ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року Справа № 910/16846/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Самусенко С.С. - головуючого,
Плюшка І.А.,
Кочерової Н.О.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвест Кредит Груп"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 28 січня 2016 року
у справі№ 910/16846/15
господарського судуміста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Олександра Володимировича
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвест Кредит Груп"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Національний банк України
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача
1) ОСОБА_6, 2) ОСОБА_7, 3) ОСОБА_8, 4) ОСОБА_9, 5)Виробничий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Десна", 6) ОСОБА_10;
про визнання правочинів недійсними
за участю представників:
від позивача: Шалашова В.І., від відповідача: Джурилюк В.В., від третьої особи на стороні позивача: ОСОБА_13

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "КБ "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка О.В. звернулося до господарського суду із позовом до ТОВ "ФК "Інвест Кредит Груп", в якому просило визнати недійсними: 1) договір від 25.06.2014 №25/06-2014 про часткове відступлення права вимоги за кредитними договорами; 2) договір від 26.06.2014 про відступлення права вимоги за договором іпотеки, в реєстрі за №684; 3) договір від 26.06.2014 про відступлення права вимоги за договором іпотеки, в реєстрі за №682; 4) договір від 26.06.2014 про відступлення права вимоги за договором іпотеки, в реєстрі за №683; 5) договір від 26.06.2014 про відступлення права вимоги за договором іпотеки, в реєстрі за №685; 6) договір від 27.06.2014 про відступлення права вимоги за договором іпотеки, в реєстрі за №692; 7) договір від 29.06.2014 про відступлення права вимоги за договором іпотеки, в реєстрі за №693; 8) договір від 30.06.2014 про відступлення права вимоги за договором іпотеки, в реєстрі за №694 та зобов`язати відповідача передати позивачу оригінали пов`язаних з оспорюваними правочинами договорів.

Мотивуючи недійсність з огляду на нікчемність зазначених вище договорів, позивач послався на п.п. 1, 3 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Також, у позовній заяві вказується, що за договором від 25.06.2014 №25/06-2014 про часткове відступлення права вимоги відступлено право вимоги за кредитними договорами, майнові права по яким було передано в заставу НБУ відповідно до укладеного між ПАТ "КБ "Актив-Банк" та НБУ договором застави майнових прав від 04.03.2014 №11/ЗМП.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.10.2015 (суддя Андреїшина І.О.) у позові відмовлено повністю за недоведеністю вимог, зорема, невідповідності оспорених договорів закону.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2016 (судді: В.В.Сулім, О.М.Гаврилюк, О.М.Коротун) рішення місцевого господарського суду у справі №910/22468/15 в частині скасовано, в якій прийнято нове рішення.

Припинено провадження у справі в частині визнання недійсними договорів від 25.06.2014 №25/06-2014 про часткове відступлення права вимоги за кредитними договорами та від 26.06.2014 про відступлення права вимоги за договором іпотеки, в реєстрі за №684, на підставі ст.80 ГПК України.

Задоволено позовні вимоги про визнання недійсними три договори від 26.06.2014, договори від 27.06.2014, 29.07.2014, 30.06.2014 про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, що посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пинзеник О.М. та зареєстровано в реєстрі за відповідно №682; №685; №683; №692; №693; №694.

В решті рішення місцевого господарського суду у справі №910/22468/15 залишено без змін.

Постанову мотивовано невідповідністю оспорених договорів закону з посиланням, зокрема, на ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст. 17, 50 Закону України "Про заставу" та ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб ".

ТОВ "ФК "Інвест Кредит Груп", не погоджуючись із постановою апеляційного господарського суду, звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі.

Скаржник вказує, що банком було здійснено заміну забезпечення за кредитними договорами, а не вивільнення забезпечення, і така заміна була здійснена на вимогу НБУ.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 у справі №910/16846/15 касаційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: Самусенко С.С. - головуючий, Плюшко І.А., Татьков В.І. у відповідності з протоколом автоматизованого розподілу від 14.03.2016.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 18.03.2016 у зв`язку з відпусткою судді Татькова В.І. призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.03.2016 у справі №910/16846/15 визначено наступний склад колегії суддів: Самусенко С.С.- головуючий, Плюшко І.А., Кочерова Н.О.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 22.03.2016 розгляд касаційної скарги відкладено.

