ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016 Справа № 917/126/16

За позовною заявою Комунального виробничого підприємства "Комсомольськтеплоенерго", 39801, Полтавська область, м. Комсомольськ, вул. Молодіжна, 8

До відповідача ОСОБА_1 особа підприємець ОСОБА_2, 39800, Полтавська область, м. Комсомольськ, Добровольського, 24 кв. 12

Про стягнення 29 223,11 грн., в т. ч. 16 135,70 грн. - заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію за період з січня 2013 року по грудень 2015 року за умовами Договору № 802 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 22.09.2009 р., 4 427,08 грн. - пеня за порушення термінів розрахунків за відпущену теплову енергію у вигляді гарячої води за умовами договору, 731,09 грн. - 3 % річних та 9 929,24 грн. - інфляційні нарахування

С у д д я ОСОБА_3

Представники:

від позивача: не зявилися (див. протокол судового засідання);

від відповідача: не зявилися (див. протокол судового засідання).

22.03.2016 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судовому засіданні 25.02.2015 року в порядку ст. 77 ГПК України з огляду на необхідність поповнення матеріалів справи додатковими документальними доказами та неявку відповідача.

Суть спору: розглядається позовна заява Комунального виробничого підприємства "Комсомольськтеплоенерго" про стягнення з ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2 29 223,11 грн., в т. ч. 16 135,70 грн. - заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію за період з січня 2013 року по грудень 2015 року за умовами Договору № 802 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 22.09.2009 р., 4 427,08 грн. - пеня за порушення термінів розрахунків за відпущену теплову енергію у вигляді гарячої води за умовами договору, 731,09 грн. - 3 % річних та 9 929,24 грн. - інфляційні нарахування.

Позивач представництво у судове засідання не забезпечив, факсом надіслав клопотання № 1228 від 21.03.2016 року (вх. № 3505 від 21.03.2016 року) про розгляд справи за відсутності представника позивача та повідомив суд про підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Судом клопотання задовольняється як таке, що не суперечить чинним процесуальним нормам.

Відповідач не скористався наданими йому правами (ст. 22 ГПК України) для захисту своїх інтересів, на позов не відреагував, представництво у судове засідання не забезпечив. Процесуальні документи, які направлялися за вказаною у позовній заяві адресою, повернулися до суду з відмітками поштового відділення "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача є адреса: 39800, АДРЕСА_1.

У п. 19 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" від 13.08.2008 р. № 01-8/482 (із змінами і доповненнями) зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у пп. 3.9.2 постанови від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами та доповненнями), у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, належне повідомлення відповідача про час, дату і місце проведення судового засідання згідно з п. п. 2.6.11, 2.6.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 28 від 20.02.2013 р., суд не розцінює неявку сторін та невиконання відповідачем вимог суду як підставу для подальшого відкладення розгляду справи та розглядає спір за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, заслухавши представника позивача (у минулому судовому засіданні), суд,-

встановив:

Між Комунальним виробничим підприємством "Комсомольськтеплоенерго" (теплопостачальна організація) та Приватним підприємцем ОСОБА_2 (споживач) 22.09.2009 р. укладено Договір № 802 на постачання теплової енергії в гарячій воді (далі - договір, а. с. 9-10), за умовами якого теплопостачальна організація взяла на себе зобовязання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязувався оплачувати одержану теплову енергію щомісячно за встановленими нормами і тарифами, затвердженими виконавчим комітетом Комсомольської міської ради № 204 від 26.05.2009 року з розрахунку на 1 кв. метр опалювальної площі і 1 куб. метр гарячої води або за показаннями засобів обліку води і теплової енергії, встановленими на воді, в терміни, передбачені цим договором (п. 1).

