ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.03.16р. Справа № 904/10261/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м. Павлоград Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення 24 644,47 грн. за договором оренди нежитлового приміщення

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - не з'явився (про час і місце засідання суду сповіщений належно)

Відповідача - не з'явився (про час і місце засідання суду сповіщений належно)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 24 644,47 грн. боргу за договором оренди № 12-18/1720-А від 01.06.2012р., з яких: 13 486,03 грн. - основний борг, 10 269,47 грн. - збитки від інфляції, 888,97 грн. - 3% річних, мотивуючи порушенням Відповідачем договірних зобов'язань у частині повної та своєчасної оплати вартості оренди приміщення.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, відзив на позов, документи витребувані судом чи докази відсутності боргу на час розгляду справи господарському суду не надав. Судові ухвали (повістки), адресовані Відповідачеві, повернулись на адресу суду з відміткою поштової установи "За закінченням терміну зберігання" (№49 1, № 49 9, № 49 5), крім того, ухвалу про призначення розгляду справи на 22.03.16р. Відповідач одержала 02.03.16 (повідомлення № 495 1).

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки явка у судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Справа, згідно зі ст. 75 ГПК України, розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2012р. Позивачем (Орендодавцем) з Відповідачем (Орендарем) укладено договір оренди № 12-18/1720-А (далі Договір), за п. 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених даним договором, Орендодавець зобов'язався передати Орендареві в строкове платне користування, нерухоме майно (далі майно), яке знаходиться на балансі Орендодавця та зазначене у Додатку № 1, який є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до додатку № 1 до Договору Орендодавець передав нежитлове приміщення площею 111,8 м2, що знаходиться в гуртожитку № 35, розташованому за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з п. 1.6. Договору факт передачі майна в оренду та факт повернення майна з оренди оформлюються відповідними актами приймання-передачі майна в оренду, які повинні бути підписані уповноваженими представниками обох сторін.

За актом приймання-передачі від 01.06.2012р. Орендар прийняв у строкове платне користування орендоване майно.

Згідно з п. 1.4. Договору строк оренди - з 01.06.2012 р. по 20.05.2015 р.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що за користування орендованим майном встановлюється орендна плата в розмірі 1 800,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 250 грн., за один календарний місяць (базовий місяць - червень 2012р.). Орендна плата підлягає індексації.

Орендна плата за оренду майна здійснюється Орендарем щомісячно шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Орендодавця до 25 числа місяця, попереднього місяцю оренди (п. 3.2. Договору).

Відповідно до додаткової угоди від 22.08.13р. до Договору сторони домовились розірвати Договір з 01.09.13р.

Пунктом 2 додаткової угоди сторони узгодили, що в межах дії договору, за період з 01.06.12р. по 01.09.13р., утворилась дебіторська заборгованість Орендаря з орендної плати в розмірі 13 486,03 грн. в результаті невиконання ним своїх договірних обов'язків, яка на момент укладення додаткової угоди не погашена.

Відповідно до акта приймання-передачі від 31.08.2013р. Орендар повернув орендоване майно Орендодавцю.

Позивачем у даній справі за період з 01.06.12р. по 01.09.13р. нараховано 13 486,03 грн. орендної плати, за період з 01.09.13р. по 11.11.15р. - 10 269,47 грн. збитків від інфляції та 888,97 грн. 3% річних.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 795 ЦК України визначено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми.

Перевіривши розрахунки Позивача, господарський суд визнає їх обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 49 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (51400, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Леніна, буд. 76 () 13 486,03 грн. - основного боргу; 10 269,47 грн. - збитків від інфляції; 888,97 грн. - 3% річних; 1 827,00 грн. - судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту, якщо не буде оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя С.Г. Юзіков

Рішення підписане__________________