У письмових запереченнях на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного господарського суду без змін.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, заслухавши суддю-доповідача, представників позивача, відповідача та третьої особи на стороні позивача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 04.03.2014 між НБУ як кредитором та ПАТ "КБ "Актив-Банк" як позичальником укладено кредитний договір №11, за умовами якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит для збереження ліквідності на умовах зворотності, строковості, оплатності, забезпечення.

Забезпеченням виступили майнові права за укладеними позичальником кредитними договорами з юридичними і фізичними особами на загальну суму ,24 грн. згідно договору застави майнових прав №11/ЗМП від 04.03.2014.

Постановою Правління Національного банку України №349/БТ від 12.06.2014 ПАТ "КБ "Актив-Банк" віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів.

З дня прийняття цієї постанови та до кінця визначеного строку для ПАТ "КБ "Актив-Банк" були встановлені обмеження в його діяльності, в т.ч. заборонялось вивільняти отримане ПАТ "КБ "Актив-Банк" забезпечення за кредитними операціями до часу повного погашення позичальниками заборгованості, а в разі потреби приймати додаткове забезпечення тощо.

Також встановлено, що 25.06.2014 між ПАТ "КБ "Актив-Банк" як первісним кредитором та ТОВ "ФК "Інвест Кредит Груп" як новим кредитором укладено договір про часткове відступлення права вимоги №25/06-2014 за кредитними договорами, а саме: кредитним договором від 15.12.2011 №1215/01, укладеним з ОСОБА_6; кредитним договором від 18.12.2007 №1218/03, укладеним з ОСОБА_7; кредитним договором від 24.03.2010 №0318/01, укладеним з ОСОБА_8; кредитним договором від 05.03.2009 №3305/03, укладеним з ОСОБА_9; кредитним договором від 05.06.2009 №0605/01, укладеним з ВК "ЖБК "Десна".

Згідно п.2.1 договору від 25.06.2014 за домовленістю первісного і нового кредиторів вартість відступленого права вимоги за кредитними договорами складає 50 000 грн.

26.06.2014, 27.06.2014, 29.06.2014, 30.06.2014 між ПАТ "КБ "Актив-Банк" як цедентом та ТОВ "ФК "Інвест Кредит Груп" як цесіонарієм укладено ряд договорів про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, а саме: договір від 26.06.2014 в реєстрі за №684; договір від 26.06.2014 в реєстрі за №682; договір від 26.06.2014 в реєстрі за №683; договір від 26.06.2014 за №685; договір від 27.06.2014 в реєстрі за №692; договір від 29.06.2014 в реєстрі за №693; договір від 30.06.2014 в реєстрі за №694.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 03.09.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ "КБ "Актив-Банк" та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Актив-Банк".

Апеляційний господарський суд визначив, що судом першої інстанції не взято до уваги, що банком за договором №25/06-2014 від 25.06.2014 відступлено право вимоги за кредитними договорами, майнові права по яким передано в заставу НБУ відповідно до укладеного між позивачем та НБУ договором застави майнових прав №11/ЗМП від 04.03.2014.

За ст.17 Закону України "Про заставу" заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Згідно ст.9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до умов п.3.4.2 договору застави майнових прав №11/ЗМП від 04.03.2014 позивач як заставодавець зобов`язаний був не відчужувати майнові права в будь-який спосіб та не обтяжувати їх зобов`язаннями на користь третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди заставодержателя - НБУ.

Апеляційним господарським судом встановлено, що Національним банком України не надавалася письмова згода на відчуження майнових прав за договором від 25.06.2014 №25/06-2014 про часткове відступлення права вимоги за кредитними договорами.

