ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2016 року Справа № 912/1369/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Вечірка І.О. (доповідач)

суддів: Кощеєва І.М., Науменка І.М.

секретар: Ситникова М.Ю.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність № 160 від 13.02.15;

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений.

Розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Фермерського господарства "Наталка" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроток ЛТД"

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.01.2016 року

у справі № 912/1369/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроток ЛТД", м. Кіровоград

до Фермерського господарства "Наталка", с. Морозівка Олександрійського району Кіровоградської області

про стягнення 1 768 854,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 14.01.2016 року у справі № 912/1369/15 (головуючий суддя - Шевчук О.Б., судді - Балик В.М., Колодій С.Б.) позов задоволено частково. Стягнуто з Фермерського господарства "Наталка" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроток ЛТД" 177 767,75 грн. основної заборгованості, 20 000,00 грн. пені, 10 000,00 грн. штрафу (30 %), 10 000,00 грн. штрафу (20 %), 131 389,05 грн. 36 % річних за користування коштами, 12 734,90 грн. 3 % річних, 422 647,47 грн. курсової різниці, 46 890,42 грн. плати за користування товарним кредитом, а всього 831 429,59 грн., а також 32 769,46 грн. судового збору та 4 000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката. Провадження в частині стягнення 185 212,90 грн. припинено. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.01.2016 року у даній справі в частині стягнення 131 389,05 грн. - 36 % річних за користування коштами, 422 647,47 грн. - курсової різниці, 46 890,42 грн. - плати за користування товарним кредитом, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з Фермерського господарства "Наталка" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроток ЛТД" 177 767,75 грн. - основної заборгованості, 20 000,00 грн. пені, 10 000,00 грн. штрафу (30 %), 10 000,00 грн. штрафу (20 %), 12 734,90 грн. 3 % річних, провадження у справі в частині стягнення 185 212,90 грн. припинити.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що:

- місцевий господарський суд не звернув увагу, що обов'язковою підставою оплати курсової різниці і нарахованих відсотків за користування товарним кредитом є отримання покупцем рахунку від постачальника на такі витрати. Однак, зазначеного рахунку відповідач не отримував від позивача;

- позивач звернувся до господарського суду за відсутності порушених прав з боку відповідача на отримання коштів з додаткових витрат за договором поставки № А-000132К від 26.03.2014 року на поставку засобів захисту рослин, добрива, мінерального добрива та насіння сільськогосподарських культур, укладеного між ТОВ "Агроток ЛТД" та ФГ "Наталка".

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 року апеляційну скаргу на рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.01.2016 року в частині стягнення 131 389,05 грн. - 36 % річних за користування коштами, 422 647,47 грн. - курсової різниці, 46 890,42 грн. - плати за користування товарним кредитом прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя - Вечірко І.О., судді - Кузнецов В.О., Науменко І.М. та призначено в судовому засіданні на 29.02.2016 року.

Розпорядженням керівника апарату суду від 26.02.2016 року призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі, у звязку з перебуванням у відпустці судді Кузнецова В.О.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Вечірко І.О., судді - Кощеєв І.М., Науменко І.М.

Також, не погодившись із рішенням господарського суду Кіровоградської області від 14.01.2016 року, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить: скасувати частково рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.01.2016 року у даній справі, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі в частині стягнення пені в сумі 188 197,58 грн., 30 % штрафу в сумі 108 894 грн. та 20 % штрафу в сумі 72 596,13 грн., а всього 369 687,91 грн.; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін; стягнути на користь позивача судовий збір за подання апеляційної скарги та витрати на правову допомогу.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що:

- суд першої інстанції, приймаючи рішення в оскаржуваній частині, не прийняв до уваги, що фактичні збитки позивача в зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання з боку відповідача в умовах нестабільної економіки та суттєвого коливання курсу національної валюти по відношенню до долара США, значно перевищують в загальній сумі визначені позивачем і підтверджені самим судом суми господарських санкцій;