При цьому сторони, зокрема, узгодили наступне :

- оплата за спожиту теплову енергію здійснюється у розмірі 12,49 грн. з ПДВ за 1 м2 загальної площі, та 571,98 грн. з ПДВ за 1 Гкал згідно рішення виконавчого комітету Комсомольської міської ради від 26.05.2009 р. № 204 (п. 1 додатку № 1 до Договору);

- розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів, додаток № 1 до цього договору, та виставлених рахунків. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.1, 6.2 Договору );

- споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію - пеня в розмірі 0,5 % належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше ставки, встановленої законодавством (п. 7.2.3 Договору);

- даний Договір укладений на період опалення з 22.09.2009 року по 31.12.2010 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення (п. 10.1, 10.4 Договору).

Відповідач скористався правом на розірвання договору згідно п. 10.4 договору та направив позивачеві лист від 27.11.2012 року про небажання пролонгації та про припинення дії договору на постачання теплової енергії в гарячій воді на наступний рік (2013).

КВП "Комсомольськтеплоенерго" на вказане звернення відповідача відреагував листом № 3452 від 07.12.2012 року, у якому повідомив, що договір не може бути припиненим за наступного: приміщення загальною площею 35,2 м2, яке знаходиться на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку по вул. Добровольського, 31, користується тепловою енергією (послугами централізованого опалення) через централізовану систему опалення будинку. Оскільки ПП ОСОБА_2 є власником приміщення (спільна сумісна власність), то згідно ст. 382 Цивільного кодексу України володіє і користується спільно з іншими власниками. Тобто, система централізованого опалення будинку теж є спільною сумісною власністю. Отже, підстави для припинення дії договору № 802 від 22.09.2009 року на постачання теплової енергії в гарячій воді відсутні.

Вказаний лист відповідачу вручено 09.01.2013 року, проте будь-якого реагування на нього не надходило. За викладеного, на даний час договір є чинним.

За даними позивача в порушення умов договору відповідач не розрахувався за постачання теплової енергії за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, з огляду на що утворилась заборгованість у розмірі 16 135,70 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 29 223,11 грн., в т. ч. 16 135,70 грн. - заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію за період з січня 2013 року по грудень 2015 року за умовами Договору № 802 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 22.09.2009 р., 4 427,08 грн. - пеня за порушення термінів розрахунків за відпущену теплову енергію у вигляді гарячої води за умовами договору, 731,09 грн. - 3 % річних та 9 929,24 грн. - інфляційні нарахування.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно ст. 655 Цивільного Кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконував зобов'язання за вищезазначеним Договором щодо постачання відповідачу теплової енергії. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України за отриману теплову енергію вчасно не сплатив. Дана обставина відповідачем не спростовується.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 731,09 грн. та інфляційних втрат у розмірі 9 929,24 грн., суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга: ОСОБА_4 9.1.3" та додано до матеріалів справи).

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 7.2.3 Договору № 802 на постачання теплової енергії в гарячій воді від 22.09.2009 року сторони передбачили, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію - пеня в розмірі 0,5 % належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше ставки, встановленої законодавством.

Згідно статті 4 ОСОБА_4 України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку, в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 4 427,08 грн. пені, суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та ОСОБА_4 України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга: ОСОБА_4 9.1.3").

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За викладеного, позовні вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. 43, ст. 49, ст. ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2 (39800, Полтавська область, м. Комсомольськ, Добро вольського, 24, кв. 12), ідентифікаційний код 0 на користь Комунального виробничого підприємства "Комсомольськтеплоенерго" (39801, м. Комсомольськ Полтавської області, вул. Молодіжна, 8 ) , р/р 5 в АБ "Укргазбанк", МФО 320478 - 16 135,70 грн. - заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію за період з січня 2013 року по грудень 2015 року за умовами Договору № 802 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 22.09.2009 р., 4 427,08 грн. - пеня за порушення термінів розрахунків за відпущену теплову енергію у вигляді гарячої води за умовами договору, 731,09 грн. - 3 % річних, 9 929,24 грн. - інфляційні нарахування та 1 378,00 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

3. Копію рішення направити сторонам за вказаними у вступній частині адресами.

Повне рішення складено 28.03.2016 року.

Суддя Г.І.Бунякіна