ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року Справа № 916/2075/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддівМачульського Г.М. (доповідач), Коробенка Г.П. Полянського А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПриватного підприємства "Нора"
на постановуОдеського апеляційного господарського суду
від21.01.2016
у справі№916/2075/15
Господарського судуОдеської області
за позовомПриватного підприємства "Нора"
доФонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області
треті особи1. Відділ Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області 2. Споживчий кооператив "Торгівельно-закупівельний кооператив "Фонтанський"
провизнання частково не чинним рішення,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись у суд з даним позовом Приватне підприємство "Нора" (далі - позивач) просило визнати нечинним рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (далі - відповідач) №930-VI від 29.08.2014 в частині прийняття в комунальну власність територіальної громади с. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області земельної ділянки площею 0,3056 кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої за адресою: Одеська область, Комінтернівській район, Фонтанська сільська рада в межах населеного пункту (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - будівництво та обслуговування будівель торгівлі).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що прийняття в комунальну власність спірної земельної ділянки є незаконним, оскільки вона перебуває на праві постійного користування у позивача на підставі відповідного рішення сільської ради та державного акту на право постійного користування, які є чинними.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.11.2015 (суддя Волков Р.В.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.01.2016 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Поліщук Л.В., судді Пироговський В.Т., Туренко В.Б.), в задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати вищевказані судові рішення та передати справу на новий розгляд, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Учасники судового процесу відповідно до приписів статті 1114 Господарського процесуального кодексу України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак не використали наданого законом процесуального права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку оскаржені судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, виходить з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 09.03.1998 позивачу видано державний акт серії 1-ОД № 001314 на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,3056 га під розміщення та реконструкцію торгової площі у с. Фонтанка.

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.09.2010 по кримінальній справі №1-349-2010 встановлено, що ОСОБА_4, який на час прийняття рішення про видачу позивачу державного акта на право постійного користування землею займав посаду голови сільради, зловживаючи службовим становищем, діючи в інтересах позивача, підробив рішення сесії від 31.01.1998 №4/15-ХХІІ і підписав протоколи сесії, в які були внесені завідомо неправдиві про це відомості. На підставі вказаних фіктивних документів позивачу було видано державний акт серії НОМЕР_1. Судами також встановлено, що згідно наведеної постанови по кримінальній справі державний акт на право постійного користування земельною ділянкою позивачу виданий на підставі не існуючого рішення сесії та фіктивних документів.

В подальшому постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2013 у справі №1570/2743/2012 позов Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області до Відділу Держкомзему в Комінтерніському районі Одеської області, за участю 3-ї особи Приватного підприємства "Нора" про зобов'язання скасувати державну реєстрацію державного акта серії 1-ОД № 001314 задоволено. Зобов'язано Відділ Держкомзему в Комінтерніському районі Одеської області скасувати державну реєстрацію державного акта серії НОМЕР_1 на право постійного користування земельною ділянкою.

Вищевказаним судом при винесення постанови від 01.10.2013 у адміністративній справі встановлено, що власник землі, Фонтанська сільська рада Комінтернівського району Одеської області у відповідності до вимог чинного законодавства не розпоряджалась та не надавала в будь-яке користування Приватному підприємству "Нора" спірну земельну ділянку, а державний акт на право постійного користування земельною ділянкою виданий на підставі встановленого судом факту не існуючого рішення сесії та фіктивних документів.

29.08.2014 на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду у справі №1570/2743/2012 Фонтанською сільрадою прийнято рішення про прийняття в комунальну власність територіальної громади с.Фонтанка Комінтернівського району Одеської області земельної ділянки площею 0,3056 га кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада в межах населеного пункту.

В позові позивач послався на те, що рішенням Арбітражного суду Одеської області від 07.05.1999 у справі №17-6/2468 встановлено, що розміщення і відвід земельної ділянки позивачу в 1998 році здійснено сільрадою, узгоджено з відповідними організаціями. При цьому, рішення сесії Фонтанської сільради народних депутатів (протокол 15 сесії 22 скликання від 31.01.1998) в установленому законом порядку не оскаржено та не скасовано. Отже, у відповідача відсутні підстави для припинення права користування позивачу спірною земельною ділянкою, а тому її прийняття сільрадою в комунальну власність є незаконним.