- місцевий господарський суд не дав оцінку тому факту, що лише перша сума грошового зобов'язання 100 000,00 грн. сплачена відповідачем своєчасно платіжним дорученням № 23 від 01.08.2014 року, всі інші платежі відповідачем проведені з порушенням встановленого строку оплати поставленого товару, а кошти в сумі 177 767,75 грн. основної заборгованості на даний час не сплачені;

- відповідачем не надавалось, а судом не ставилось питання про надання доказів, що свідчать про майновий стан відповідача, неможливість своєчасного виконання свого зобов'язання;

- протягом значного часу до та після подання позову відповідач не намагався здійснити будь-яких дій, спрямованих на виконання грошових зобов'язань або мирного врегулювання конфлікту чи пошуку компромісу з позивачем, а вдався до затягування процесу шляхом звернення до суду з позовом про визнання договору поставки між сторонами не дійсним, що призвело до затягування вирішення справи по суті.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроток ЛТД" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2016 року в частині відмови у стягненні 329 687,91 грн. прийнято до розгляду, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроток ЛТД" призначено у судовому засіданні для спільного розгляду з апеляційною скаргою Фермерського господарства "Наталка" на 29.02.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення по апеляційним скаргам.

Відповідач наданими йому процесуальними правами не скористався та не забезпечив явку в судове засідання свого повноважного представника.

Беручи до уваги, що не явка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає перегляду справи по суті, матеріали справи є достатніми для розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи по суті у відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин справи, що мають значення для справи, судова колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

17.04.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроток ЛТД" звернулось в господарський суд Кіровоградської області із позовною заявою до Фермерського господарства "Наталка" про стягнення 1 247 326,15 грн. (т. 1, а. с. 3-82).

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 20.04.2015 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 14.05.2015 року (т. 1, а. с. 1).

В судовому засіданні 14.05.2015 року оголошено перерву до 04.06.2015 року.

04.06.2015 року в судовому засіданні оголошувалась перерва до 16.06.2015 року.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 16.06.2015 року зупинено провадження у справі до завершення розгляду господарським судом Кіровоградської області справи № 912/2014/15 за позовом Фермерського господарства "Наталка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроток ЛТД" про визнання недійсним договору № А000132К від 26.03.2014 року. Зобов'язано учасників судового процесу повідомити суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у даній справі, надавши суду відповідне судове рішення, яке набрало законної сили (т. 2, а. с. 122).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2015 року провадження у даній справі поновлено. Продовжено строк вирішення спору на 15 днів, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.11.2015 року (т. 2, а. с. 126).

05.11.2015 року до господарського суду Кіровоградської області звернувся позивач із заявою про збільшення позовних вимог в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України (т. 2, а. с. 127-135).

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 16.11.2015 року справу прийнято до свого провадження у колегіальному складі суду, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 08.12.2015 року (т. 4, а. с. 14).

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 08.12.15 року відкладено розгляд справи на 22.12.2015 року (т. 4, а. с. 20).

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 22.12.2015 року розгляд справи відкладено на 14.01.2016 року (т. 4, а. с. 25).

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 14.01.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 177 767,75 грн. основної заборгованості, 20 000,00 грн. пені, 10 000,00 грн. штрафу (30 %), 10 000,00 грн. штрафу (20 %), 131 389,05 грн. 36 % річних за користування коштами, 12 734,90 грн. 3 % річних, 422 647,47 грн. курсової різниці, 46 890,42 грн. плати за користування товарним кредитом, а всього 831 429,59 грн., а також 32 769,46 грн. судового збору та 4 000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката. Провадження в частині стягнення 185 212,90 грн. припинено. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено (т. 4, а. с. 35-40).

