ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2016 р.Справа № 922/202/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Енерго Х", м. Харків
до ОСОБА_2 компанії "Харківобленерго" м. Харків
про визнання недійсним правочину
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 (дов. б/н від 07.01.2016 року)

відповідача - ОСОБА_4 (дов.01-42юр/3213 від 30.04.2015);

третьої особи - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "Енерго Х", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до АК "Харківобленерго", в якій просить суд визнати підпункт 4 пункту 5.1 договору на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами №К2450 від 12 грудня 2014 року у редакції, викладеної додатковою угодою від 16 грудня 2015 недійсним.

В обгрунтування позову, зокрема, посилається на те, що покладення умовами підпункту 4 пункту 5.1. договору у новій редакції на ПНТ обов"язків, які відповідно до нормативно-правових документів покладаються на споживачів електроенергії або ж на електропередавальну організацію, з огляду на положення ч.1 ст.29 ГК України, свідчить про зловживання Компанією своїм монопольним становищем на ринку ліцензійної діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами у Харківській області, що згідно ч.5 ст.13 ЦК України не допускається.

15.02.2016 до канцелярії суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує, посилаючись, зокрема, на те, що зміст укладеної спірної угоди не суперечить жодним нормам ні Цивільного кодексу, ні Господарського кодексу; особи,які вчинили даний правочин (угоду) мали на момент укладення необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало внутрішній волі сторін правочину; укладена угода була спрямована на реальне настання правових наслідків, за таких обставин,просить в позові відмовити.

В судовому засіданні 15 лютого 2016 року було оголошено перерву до 29 лютого 2016 року о 10:45 год.

29.02.2016 року до канцелярії суду (вх.№6599) від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в який просить суд визнати недійсними умови підпункту 4 пункту 5.1 договору на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами №К2450 від 12 грудня 2014 року у редакції згідно додаткової угоди від 16 грудня 2015, у частині надання відповідачу права відмовити ПНТ у погодженні повідомлення за заявлений обсяг купівлі електричної енергії на ОРЕ на наступний розрахунковий період у разі:

- відсутності або припинення дії договору між ПНТ та ДП "Енергоринок";

- відсутності або припинення дії договору про купівлю-продажу електроенергії між ПНТ та споживачем, що заявляється;

- відсутності у ПНТ погодження довідки про стан обліку електроенергії або довідки про середньомісячні обсяги споживання електроенергії по всіх точках розрахункового обліку електроенергії, або інформації по кожному споживачу щодо величини приєднаної потужності по кожній площадці вимірювання споживача у разі, якщо споживач ПНТ заявляється вперше;

- невнесення змін до договору про постачання електричної енергії між Компанією та споживачем, що заявляється, щодо припинення-відновлення продажу (постачання) електричної енергії;

- невиконання вимог ПКЕЕ та умов договорів про постачання електричної енергії споживачами, що заявляються;

- наявності заборгованості перед Компанією споживачів, що заявляються;

- невідповідності приладів і систем обліку споживачів, що заявляються, вимогам інструкції про порядок комерційного обліку електричної енергії, ПКЕЕ, ПУЕ, інших нормативно-технічних документів;

- звернення до Компанії з письмовою заявою про відновлення в повному обсязі дії договору про постачання електричної енергії споживачів, що заявляються;

- надання ПНТ недостовірних даних в довідках, передбачених умовами цього договору;

- невідповідності актів прийому-передачі вимогам цього договору;

- невиконання ПНТ умов цього договору та вимог чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд, приймає вищезазначену заяву до розгляду та зазначає, що подальший розгляд справи ведеться з урахуванням цієї заяви.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29 лютого 2016 року судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

14.03.2016 від представника третьої особи - НКРЕКП надійшли письмові пояснення, де, зокрема, зазначається, що оскільки сторони не можуть досягти згоди щодо прав та обов"язків, НКРЕКП наполягає на необхідності дотримуватись форми Примірного договору.

Ухвалою господарського суду від 14.03.2016 було задоволено клопотання представника відповідача та продовжено строк розгляду справи на 15 днів на підставі статті 69 ГПК України.

Присутній в судовому засіданні 28.03.2016 представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві та наданих додаткових поясненнях.

Присутні в судовому засіданні 28.03.2016 представники відповідача проти позову заперечували з підстав, викладених у наданих суду запереченнях та просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання, призначене на 28.03.2016 року не з"явився.

Дослідивши матеріали справи, додатково надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, судом встановлено наступне.

12 грудня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Енерго Х" та відповідачем ОСОБА_2 Компанією "Харківобленерго" був укладений договір на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами № К 2450.

16 грудня 2015 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами № К 2450 від 12 грудня 2014року.

Підставою звернення із даним позовом позивач вказує, що нова редакція Договору містить умови, зміст яких суперечить актам цивільного законодавства, що згідно статей 203, 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання таких умов Договору недійсними.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно п. 11.3 договору у випадках, не передбачених даним договором, Сторони керуються чинним законодавством України.

У відповідності до ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст. Отже, постановою НКРЕ від 19.10.2005 № 934 було затверджено Примірний договір на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами між постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом та електропередавальною організацією. Такий Примірний договір на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами між постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом та електропередавальною організацією було взято за основу та укладено між позивачем та відповідачем договір на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами № K2450 від 12.12.2014.

Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями п. 9.2, 9.3 договору встановлено, що сторони погоджуються з тим, що у цей договір у разі необхідності можуть бути внесені зміни та доповнення за взаємною домовленістю сторін. У випадку внесення змін до цього Договору вони мають бути оформлені у вигляді додаткової угоди (за виключенням повідомлень про зміну поштових та банківських реквізитів) за підписами уповноважених осіб Сторін та скріплені печатками.

На пропозицію відповідача щодо внесення змін до договору на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами від 12.12.2014 № К2450 позивач повернув відповідачу підписану та скріплену печаткою додаткову угоду до Договору без розбіжностей, згідно з якою Договір продовжив свою дію у новій редакції, яка почала діяти з 01.01.2016. Тобто, нову редакцію договору було доповнено деякими положеннями у відповідності до вимог чинного законодавства, а зокрема, підпункт 4 п. 5.1 Договору було доповнено відповідними положеннями за згодою сторін.

Згідно з п. 8 Порядку доступу постачальників електричної енергії за нерегульованим тарифом до місцевих (локальних) електричних мереж, затвердженого постановою НКРЕ від 29.10.2010 №1421 у разі наявності заперечень щодо окремих умов договору про передачу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами ПНТ (позивач) складає протокол розбіжностей, що позивачем зроблено не було.

У відповідності до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. Договір в новій редакції позивачем було підписано без протоколу розбіжностей та у відповідності до ст. 188 ГК України позивачем було повернуто підписаний належним чином та без зауважень текст додаткової угоди від 16.12.2015 до договору.

Таким чином, відповідно до п. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ст. 629 ЦК України Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Оскільки питання, що стосуються предмету спору між сторонами, є питаннями порядку укладання та зміни договору, сторони договору і суд повинні керуватись вимогами чинного законодавства, що застосовуються до порядку укладання та зміни договорів, зокрема, положеннями Цивільного та Господарського кодексів України.

За таких обставин, з урахуванням приписів наведених правових норм, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір при відмові в задоволенні позову покладається на позивача.

На підставі вищевикладеного, суд, керуючись ст.ст. 628, 629, 638 Цивільного кодексу України; ст.ст. 179, 188, 193 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.04.2016 р.

Суддя ОСОБА_5