Разом з тим, в постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2013 у справі №1570/2743/2012 зазначено, що рішення Арбітражного суду Одеської області від 07.05.1999 у справі №17-6/2468 не можна приймати до уваги у зв'язку з тим, що докази, виявлені при розслідуванні кримінальної справи, були відсутні при розгляді справи арбітражним судом, а саме: сесія сільської ради 31.01.1998 не проводилась і рішення про передачу права постійного користування землею Приватному підприємству "Нора" не приймалося.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №34067607 від 24.02.2015 на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2013 державним реєстратором Реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області скасовано право постійного користування позивачем спірною земельною ділянкою.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, своє рішення про відмову у позові мотивував тим, що позивачем спірна земельна ділянка була отримана з порушення вимог законодавства на підставі підробленого рішення ради, що було встановлено судовими рішеннями, право постійного користування позивачу було скасовано, тому у позивача немає підстав вимагати визнання недійсним рішення Фонтанської сільської ради щодо прийняття в комунальну власність спірної земельної ділянки.

Підстави для скасування судових рішень відсутні виходячи із наступного.

Відповідно до приписів статті 16 Земельного кодексу України від 08.07.1970, який діяв на час оформлення позивачем права користування землею, надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення (ч.1). Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР (ч.2).

Згідно статті 20 цього кодексу у тій же редакції, відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР (ч.1). Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування (ч.2). Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР (ч.3). Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі (ч.4).

Отже право землекористування для землекористувачів засвідчується державними актами, які видаються на підставі відведення земельних ділянок компетентним органом згідно відповідного рішення.

При цьому судами на підставі наданих доказів встановлено, що рішення сесії від 31.01.1998 №4/15-ХХІІ, на підставі якого спірна земельна ділянка була передана в постійне користування позивачу, було підроблене, тобто його не існувало, сесія сільської ради 31.01.1998 не проводилась і рішення про передачу права постійного користування позивачем землею не приймалося, отже, відповідач не розпоряджався і не надавав в будь-яке користування позивачу спірну земельну ділянку.

Таким чином позивач не набув у встановленому законом порядку права користування вказаною земельною ділянкою.

У касаційній скарзі позивач посилається на те, що судами невірно було застосовано норми процесуального права щодо оцінки судових рішень, в яких брав участь позивач.

Разом з тим, судами встановлено, що рішення Арбітражного суду Одеської області від 07.05.1999 у справі №17-6/2468, на яке посилався позивач під час розгляду спору, та на яке він посилається у касаційній скарзі, не спростовує вищенаведених висновків щодо відсутності у позивача права на вказану землю у зв'язку з тим, що, як встановлено судами, докази, виявлені при розслідуванні кримінальної справи, були відсутні при розгляді справи арбітражним судом, а саме: сесія сільської ради 31.01.1998 не проводилась і рішення про передачу права постійного користування землею Приватному підприємству "Нора" не приймалося, про що зазначено у постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2013.

Згідно приписів статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч.1). Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (ч.2).

Позивач не довів у встановленому законом порядку, що він набув у відповідності із вимогами чинного законодавства право користування вказаною земельною ділянкою, отже висновків судів не спростував.

Згідно з приписами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до вимог статті 1119 ч.1 п.3 цього кодексу касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення і передати справу на новий розгляд лише тоді, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки таких обставин судом касаційної інстанції не встановлено, підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції відсутні.

При цьому слід зазначити, що як роз'яснив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.12.2003 зі справи "Рябих проти Росії" повноваження вищих судів щодо перегляду судових рішень мають використовуватись задля виправлення судових помилок, а не для перегляду справи вищим судом.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже з урахуванням наведених вище положень законодавства та приписів статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перегляд справи з наведених вище підстав здійснено судом апеляційної інстанції, а суд касаційної інстанції згідно вказаних приписів норм права та положень статті 111 ч.1 п.4 наведеного кодексу, перевіряє наявність чи відсутність порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права судами попередніх інстанцій.

Таким чином оскільки судами дано правову оцінку доводам заявника, але у супереч наведеним нормам права у касаційній скарзі доводи частково зводяться до необхідності перегляду судом касаційної інстанції справи, такі доводи не можуть бути підставою для задоволення касаційної скарги.

За вказаних обставин суд касаційної інстанції не вбачає правових підстав вважати, що апеляційний господарський суд порушив чи неправильно застосував норми матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Нора" залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.01.2016 у справі Господарського суду Одеської області №916/2075/15, залишити без змін.

Головуючий суддя Г.М. Мачульський

Судді Г.П. Коробенко

А.Г. Полянський