршено майновий стан Товариства, що, відповідно, впливає на права позивача на отримання та розподіл прибутку, а також на його право участі в управлінні Товариством, вказаний спір підвідомчий господарським судам.

Щодо вирішення спору сторін по суті слід зазначити таке.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Частиною 1 ст. 92 ЦК України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з ч. 1 ст. 87 ЦК України для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження.

Згідно з ч. 2 ст. 87 ЦК України установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом.

Частина 1 ст. 143 ЦК України встановлює, що установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут.

Згідно зі ст. 88 ЦК України у статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом.

Згідно зі ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи, до яких відносяться загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 145 ЦК України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.

Отже, відповідно до приписів чинного законодавства, юридична особа здійснює діяльність через свої органи, компетенція, порядок створення, функціонування яких визначається установчими документами юридичної особи, тобто, в даному випадку, компетенція органів управління Товариства визначається його Статутом.

Зі змісту Статуту Товариства в редакції, яка діяла станом на дату укладення Додаткової угоди № 3 (а.с. 70-83 т. 1), слідує, що:

- вищім органом управління Товариства є Загальні збори учасників Товариства (п. 8.2);

- виконавчим органом Товариства є директор (п. 8.3);

- директор укладає без попереднього погодження правочини на суму, що не перевищує 500 000 грн. (п. 8.9.2.8);

- до компетенції Загальних зборів Товариства входить надання за поданням директора Товариства попередньої згоди на укладення правочинів на суму, що перевищує 500 000 грн., в тому числі: визнання претензій, позовів на суму, що перевищує 500 000 грн. (п. 8.6.2.16);

- вирішення питань, викладених, зокрема, в п. 8.6.2.16 Статуту, віднесено до виключної компетенції Загальних зборів Товариства і не може бути передане директору Товариства (п. 8.6.3).

Отже, виходячи зі змісту статуту Товариства, укладенню Товариством (підписання директором Товариства) будь-якого правочину на суму, що перевищує 500 000 грн. має передувати отримання згоди Загальних зборів Товариства на укладення такого правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, з боку Товариства Додаткова угода № 3 підписана директором ОСОБА_7, в той час як Товариством не заперечено ані те, що вказана особа була керівником Товариства на дату укладення спірної додаткової угоди, ані те, що вказану додаткову угоду підписано саме ним.

Колегія суддів погоджується з позицією позивача щодо того, що, фактично, Додатковою угодою № 3 загальний розмір інвестицій відповідача 1 збільшено на суму, що значно перевищує 500 000 грн., а відтак, укладенню вказаної додаткової угоди мало передувати отримання відповідної згоди загальних зборів Товариства на її укладення.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, станом на дату винесення оспорюваного рішення матеріали справи не містили доказів надання Загальними зборами учасників Товариства згоди на укладення Додаткової угоди № 3 до Інвестиційного договору, проте під час розгляду апеляційної скарги відповідачем 2 подано докази, які свідчать про надання Загальними зборами учасників Товариства такої згоди.

Згідно з долученими відповідачем 2 до матеріалів справи копіями Протоколу загальних зборів учасників Товариства № 21/04/15 від 21.04.2015 та додатку № 1 до вказаного протоколу (реєстр присутніх на загальних зборах учасників Товариства) (оригінали досліджені в судовому засіданні 09.03.2016), Загальними зборами вирішено надати директору Товариства попередньої згоди на укладення додаткової угоди № 3 до Інвестиційного договору.

Отже, посилання позивача на відсутність доказів надання Загальними зборами учасників Товариства згоди на укладення Додаткової угоди № 3 до Інвестиційного договору спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому, колегія суддів зауважує позивачеві на тому, що згідно з ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, проте, позивачем, фактично, при звернення до суду з цим позовом введено суд в оману щодо відсутності доказів надання Загальними зборами учасників Товариства згоди на укладення Додаткової угоди № 3 до Інвестиційного договору, про наявність якої, з огляду на те, що вказаний Протокол загальних зборів учасників Товариства № 21/04/15 від 21.04.2015 підписаний і ОСОБА_3 (позивачем у цій справі), вона не могла не знати.

Відсутність вказаних доказів призвела до прийняття судом першої інстанції помилкового рішення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п'ятою, шостою ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що:

- судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.;

- зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України);

- відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документальні докази, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено наявності встановлених цивільним законодавством умов для визнання недійсною укладеної 08.05.2015 між відповідачами додаткової угоди № 3 до інвестиційного договору на здійснення заходів з облаштування пішохідних підземних переходів у Печерському та Солом'янському районах міста Києва (Лот 5) № 049-13/і/122 від 09.11.2012 з підстав, зазначених ним у позовній заяві, а відтак, у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити. Рішення суду першої інстанції, яким у вказані позовні вимоги задоволено, підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскарженого рішення судом першої інстанції мале місце неповне з'ясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, тому рішення Господарського суду міста Києва 04.11.2015 у справі № 910/22989/15 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позову відмовляється повністю.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задовольняється повністю.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України всі судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 у справі № 910/22989/15 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 у справі № 910/22989/15 скасувати та прийняти нове рішення.

3. В задоволенні позову відмовити повністю.

4. Стягнути з ОСОБА_3 (04208, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (

(01044, м. Київ, вул. Хрещатик, , ідентифікаційний код 04633423) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1 339 (одна тисяча триста тридцять дев'ять) грн. 80 коп.

5. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/22989/15.

Повний текст постанови складено: 01.04.2016

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.М. Ропій

В.І. Рябуха