ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Справа № 925/794/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Самусенко С.С.,

Татькова В.І.

розглянувши касаційну

скаргу ОСОБА_4

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 16 грудня 2015 року

та на рішення господарського суду Черкаської області від 08 вересня 2015 року

у справі №925/794/13

господарського суду Черкаської області

за позовом ОСОБА_4

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Полянецьке"

про стягнення коштів

за участю представників

позивача - не з'явився

відповідача - Веращюк П.М., Лисак Ю.І.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Полянецьке" про стягнення 607 166,33 грн. 15% власного капіталу, 76 863,52 грн. 3% річних, 119 501 грн. інфляційних втрат за період користування коштами з 02 листопада 2012 року по 31 жовтня 2014 року, що разом складає 803 530,85 грн., та відшкодування понесених ним судових витрат - вартості оплачених експертиз та послуг аудитора на загальну суму 37118,20 грн. (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 02 грудня 2014 року, т. 2, а.с. 209-212).

Рішенням господарського суду Черкаської області від 12 січня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 607 166,33 грн. 15% власного капіталу, 76 863,52 грн. 3% річних, 119 501 грн. інфляційних втрат, 34 793,20 грн. вартість експертизи. З відповідача в доход державного бюджету стягнуто 16 765,40 грн. судових витрат. У задоволенні решти вимог в сумі 2 379 грн. (послуги за генеральні угоди та послуги аудитора) відмовлено (т. 3, а.с. 19-25).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31 березня 2015 року у справі № 925/794/13 рішення господарського суду Черкаської області від 12 січня 2015 року залишено без змін (т. 3, а.с. 233-237).

Постановою Вищого господарського суду України від 07 травня 2015 року рішення господарського суду Черкаської області від 12 січня 2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31 березня 2015 року у справі № 925/794/13 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Черкаської області.

Під час нового розгляду № 925/794/13 господарським судом Черкаської області позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій він просить стягнути з відповідача 607166,33 грн. - 15% власного капіталу товариства, 87742,61 грн. 3% річних, 461715,28 грн. інфляційних втрат за період користування його коштами з 02 листопада 2012 року по 07 липня 2015 року, що разом складає 1 156 624,22 грн., та відшкодувати понесені ним судові витрати - вартість оплачених ним експертиз та послуг аудитора (т. 4 а.с. 108-110).

Рішенням господарського суду Черкаської області від 08 вересня 2015 року (суддя Грачов М.В.) залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16 грудня 2015 року (судді Суховий В.Г., Жук Г.А., Мальченко А.О.) у справі № 925/794/13 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеними рішенням та постановою ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення господарського суду Черкаської області від 08 вересня 2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16 грудня 2015 року скасувати прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полянецьке" на користь позивача ОСОБА_4 1156624, 22 грн. заборгованості, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до архівної довідки від 11 березня 2015 року № 04-05/69 архівного відділу Уманської РДА Черкаської області, КСПП ,,Полянецьке" реорганізоване у Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) ,,Полянецьке" згідно з рішенням загальних зборів засновників від 25 березня 2000 року протокол № 1, яке виступило правонаступником КСПП ,,Полянецьке". В опис справ постійного зберігання ТОВ ,,Полянецьке" за 2000 рік серед інших внесено:

- Статут товариства, зареєстрований в Уманській РДА 29 березня 2000 року № 277;

- Установчий договір про створення та діяльність товариства, затверджений 21 березня 2000 року. Зазначені справи зберігаються у ТОВ ,,Полянецьке", другі примірники - у реєстраційній справі товариства у державних реєстраторів реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції (т. 3 а.с. 218, т. 4 а.с. 161).

Із виписки (серія ААБ № 520161) від 10 серпня 2011 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, реєстраційної картки суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи товариства з обмеженою відповідальністю ,,Полянецьке", заповненої 27 березня 2000 року директором товариства ОСОБА_4, вбачається, що державна реєстрація товариства як юридичної особи здійснена Уманською райдержадміністрацією 29 березня 2000 року, ідентифікаційний код 02140917, номер реєстраційної справи 277, статутний фонд товариства складає 7 440 грн., засновниками товариства є ТОВ ,,Аметист", внесок якого до статутного фонду складає 6 324 грн., і громадянин України ОСОБА_4, внесок якого до статутного фонду складає 1 116 грн., керівником - директором товариства є ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 239, т. 4 а.с. 89).