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість прийнятого місцевим господарським судом рішення від 14.01.2016 року, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Агроток ЛТД" звернулось до господарського суду з позовною заявою до ФГ "Наталка" про стягнення 1 247 325,65 грн. заборгованості, яка складається з 362 980,15 грн. основного боргу, 60 865,96 грн. пені, 108 894,20 грн. 30 % штрафу, 50 837,18 грн. 36 % річних, 72 596,13 грн. 20 % штрафу, 64 918,04 грн. недоотриманого прибутку (21,78 %), 381 998,74 грн. курсової різниці, 77 665,91 грн. 3 % за користування товарним кредитом, 6 022, 24 грн. 3 % річних та 60 547,10 грн. інфляційних втрат з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору в сумі 24 946,52 грн.

Звертаючись із позовною заявою ТОВ "Агроток ЛТД" посилалось на те, що 26.03.2014 року між ТОВ "Агроток ЛТД" та ФГ "Наталка" було укладено Договір № А-000132К на поставку засобів захисту рослин, добрива, мінерального добрива та насіння сільськогосподарських культур. На виконання умов Договору позивач здійснив поставку продукції на загальну суму 877 767,75 грн. ФГ "Наталка" частково здійснило оплату поставленої продукції, в повному обсязі свої зобов'язання не виконало. Внаслідок чого, у нього виникла заборгованість перед ТОВ "Агроток ЛТД" в розмірі 1 247 325,65 грн.

В подальшому, позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 1 768 854,56 грн., з яких 362 980,15 грн. основний борг, 188 197,58 грн. пеня, 108 894,20 грн. 30 % штрафу, 131 389,05 грн. 36 % штрафу, 72 596,13 грн. 20 % штрафу, 76 044,45 грн. недоотриманий прибуток, 422 647,47 грн. курсова різниця, 204 865,92 грн. 3 % річних за користування товарним кредитом, 12 734,30 грн. 3 % річних, 188 504,21 грн. збитки від впливу інфляції з покладенням витрат по сплаті судового збору та адвокатських послуг в сумі 4 000,00 грн.

Розглянувши позовну заяву, місцевий господарський суд задовольнив її частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 177 767,75 грн. основної заборгованості, 20 000,00 грн. пені, 10 000,00 грн. штрафу (30 %), 10 000,00 грн. штрафу (20 %), 131 389,05 грн. 36 % річних за користування коштами, 12 734,90 грн. 3 % річних, 422 647,47 грн. курсової різниці, 46 890,42 грн. плати за користування товарним кредитом, а всього 831 429,59 грн., а також 32 769,46 грн. судового збору та 4 000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката, припинивши провадження в частині стягнення 185 212,90 грн. та відмовивши в задоволенні решти позовних вимог.

Матеріали справи свідчать, що 26.03.2014 року між ТОВ "Агроток ЛТД" (надалі Постачальник) та ФГ "Наталка" (надалі Покупець) було укладено Договір поставки № А-000132К (надалі Договір), відповідно до якого Постачальник зобов'язався передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а Покупець зобов'язався прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену Договором грошову суму (т. 1, а. с. 17-19).

В пункті 1.1. Договору сторони погодили, що в разі надання відстрочки платежу за товар, Покупець зобов'язався крім вартості товару сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов Договору.

Відповідно до пункту 1.2. Договору найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки та базис поставки, гривнева ціна товару та її грошовий еквівалент в іноземній валюті долар США або євро, порядок та термін оплати товару та нарахування відсотків, інші умови, визначені в додатках до Договору, які є невід'ємною частиною даного Договору.

Так, в Додатку № 1 від 27.03.2014 року до Договору Постачальник зобов'язався здійснити поставку товару на суму 211 991,64 грн. в строк до 27.05.2014 року, а Покупець зобов'язався оплатити товар в строк до 25.09.2014 року (т. 1, а. с. 20).

В Коригуванні № 1 від 14.05.2014 року до Додатку № 1 сторони виключили з Додатку № 1 товар на суму 30 090,53 грн. та погодили зобов'язання Постачальника щодо здійснення поставки товару на суму 181 901,11 грн. в строк до 27.05.2014 року та зобов'язання Покупця здійснити оплату товару в строк до 25.09.2014 року (т. 1, а. с. 28-29).

