ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.03.2016 Справа № 905/315/16

Суддя господарського суду Донецької області Бойко І.А. при секретарі судового засідання Бояровій К.О. розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Словянський машинобудівний завод», Донецька область, м. Словянськ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Інтермашстрой», Російська Федерація, м. Москва

про: стягнення заборгованості у розмірі 992000,00 рублів РФ, що станом на дату подання позову за курсом НБУ становить 314007,68 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю 5-ЮР від 15.12.2015р.;

від відповідача: не зявився.

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Словянський машинобудівний завод», Донецька область, м. Словянськ, звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Інтермашстрой», Російська Федерація, м. Москва про стягнення заборгованості у розмірі 992000,00 рублів РФ, що станом на дату подання позову за курсом НБУ становить 314007,68 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов контракту №13-15 від 03.06.2015р., додаткової угоди №1 від 15.06.2015р., специфікації: №1 від 03.06.2015р., №2 від 03.06.2015р., вантажні митні декларації: №700050000/2015/002525 від 09.10.2015р., №700050000/2015/003044 від 17.11.2015р., товарно-транспортних накладних: №А453387 від 09.10.2015р., рахунку-фактури: №13-15/1 від 09.10.2015р., №13-15/2 від 16.11.2015р.

Відповідно до ч.1, 2 ст.5 Закону України «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ст. 35 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», субєкти зовнішньоекономічної діяльності несуть відповідальність у видах та формах, передбачених ст.ст. 33, 37 цього Закону, іншими законами України та/або зовнішньоекономічними договорами (контрактами).

Згідно п.1. ч.1. ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Відповідно п.10.1. до контракту №13-15 від 03.06.2015р. (в редакції додаткової угоди №1 від 15.06.2015р.) всі суперечки і розбіжності, які можуть виникнути з даного Договору або в зв'язку з ним, будуть, по можливості, вирішуватися шляхом переговорів між Сторонами, напрямок претензії не є обов'язковим. У разі, якщо Сторони в ході переговорів не дійдуть згоди, то справа підлягає розгляду у Господарському суді Донецької області, застосовне право - право України.

Враховуючи положення вищезазначених законів, міжнародних угод та умов контракту, укладеного між сторонами, вказаний спір підлягає вирішенню в господарському суді Донецької області (відповідну правову позицію підтримує Вищий господарський суд України, постанова від 23.07.2009р. по справі №05-6-45/39).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові та просив їх задовольнити. Через канцелярію суду надав заяву №24/03 від 16.03.2016р.

Відповідач не скористався правом, наданим йому статтею 59 ГПК України, і не надав господарському суду відзив на позовну заяву та документи, що підтверджують заперечення проти позову.

З огляду на те, що матеріали справи є достатніми для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів.

В силу приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, заслухавши пояснення представника позивача, господарським судом ВСТАНОВЛЕНО.

03.06.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Словянський машинобудівний завод» (надалі Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Інтермашстрой», Російська Федерація, м. Москва (надалі Покупець) було укладено контракт №13-15 (надалі Контракт), відповідно до якого, Продавець на умовах цього контракту становить Покупцеві Товар, відповідно до додатків, специфікаціями, які є невід'ємною частиною Контракту. (п.1.1. Контракту).

Термін дії Контракту діє з моменту його підписання і діє 31.12.2015 року, а так само до виконання Сторонами прийнятих на себе зобов'язань в повному обсязі і врегулювання розрахунків. (п.9.2. контракту).

Відповідний контракт, в силу ст.ст. 173, 174, ч.1. ст. 175 Господарського кодексу України (надалі ГК України), є підставою для виникнення у сторін майново-господарських зобовязань.

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ними, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та укладеним між ними контрактом.

Контракт підписаний без розбіжностей та скріплений печатками підприємств, а тому зазначені в ньому зобовязання сторін є чинними, та в силу положень ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) є обовязковими до виконання.

За умов п.1.2. Контракту, покупець зобов'язується прийняти та оплатити поставлений товар згідно Додатків, Специфікацій, які є невід'ємною частиною Контракту.

Відповідно п.3.1. Контракту, продавець зобов'язаний виготовити і поставити Товар в термін, зазначений в Додатках, Специфікаціях, що є невід'ємною частиною Контракту.

Згідно п.3.3. Контракту, Продавець зобов'язаний продавець зобов'язаний також направити з Товаром наступні документи:

- сертифікат якості (паспорт);

- рахунок-проформу;

- рахунок-фактуру;

- сертифікат походження (СТ-1);

- товарно-транспортну накладну (CMR);

- пакувальні листи;

- сертифікат якості на матеріал (на вимогу при необхідності).

Умовами п.3.4. Контракту, передбачено, що датою поставки Товару вважається дата штампу митного органу країни Покупця. Право власності на Товар переходить до Покупця з дати поставки.

Відповідно до п.4.1., п.5.1., п.5.4. Контракту, валюта контракту рубль РФ; валюта платежу рубль РФ; форма оплати банківський переказ.