Статут Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Полянецьке" зареєстровано в Уманській РДА Черкаської області 29 березня 2000 року реєстраційний № 277, його нова редакція затверджена зборами учасників товариства 15 травня 2009 року, державна реєстрація змін до установчих документів проведена 17 червня 2009 року за №4000117 (т.1, а.с. 9 - 19).

Згідно з п. 1.1 розділу 1 Статуту учасниками товариства є громадяни України ОСОБА_7 і ОСОБА_4

Згідно з пунктами 7.1, 7.2, 7.3 розділу 7 Статуту товариства, для забезпечення діяльності товариства за рахунок внесків учасників формується статутний капітал у розмірі 7 440 грн. Вклади учасників в статутний капітал становлять: ОСОБА_7 - 6 324 грн., що складає 85% статутного капіталу; ОСОБА_4 - 1 116 грн., або 15 % статутного капіталу.

Учасники здійснюють внески у статутний капітал у вигляді та в частках, що визначені установчим договором.

До моменту реєстрації товариства кожен з учасників зобов'язаний внести в установу банку не менше 50% свого внеску, що підтверджується документами, виданими банківською установою.

Решту внесків учасники зобов'язані внести протягом одного року з моменту державної реєстрації товариства.

Учасник товариства може уступити свою частку одному чи кільком учасникам товариства або третім особам.

Передача частки (її частини) третім особам можлива лише після повного внесення вкладу учасником, який її відчужує.

Відповідно до поданої суду представником позивача копії квитанції № 10, яку не засвідчено належним чином, ОСОБА_4 28 березня 2000 року внесено до каси № 1 АППБ ,,Аваль" 335 грн. внеску у статутний фонд ТОВ ,,Полянецьке" (т. 4 а.с. 88).

22 лютого 2010 року директором ТОВ ,,Полянецьке" ОСОБА_4 видано свідоцтво № 1, яким підтверджується, що він ОСОБА_4 з 29 березня 2000 року являється учасником товариства з часткою 15% статутного капіталу цього товариства, що складає 1 116,00 грн., які він повністю вніс до статутного капіталу товариства (т. 4 а.с. 87).

Наявність корпоративних прав позивача - ОСОБА_4 у товаристві, на його думку, також підтверджується даними балансу ТОВ ,,Полянецьке" станом на 01 листопада 2011 року, даними протоколів зборів учасників товариства, поданих суду, фактом добровільної часткової виплати товариством позивачу вартості його частки активів товариства при його виключенні із складу засновників товариства, рішенням господарського суду Черкаської області від 28 березня 2012 року у справі № 09/05/5026/1919/2011 (т. 1 а.с. 78-79, т. 2 а.с. 240-244, т. 4 а.с. 157-160).

Із витягу з протоколу № 3 від 01 листопада 2011 року позачергових загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Полянецьке" вбачається, що 01 листопада 2011 року рішенням позачергових загальних зборів учасників товариства виключено ОСОБА_4 із складу учасників товариства за систематичне невиконання своїх обов'язків, перешкоджання своїми діями цілям, привласнення печатки, документів, грошових коштів та матеріальних цінностей товариства (т. 3 а.с. 14).

Наказом генерального директора ТОВ ,,Полянецьке" № 73-г від 31 жовтня 2012 року, на підставі рішення загальних зборів учасників товариства від 26 жовтня 2012 року вирішено виплатити в строк до 01 листопада 2012 року ОСОБА_4 кошти за вартість частини майна товариства пропорційно його частці у статутному капіталі товариства в сумі 473 276,14 грн. та частину чистого прибутку станом на 01 листопада 2011 року в сумі 209 190 грн. з урахуванням утримання податку в сумі 11 010 грн. (т. 2, а.с. 245).

Згідно з випискою із особового рахунку ОСОБА_4 філії Черкаського ОУ АТ ,,Ощадбанк", 02 листопада 2012 року йому перераховано 681 783,67 грн. від ТОВ ,,Полянецьке" за частку майна в статутному капіталі (т. 1 а.с. 29-31, т. 3 а.с. 4-5).