Відповідно до Додатку № 2 від 27.03.2014 року до Договору Постачальник зобов'язався здійснити поставку товару на суму 601 550,54 грн. в строк до 23.05.2014 року, а Покупець зобов'язався здійснити оплату товару в строк до 25.09.2014 року (т. 1, а. с. 21).

Згідно з Коригуванням № 1 від 09.04.2014 року до Додатку № 2 сторони виключили з Додатку № 2 товар на суму 269 375,30 грн. та погодили зобов'язання Постачальника щодо здійснення поставки товару на суму 332 175,24 грн. до 23.05.2014 року та зобов'язання Покупця здійснити оплату товару в строк до 27.03.2014 року (т. 1, а. с. 30-31).

В Додатку № 3 від 09.04.2014 року до Договору сторони погодили, що Постачальник зобов'язався здійснити поставку товару на суму 182 611,86 грн. в строк до 11.04.2014 року, а Покупець зобов'язався здійснити оплату товару в строк до 25.09.2014 року (т. 1, а .с. 22).

За умовами Додатку № 4 від 23.04.2014 року до Договору Постачальник зобов'язався здійснити поставку товару на суму 801,10 грн. в строк до 22.04.2014 року, а Покупець зобов'язався здійснити оплату товару в строк до 25.09.2014 року (т. 1, а. с. 23).

Відповідно до Додатку № 5 від 30.04.2014 року до Договору Постачальник зобов'язався здійснити поставку товару на суму 3 476,16 грн. в строк до 30.04.2014 року, а Покупець зобов'язався здійснити оплату товару в строк до 25.09.2014 року (т. 1, а. с. 24).

Згідно з Додатком № 6 від 14.05.2014 року до Договору Постачальник зобов'язався здійснити поставку товару на суму 38 886,96 грн. в строк до 14.05.2014 року, а Покупець зобов'язався здійснити оплату товару в строк до 25.09.2014 року (т. 1, а. с. 25).

В Додатку № 7 від 23.05.2014 року до Договору сторони погодили, що Постачальник зобов'язався здійснити поставку товару на суму 4 104,00 грн. в строк до 23.05.2014 року, а Покупець зобов'язався здійснити оплату товару в строк до 25.09.2014 року (т. 1, а. с. 26).

За умовами Додатку № 8 від 23.05.2014 року Постачальник зобов'язався здійснити поставку товару на суму 133 811,32 грн. в строк до 23.05.2014 року, а Покупець зобов'язався здійснити оплату товару в строк до 25.09.2014 року (т. 1, а. с. 27).

На виконання умов Договору та Додатків №№ 1-8 до нього позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято Товар на загальну суму 877 767,75 грн., що підтверджується видатковими накладними.

Відповідачем було здійснено часткову оплату поставленого товару у розмірі 514 787,10 грн.

Таким чином, несплаченою залишається вартість поставленого Товару в розмірі 362 980,65 грн.

Стосовно обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 362 980,65 грн. колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

Згідно із частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності зі статтями 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на те, що відповідачем було здійснено часткову оплату поставленого Товару у розмірі 514 787,10 грн.

Відповідачем не надано до суду власного розрахунку та доказів оплати товару в іншій сумі, ніж вказано позивачем, а тому апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань.

Разом з тим, господарський суд встановив, що на рахунку позивача містяться грошові кошти в сумі 185 212,90 грн. сплачені відповідачем та зараховані позивачем за посівний матеріал. Доказів поставки посівного матеріалу на зазначену суму поза межами Договору сторонами суду не надано. Таким чином, ці кошти підлягають поверненню відповідачу.

Встановивши порушення відповідачем договірних зобов'язань по оплаті товару, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про зарахування грошових коштів в розмірі 185 212,90 грн. в оплату основного боргу за Договором та припинення провадження у даній справі в частині стягнення зазначеної суми на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України. В зв'язку з чим, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 177 767,75 грн.

Щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій, а саме пені в розмірі 188 197,58 грн., 30 % штрафу в розмірі 108 894,20 грн. та 20 % штрафу в розмірі 72 596,13 колегія суддів апеляційної інстанції враховує наступне.

В силу статті 611 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

В пункті 7.7. Договору встановлено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті у встановлені Договором строки вартості (ціни) товару та/або відсотків за користування товарним кредитом Покупець сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення від суми боргу за кожен день такого прострочення до моменту повного виконання свого зобов'язання по оплаті.

Відповідно до пункту 7.8. Договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті у встановлені Договором строки вартості (ціни) товару та/або відсотків за користування товарним кредитом понад 10 календарних днів, Покупець, крім пені, також сплачує на користь Постачальника штраф в розмірі 30 % від загальної вартості (ціни) несвоєчасно оплаченого товару.

Згідно з пунктом 7.10. Договору за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов'язань, що визначені в цьому Договорі, Покупець сплачує на користь Постачальника штраф в розмірі 20 % від загальної вартості (ціни) товару.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку, що враховуючи умови Договору позивачем правомірно нараховано пеню в розмірі 188 197,58 грн., 30 % штрафу в розмірі 108 894,20 грн. та 20 % штрафу в розмірі. 72 596,13 грн. При цьому, судом першої інстанції було зменшено розмір пені до 20 000,00 грн., 30 % штрафу до 10 000,00 грн. та 20 % штрафу до 10 000,00 грн.

В частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України зазначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання боржником, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Врахувавши рівень виконання відповідачем свого зобов'язання за умовами Договору, нарахування, крім штрафних санкцій, курсової різниці, відсотків за користування чужими коштами, плати за користування товарним кредитом та 3 % річних, сума яких є неспіврозмірно значною в порівнянні із сумою основного боргу, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про зменшення розміру нарахованих санкцій.

Щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 131 389,05 грн. колегія суддів враховує наступне.

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, в пункті 7.9. Договору Сторони погодили, що за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті у встановлені Договором строки вартості (ціни) товару та/або відсотків за користування товарним кредитом понад 30 календарних днів на прострочену суму оплати, починаючи з 31 календарного дня такого прострочення, Покупець сплачує на користь Постачальника відсотки за неправомірне користування чужими коштами у розмірі 36 % річних від суми боргу.

У відповідності із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у такий строк (термін).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми 36 % річних за користування чужими грошовими коштами, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції заявлені вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування чужими коштами обґрунтовано задоволено в розмірі 131 389,05 грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 20,95 % недоотриманого прибутку в розмірі 76 044,45 грн. колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала в у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню, включається, в тому числі, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною (частина 1 статті 225 Господарського кодексу України).

В частині 5 статті 225 Господарського кодексу України встановлено, що сторони господарського зобов'язання мають право за взаємною згодою заздалегідь визначити погоджений розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, у твердій сумі або у вигляді відсоткових ставок залежно від обсягу невиконання зобов'язання чи строків порушення зобов'язання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір збитків у вигляді відсоткової ставки 20,95 % недоотриманого прибутку не узгоджений сторонами в укладеному Договорі.

Так, в пункті 7.11. Договору зазначено, що Покупець при порушенні умов цього Договору відшкодовує Постачальнику спричинені цим збитки, у тому числі неотриманий прибуток в порядку, передбаченому чинним законодавством. Збитки відшкодовуються незалежно від сплати неустойки та не залежно від її розміру.