Також, апеляційний господарський суд прийняв до уваги, що станом на момент укладення спірних правочинів постановою Правління НБУ №349/БТ від 12.06.2014 ПАТ "КБ "Актив-Банк" заборонялося вивільняти отримане ПАТ "КБ "Актив-Банк" забезпечення за кредитними операціями до часу повного погашення позичальниками заборгованості.

Апеляційний господарський суд встановив, що внаслідок укладення договору №25/06-2014 від 25.06.2014 про часткове відступлення права вимоги за кредитними договорами і договорів про відступлення права вимоги за договорами іпотеки мало місце вивільнення забезпечення на суму 662 862 085 грн. за кредитним договором від 04.03.2014 №11 за 50 000 грн.

На доводи відповідача суд апеляції встановив, що матеріали справи згідно вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України не містять доказів того, що ПАТ "Комерційний банк "Актив-Банк" здійснено не вивільнення забезпечення, а заміна забезпечення.

Так, відсутні докази, що кредитний комітет ПАТ "КБ "Актив-Банк" прийняв рішення по кожному із кредитних договорів з позичальниками ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ЖБК "Десна", ОСОБА_9 про прийняття в забезпечення за кредитними договорами інших земельних ділянок та укладено нові договори іпотеки.

Відсутність таких доказів також встановлено і в справі №910/869/15-г.

Представник Національного банку України в судовому засіданні касаційної інстанції заперечив доводи ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Кредит Груп", вказав, що листування між НБУ та ПАТ "КБ "Актив-Банк" не стосується відповідача, не означає згоди НБУ на припинення та не припиняє забезпечення за кредитним договором №11 від 04.03.2014 між НБУ як кредитором та ПАТ "КБ "Актив-Банк" як позичальником, яким є майнові права за укладеними позичальником кредитними договорами з юридичними і фізичними особами на загальну суму ,24 грн. згідно договору застави майнових прав №11/ЗМП від 04.03.2014.

За ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За ч.2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для визнання оспорених договорів недійсними, оскільки їх укладено з порушенням норм законодавства.

Суди обох інстанцій дослідили, що у тексті позовної заяви допущено технічну описку в номері договору від 25.06.2014 про часткове відступлення права вимоги за кредитними договорами, а саме малося на увазі договір №25/06-2014, а не №25/06-2014В.

Апеляційний господарський суд вказав, що рішенням господарського суду міста Києва від 01.07.2015 у справі №910/869/15-г вже визнано недійсними договір від 25.6.2014 №25/06-2014 про часткове відступлення права вимоги за кредитними договорами та договір від 26.06.2014 в реєстрі №684 про відступлення права вимоги за договором іпотеки, які є предметом розгляду і в справі №910/16846/15. Постановою ВГСУ від 16.12.2015 це рішення залишено без змін.

Тому господарський суд апеляційної інстанції правильно застосував ст.80 ГПК України та припинив провадження в цій частині.

Наведені скаржником порушення судом апеляційної інстанції норм права не знайшли свого підтвердження при касаційному перегляді справи.

Колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що постанова апеляційного господарського суду є законною та обґрунтованою і підлягає залишенню без змін.

При цьому, апеляційний господарський суд в мотивувальній частині постанови вказав помилково, що рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, що не вплинуло на законність постанови. За змістом постанови та з огляду на її резолютивну частину вбачається позиція апеляційного господарського суду щодо часткового скасування рішення.

Також, колегія суддів звертає увагу, що в резолютивній частині постанови зазначено помилкові 26.06.2014 дати договорів в реєстрі за №692 від 27.06.2014, №693 від 29.06.2014, №694 від 30.06.2014 і допущено технічну помилку: не зазначено договір від 26.06.2014 в реєстрі за №683, що вбачається із позовної заяви, матеріалів справи та мотивувальної частини постанови.

Відповідно до ст.1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Кредит Груп" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2016 у справі №910/16846/15 залишити без змін.

Головуючий суддя С. Самусенко

Судді: І. Плюшко

Н. Кочерова