На замовлення позивача, аудитором аудиторської фірми "Аудит К" надано позивачу послуги з розрахунку суми боргу за частку майна в статутному капіталі ТОВ ,,Полянецьке" з урахуванням втрат від інфляції та 3% річних за користування коштами станом на 07 липня 2015 року. Відповідно до звіту незалежного аудитора від 07 липня 2015 року, заборгованість за зобов'язаннями за частку майна в статутному капіталі ТОВ ,,Полянецьке" складає 607 166,33 грн., втрати від інфляції 461 715,28 грн., 3% річних за користування коштами 87 742,61 грн., а разом - 1 156 624, 22 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначає, що 01 листопада 2011 року рішенням загальних зборів відповідача позивач ОСОБА_4 був виключений зі списку учасників товариства та виплачено йому частку вартості частини майна, пропорційно його частці у статутному капіталі товариства у розмірі 681 783,67 грн. Проте, на думку позивача, власний капітал ТОВ ,,Полянецьке", відповідно до звіту за 2011 рік та балансу станом на 01 листопада 2011 рік складає 8 593 000,00 грн., 15% від цієї суми - це 1 288 950,00 грн. Таким чином, за вирахуванням сплаченої частки у розмірі 681 783,67 грн., відповідач зобов'язаний йому доплатити ще 607 166,33 грн., та відшкодувати інфляційні втрати і 3% річних за фактичний час користування його коштами (з врахуванням останньої заяви про збільшення позовних вимог, т. 4, а.с. 108-110).

Заперечуючи проти позовних вимог у даній справі, відповідач зазначає про необґрунтованість позовних вимог, оскільки розрахунок вартості частки 15% в майні ТОВ ,,Полянецьке" станом на 01 листопада 2011 року відповідачем здійснено неправильно.

Відповідно до Звіту Черкаської торгово-промислової палати № 0-385 від 30 червня 2012 року (т. 1 а.с. 99-131), ринкова вартість частки в розмірі 15,0% від загальної вартості підприємства - ТОВ ,,Полянецьке" станом на 01 листопада 2011 року складає 473 276,14 грн.

За результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та судово-економічної експертизи, призначеної судом, експертами Черкаського відділення КНДІСЕ надано суду висновок від 18 липня 2014 року № 1659/13-23, 1660/13-23, 1152-1157/14-23 (т. 2 а.с. 78-105). Відповідно до цих висновків, експерт, відповідаючи на 3 і 4 питання експертизи, зазначив, що визначити вартість частки 15% в майні ТОВ ,,Полянецьке" станом на 01 листопада 2011 року, визначити вартість документально і нормативно підтвердженої частки учасника товариства ОСОБА_4 в статутному капіталі ТОВ ,,Полянецьке" станом на 01 листопада 2011 року можливо лише після приведення станом на 01 листопада 2011 року показників балансу товариства у відповідність із нормами Положень (Стандартів) бухгалтерського обліку № 1 та № 2, затверджених відповідними наказами Мінфіну України, зареєстрованими в Мінюсті України. По питанню 4 експертизи експерт зазначила, що підтвердити документально та нормативно (відповідно до вимог чинного законодавства щодо бухгалтерського обліку) внесення учасником ТОВ ,,Полянецьке" ОСОБА_4 до статутного капіталу товариства майна (коштів) на оплату вартості частки в розмірі 15%, що становить 1 116 грн., не надається можливим.

Судом апеляційно інстанції з повідомлень начальника Центрального Уманського відділення ,,Райффайзен банк Аваль" від 08 червня 2015 року, начальника відділу обласного відділення ПАТ ,,Промінвестбанк" від 26 травня 2015 року встановлено, що в зазначених банківських установах інформація про внесення громадянином ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 1 116,00 грн. на рахунок ТОВ ,,Полянецьке" як внесок до статутного фонду товариства за період з 01 квітня 2000 року по 01 листопада 2011 року або відсутня або не знайдена (т. 4 а.с. 77, 79).

Відповідно до акту робочої комісії ТОВ ,,Полянецьке" від 12 червня 2015 року, первинних документів, які б підтверджували факт внесення гр. ОСОБА_4 грошових коштів або майна до статутного капіталу товариства за період з 01 квітня 2000 року по 01 листопада 2011 року комісією не виявлено (т.4, а.с. 78, 80).