Разом з цим, порядок відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання передбачений статтею 623 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконано, а якщо вимога не була добровільно задоволена у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних прибутків (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач внаслідок невиконання зобов'язання за Договором щодо повної оплати поставленого товару заподіяв позивачу збитків в розмірі 76 044,45 грн.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов до правомірного висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 20,95 % недоотриманого прибутку є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача курсової різниці в розмірі 422 647,47 грн. колегією суддів апеляційного господарського суду враховано наступне.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. Договору ціна Договору становить загальну вартість товару, що передається за цим Договором та сума додаткових витрат (за умови перерахунку грошових зобов'язань, внаслідок збільшення курсу іноземної валюти вказаної в Додатках згідно з пунктом 2.3. Договору). Сторони встановили ціну Договору у гривнях, а також визначили її грошовий еквівалент в валюті долар США або євро, вказаний у Додатку(ах). Сторони встановили, що протягом строку дії Договору, грошові зобов'язання Покупця виникають і підлягають сплаті у національній валюті України гривні. Сума у гривні, що підлягає сплаті Покупцем на виконання ним зобов'язань по Договору, визначається шляхом множення грошового еквівалента суми Договору в іноземній валюті, вказаній в Додатках, на міжбанківський курс продажу відповідної валюти, вказаний на веб-сторінці http://minfin.com.ua/, на день оплати (коригування Платіжної Ціни). За будь-яких обставин курс, за яким проводиться оплата не може бути нижче курсу на дату підписання Додатків.

В силу статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 524 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

У відповідності із статтею 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок шодо стягнення курсової різниці, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розрахунки є правильними та узгодженими із матеріалами справи та відповідають нормам чинного законодавства. В зв'язку з цим, вимоги позивача про стягнення курсової різниці в розмірі 422 647,47 грн. підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача плати за користування товарним кредитом в розмірі 204 865,92 грн. колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

В пункті 2.6. Договору встановлено, що за користування товарним кредитом Покупець сплачує на користь Постачальника відсотки, розмір яких передбачений Додатком(ами) до Договору.

Згідно з Додатками №№ 1, 3-8 (з урахуванням коригування № 1 до Додатку № 1) розмір відсотків за користування кредитом 10 % від доларового еквіваленту ціни товару за 182 дні, що складає в доларах США відповідно: 804.09, 713.52, 2.90, 12.15, 120.48, 11.71, 381.88, а всього 2 046.73 долара США, що в перерахунку по курсу 22.95 складає 46 890,42 грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги про стягнення плати за користування товарним кредитом підлягають задоволенню в розмірі 46 890,42 грн.

Щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 12 734,30 грн. та збитків від впливу інфляції в розмірі 188 504,21 грн. колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

В пункті 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно із Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В силу статей 524 та 533 Цивільного кодексу України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12).

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише сума, вирахована в грошовій одиниці України - гривні, а сума, вирахована в іноземній валюті, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28.03.2012 року у справі 6-36736вов10), а тому норми частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Поряд з цим, у правовідносинах, які існували між сторонами за договором поставки, зобов'язання хоча і були визначені у національній валюті, але вартість товару, яка підлягала обрахуванню станом на день її оплати, залежала від курсу долара США.

Таким чином, позивачем мінімізовано власні ризики по знеціненню реалізованого за договором поставки товару шляхом визначення його ціни в грошовому еквіваленті до іноземної валюти.

Відповідно до частини 2 статті 192 Цивільного кодексу України Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом

Частина 3 статті 533 Цивільного кодексу України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно із частиною 2 статті 198 Господарського кодексу України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

В пункті 3.3 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів.

Відповідно до частини 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 року №15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Положення частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 198 Господарського кодексу України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу).

Відтак, вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому, стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

Перевіривши розрахунки позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що нарахування інфляційних втрат у розмірі 188197,58 грн. є неправомірним, тоді як нарахування 3% річних в сумі 12734,90 грн. відповідає умовам Договору та нормам чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що викладений висновок суду першої інстанції є правомірним і відповідає нормам матеріального права

Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, які викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини та їх правові наслідки відповідають дійсності та доказам, дослідженим у судовому засіданні.

З урахуванням наведеного, апеляційні скарги Фермерського господарства "Наталка" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроток ЛТД" не підлягають задоволенню, а рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.01.2016 року має бути залишене без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати слід покласти на сторони, які подали відповідні апеляційні скарги.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Фермерського господарства "Наталка" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроток ЛТД" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.01.2016 року у справі № 912/1369/15 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28.03.2016 року.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя І.М. Науменко