Згідно п.4.2. Контракту, загальна сума Контракту визначається сукупність Специфікацій, Додатків до Контракту.

За умов п.4.3. Контракту, умови поставки Товару обумовлюються у відповідних Специфікаціях, Додатків до Контракту.

Відповідно п.4.4. Контракту, ціна Товару встановлюється у відповідних Специфікаціях, Додатків до Контракту.

На виконання умов Контракту №13-15 від 03.06.2015р. Продавцем, відповідно до специфікацій: №1 від 03.06.2015р., №2 від 03.06.2015р. було здійснені митні оформлення та поставка Продукції на суму 870000,00 руб. РФ та на суму 122000,00 руб. РФ, що підтверджується вантажними митними деклараціями (надалі ВМД): №700050000/2015/002525 від 09.10.2015р., №700050000/2015/003044 від 17.11.2015р., рахунками-фактурами: №13-15/1 від 09.10.2015р., №13-15/2 від 16.11.2015р., належним чином засвідчені копії яких міститься у матеріалах справи.

Факт поставки товару та, відповідно, факт її прийняття з боку відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Інтермашстрой», Російська Федерація, м. Москва, підтверджується відміткою на міжнародній товарно-транспортної накладної №А453387 від 09.10.2015р., належним чином засвідчена копія якої містяться у матеріалах справи.

Суд зазначає, що міжнародна товарно-транспортна накладна є міжнародним документом, порядок складання та дія якого регламентується Міжнародною конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі Конвенція), до якої Україна приєдналася згідно Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006р.

Згідно статті 1 Конвенції, ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

За розрахунком позивача, у зв'язку із невиконанням відповідачем умов договору за останнім утворилася заборгованість, яка на момент звернення до суду із позовом складає 992000,00 рублів РФ, що станом на дату подання позову за курсом НБУ становить 314007,68 грн.

У позовній заяві позивач посилається на невиконання відповідачем зобовязань з повної оплати Товару в строки, передбачені умовами контракту №13-15 від 03.06.2015р.

Предметом судового розгляду є стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у розмірі 992000,00 рублів РФ, що станом на дату подання позову за курсом НБУ становить 314007,68 грн.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 193 Господарського кодексу України (надалі ГК України) передбачає, субєкти господарювання та учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст. 526 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України). Так, зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно умовам договору та вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у разі відсутності таких умов і вимог згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно ставляться.

За своєю правовою природою Контракт, укладений між позивачем та відповідачем, є Контрактом поставки продукції.

За приписами п.п. 1,2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умов п.1. ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Стаття 692 ЦК України визначає обовязок Покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Господарський суд приймає до уваги, що покупцем при отриманні товару не подавалося жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за контрактом зобовязань з поставки товару.

Оскільки суду не надано доказів незгоди відповідача щодо належності виконання позивачем прийнятих на себе згідно Контракту зобовязань, не надано доказів відмови від цього товару та прийняття його у встановленому порядку, суд дійшов висновку, що свої зобовязання позивач виконав у відповідності з умовами Контракту.

На час розгляду справи, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх зобовязань.

Відповідно ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст.ст. 11, 509 ЦК України, ст. 174 ГК України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Оцінивши зміст договору, з якого виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі - продажу, який підпадає під правове регулювання норм ст. ст. 655-697 Цивільного кодексу України.

За умов п.1. ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1. ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ст. 599 ЦК України за відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

За умов ст. 610 ЦК України Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В порушення умов договору, вимог зазначених статей Цивільного та Господарського кодексів України відповідач поставлену продукцію не оплатив.

Загальна сума заборгованості на час розгляду справи становить 992000,00 рублів РФ, що станом на дату подання позову за курсом НБУ становить 314007,68 грн., тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі вищенаведеного, ст.ст. 5, 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. 35 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 599, 629, 655, 693 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 202 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Словянський машинобудівний завод», Донецька область, м. Словянськ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Інтермашстрой», Російська Федерація, м. Москва про стягнення заборгованості у розмірі 992000,00 рублів РФ, що станом на дату подання позову за курсом НБУ становить 314007,68 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Інтермашстрой» (109518, Російська Федерація, м. Москва, вул. Гайвороновская, б. 23; ІПН НОМЕР_1, КПП 772201001) на користь Публічного акціонерного товариства «Словянський машинобудівний завод» (84122, Донецька область, м. Словянськ, вул. Чубаря, 65; ) заборгованість у розмірі 992000,00 рублів РФ, що станом на дату подання позову за курсом НБУ становить 314007,68 грн., судовий збір у розмірі 4710,12 грн.

Зобовязати позивача направити (вручити) відповідачу примірник нотаріально засвідченого перекладу на російську мову даного рішення. Докази направлення надати суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його прийняття.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Суддя І.А. Бойко

Вик. помічник судді Буховець С.А.

т.050-144-78-99