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 16 липня 2015 року витребувано з реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції в Черкаській області з реєстраційної справи товариства з обмеженою відповідальністю ,,Полянецьке" реєстраційну картку суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи від 29 березня 2000 року; платіжний документ (квитанція № 10) від 28 березня 2000 року про сплату ОСОБА_4 внеску до статутного фонду (капіталу) ТОВ ,,Полянецьке", зарахованого на рахунок в банку АППБ ,,Аваль" та зобов'язано позивача надати суду оригінал свідоцтва від 22 вересня 2010 року учасника товариства ОСОБА_4

На вимогу суду державним реєстратором реєстраційної служби Уманського міжрайонного управління юстиції в Черкаській області із реєстраційної справи товариства з обмеженою відповідальністю ,,Полянецьке" надано суду реєстраційну картку товариства від 29.03.2000 року, документи, що підтверджують сплату позивачем внеску до статутного фонду товариства, зокрема квитанція № 10 від 28 березня 2000 року, в матеріалах реєстраційної справи відсутня.

Вимога суду апеляційної інстанції щодо надання оригіналу Свідоцтва № 1 від 22 вересня 2010 року учасника товариства позивачем не виконана.

Суд апеляційної інстанції дослідив копії квитанції № 10 від 28 березня 2000 року з яких встановив, що ОСОБА_4 28 березня 2000 року внесено 335 грн. внеску у статутний фонд товариства до каси № 1 АППБ ,,Аваль". З письмової заяви позивача від 12 березня 2015 року (т. 3 а.с. 216-217) випливає, що кошти до статутного фонду ТОВ ,,Полянецьке" під час його утворення у 2000-у році учасниками товариства вносились на його рахунок у Уманській філії банку ,,Україна", надати документальні докази цього неможливо через ліквідацію банку.

Зазначена справа неодноразово розглядалась господарськими судами. Так, скасовуючи рішення господарського суду Черкаської області від 12 січня 2015 року і постанову Київського апеляційного господарського суду від 31 березня 2015 року у даній справі, Вищий господарський суд України своєю постановою від 07 травня 2015 року передав справу на новий розгляд до місцевого господарського суду і зазначив, що приймаючи оскаржувані рішення та постанову місцевий і апеляційний суди виходили з факту наявності у позивача корпоративного права на отримання вартості частини майна товариства відповідача, яка пропорційна його частці у статутному капіталі.

Задовольняючи позов суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку щодо наявності у позивача корпоративного права на отримання вартості частини майна товариства відповідача, пропорційної 15% частки у статутному капіталі останнього, оскільки матеріали справи не містять первинних документів, які б засвідчували здійснення господарської операції по прийняттю від позивача коштів або майна до статутного капіталу товариства відповідача у розмірі, що відповідає 15% його статутного капіталу.

Посилання судів на виписки з ЄДРПОУ, копії протоколів загальних зборів та наказ ТОВ ,,Полянецьке", як на належні докази наявності у позивача відповідного корпоративного права, є необґрунтованим та суперечить положенням статті 34 ГПК України щодо належності та допустимості доказів.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача частини несплаченої частки в розмірі 15% визнав необґрунтованими та такими, що прийняті з порушенням приписів статті 43 ГПК України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, Вищий господарський суд України рекомендував місцевому господарському суду під час нового розгляду справи врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, усім доводам сторін надати належну правову оцінку, і в залежності від встановленого вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення суми грошових коштів, які є вартістю його частини майна товариства та частини прибутку, які він має право отримати як учасник товариства з обмеженою відповідальністю ,,Полянецьке" у зв'язку з виключенням його з товариства, а також відшкодування йому товариством інфляційних втрат і 3% річних за фактичний період незаконного користування цими коштами.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Статтею 167 ГК України визначено зміст корпоративних прав та корпоративних відносин. Корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Поняття товариства з обмеженою відповідальністю визначено нормами ч. 1 ст. 140 ЦК України, ч. 3 ст. 80 ГК України, ч. 1 ст. 50 Закону України ,,Про господарські товариства", за змістом яких це господарське товариство, засноване однією або кількома особами, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Згідно з приписами ст. 117 ЦК України учасники господарського товариства зобов'язані, зокрема, виконувати свої зобов'язання перед товариством, у тому числі ті, що пов'язані з майновою участю, а також робити вклади (оплачувати акції) у розмірі, в порядку та засобами, що передбачені установчим документом.

Згідно з нормами ч.ч. 2-4 ст. 52 Закону України ,,Про господарські товариства" в редакції, що діяла з 05 травня 1999 року і була чинною на час реєстрації товариства, до моменту реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю, кожен з учасників зобов'язаний внести не менше 30 відсотків зазначеного в установчих документах вкладу, що підтверджується документами, виданими банківською установою. Учасник зобов'язаний повністю внести свій вклад не пізніше року після реєстрації товариства. У разі невиконання цього зобов'язання у визначений строк учасник, якщо інше не передбачено установчими документами, сплачує за час прострочки 10 відсотків річних з недовнесеної суми. Учаснику товариства з обмеженою відповідальністю, який повністю вніс свій вклад, видається свідоцтво товариства.

Законом України від 21 вересня 2000 року N 1987-III змінено частину другу статті 52 Закону України ,,Про господарські товариства" і викладено її в наступній в редакції: до моменту реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю кожен з учасників зобов'язаний внести до статутного фонду не менше 30 відсотків вказаного в установчих документах вкладу. Внесення до статутного фонду грошей підтверджується документами, виданими банківською установою. Ця редакція статті 52 Закону України ,,Про господарські товариства" була чинна і на момент сплину 1 року від дати реєстрації товариства.

Станом на дату виключення позивача зі складу учасників товариства статтю 52 Закону України ,,Про господарські товариства", зокрема частини 1-3 цієї статті, було викладено в наступній редакції: ,,Статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю підлягає сплаті учасниками товариства до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства. Якщо учасники до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства не внесли (не повністю внесли) свої вклади, загальні збори учасників приймають одне з таких рішень: про виключення із складу товариства тих учасників, які не внесли (не повністю внесли) свої вклади, та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про зменшення статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про ліквідацію товариства. Зміни до статуту, пов'язані із зміною розміру статутного капіталу та/або із зміною складу учасників, підлягають державній реєстрації в установленому законом порядку.

Відповідно до положень ст. 54 названого Закону при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

За змістом ст. 64 Закону учасника товариства з обмеженою відповідальністю, який систематично не виконує або неналежним чином виконує обов'язки, або перешкоджає своїми діями досягненню цілей товариства, може бути виключено з товариства на основі рішення, за яке проголосували учасники, що володіють у сукупності більш як 50 відсотками загальної кількості голосів учасників товариства. При цьому цей учасник (його представник) у голосуванні участі не бере. Виключення учасника з товариства призводить до наслідків передбачених статтями 54 і 55 цього Закону.

Частиною 1 ст. 9 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як роз'яснено в п. 30 абз. 2-4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 ,,Про практику розгляду судами корпоративних спорів", при визначенні порядку і способу обчислення вартості частини майна товариства та частини прибутку, яку має право отримати учасник при виході (виключенні) з ТОВ (ТДВ), а також порядку і строків їх виплати господарські суди мають застосовувати відповідні положення установчих документів товариства. У випадку неврегульованості в установчих документах вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, що визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства. У разі, якщо учасник не повністю вніс (не повністю оплатив) свій вклад до статутного капіталу товариства, йому виплачується дійсна вартість частки пропорційно внесеній (оплаченій) частині вкладу.

Пунктом 3.7. рекомендацій Президії Вищого господарського суду України № 04-5/14 від 28.12.2007 року ,,Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин" роз'яснено, що відповідно до статей 54 і 64 Закону України ,,Про господарські товариства" учасник товариства з обмеженої або додаткової відповідальності, що виходить або був виключений з товариства, має право на одержання вартості частини майна товариства пропорційно розміру його частки у статутному капіталі товариства.

Таким чином, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, в силу вищенаведених норм законодавства і статуту товариства з обмеженою відповідальністю ,,Полянецьке", для виникнення спірного корпоративного права позивач зобов'язаний довести, що до моменту реєстрації товариства і протягом одного року з моменту державної реєстрації товариства він повністю вніс в установу банку свій внесок до статутного капіталу товариства, розмір якого складає 1 116 грн. або 15% статутного капіталу, та підтвердити це документами, виданими банківською установою.

Однак, як на вимогу судів попередніх інстанції, такі документи позивачем надані не були, тому позовні вимоги у даній справі є недоведеними та документально не підтвердженими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів Вищого господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене. Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

На підставі наведеного вище та керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-10, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 16 грудня 2015 року зі справи №925/794/13 залишити без змін.

Головуючий суддя І. А. Плюшко

Судді С. С. Самусенко

В. І. Татьков