донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

28.03.2016 справа №913/498/13-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача ОСОБА_4, за довіреністю; ОСОБА_5, за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке обєднання Азот", м. Сєвєродонецьк, Луганська область
на рішення господарського суду Луганської області
від23.02.2016 р. (підписано 29.02.2016 р.)
у справі№ 913/498/13-г (суддя Драгнєвіч О.В.)
за позовомДочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ
до Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке обєднання Азот", м. Сєвєродонецьк, Луганська область
простягнення 16 709 817,54 грн.
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2013 року до господарського суду звернулась Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ (Позивач) із позовом до Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке обєднання Азот", м. Сєвєродонецьк, Луганська область (Відповідач) про стягнення нарахованих у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних у звязку із допущеним простроченням проведення розрахунків за договором поставки природного газу від 28.01.2011р. №06/11-48 за зобовязаннями січня березня 2011 року в сумі 16 709 817,54 грн., які розраховані за період з 27.04.2011р. по 06.02.2013р.

Рішенням господарського суду Луганської області від 07.05.2013 року у справі №913/498/13-г позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних у звязку із допущеним простроченням проведення розрахунків за договором поставки природного газу від 28.01.2011р. №06/11-48 за зобовязаннями січня березня 2011 року в сумі 16 709 817,54 грн., які розраховані за період з 27.04.2011р. по 06.02.2013р.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.08.2015 року у справі №913/498/13-г рішення господарського суду Луганської області від 07.05.2013 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.11.2015р. постанову Донецького апеляційного господарського суду від 19.08.2015р. та рішення господарського суду Луганської області від 07.05.2013р. у справі № 913/498/13-г скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

Рішенням господарського суду Луганської області від 23.02.2016 р. позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без дослідження всіх істотних обставин справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що через проведення АТО в окремих районах, зокрема, Луганської області виконання зобовязань за договором поставки природного газу від 28.01.2011р. №06/11-48 виявилось неможливим внаслідок дії обставин непереборної сили, а отже він має бути звільнений від відповідальності за неналежне виконання зобовязання на підставі ст. 617 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами був укладений договір поставки природного газу № 06/11-48 від 28.01.2011р. (далі Договір), за умовами п. 1.1 якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача, а відповідач прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п. 1.2 цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для власних потреб (т.1 а.с. 21-28).

Згідно з п. 1.2 договору позивач передає відповідачу в період з 01 січня по 31 грудня 2011 року природний газ з урахуванням вартості його транспортування в обсязі до 1 625 800,000 тис.

Відповідно до п. 4.1 Договору, оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться відповідачем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі по 34 % (тридцять чотири відсотки) від вартості запланованих місячних обсягів проводяться не пізніше ніж за 5 (пять) банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплати в розмірі по 33 % (тридцять три відсотки) від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за спожитий газ з урахуванням вартості транспортування територією України здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторонами протягом січня-березня 2011 року було підписано акти приймання-передачі природного газу на загальну суму 1 316 023 445,02 грн.: від 31.01.2011р. на суму 454 059 119,15 грн., від 28.02.2011 р. на суму 400 018 420,84 грн. та від 31.03.2011р. на суму 461 945 905,03 грн. (т. 1, а.с. 29-31), які підписані та скріплені печатками сторін.

Через невиконання відповідачем зобов'язання по оплаті в повному обсязі за ним утворилась заборгованість в розмірі 313 023 445,02 грн.

Зазначені обставини також встановлені рішенням господарського суду Харківської області від 24.03.2015р. у справі № 9/5014/969/2012 (5/65/2011), яке набрало законної сили, в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 313 023 445,02 грн. 02 коп. за спожитий природний газ у січні-березні 2011 року за договором поставки природного газу № 06/11-48 від 28.01.2011р.

Згідно до ст. 35 ГПК України, факти встановленні рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

В процесі виконання вказаного рішення сторонами на підставі ст. 121 ГПК України укладено мирову угоду щодо порядку оплати спірної основної заборгованості за рішенням суду. Так, ухвалою господарського суду Луганської області від 19.11.2015р. у справі № 9/5014/969/2012(5/65/2011) затверджено мирову угоду, за умовами якої сторони домовились фактично про розстрочку та відстрочку виконання рішення в частині сплати суми основного боргу та витрат по сплаті судового збору.

Пунктом 4 Мирової угоди сторони погодили, що відповідач зобовязується сплатити на користь позивача 3 130 096 525,02 грн., в тому числі суму основного боргу в розмірі 313 023 445,02 грн. та 73 080,00 грн. витрат по сплаті судового збору рівними частинами щомісячно впродовж 23 місяців по 13 045 688,54 грн., а в двадцять четвертому місяці 13 045 688,60 грн., починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому завершиться антитерористична операція, що проводиться в звязку з подіями в окремих районах Донецької та Луганської областей.

Згідно п. 7 Мирової угоди, у звязку з поданням відповідачем до Вищого господарського суду України касаційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 24.03.2015р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015р. у справі № 9/5014/969/2012(5/65/2011), сторони підтверджують та однаково розуміють, що предметом цієї мирової угоди не є пеня, 3% річних, та інфляційні втрати, тобто позивач не відмовляється від позовних вимог у справі № 9/5014/969/2012(5/65/2011) стосовно стягнення пені, 3% річних та втрат від інфляції. Зазначена мирова угода не є домовленістю про передачу позивачеві відступного (ст. 600 ЦК України) прощенням (ст. 605 ЦК України) пені, трьох відсотків річних та втрат від інфляції.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена мирова угода не є новацією зобовязань за договором поставки природного газу від 28.01.2011 №06/11-48 за зобовязаннями січня березня 2011 року, оскільки її предметом визначено лише порядок виконання судового рішення у справі №9/5014/969/2012(5/65/2011) в частині вимог про стягнення основної заборгованості та витрат зі сплати судового збору без зміни предмета зобовязання та способу його виконання.

Оскільки така мирова угода не є за своєю правовою природою новацією в розумінні статті 604 Цивільного кодексу України, не припиняються й додаткові зобовязання, повязані з первісним.

Статтями 526 ЦК України та 193 ГК України встановлено, що зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору й вимог зазначених Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Через прострочення відповідачем проведення розрахунків за договором поставки природного газу від 28.01.2011р. №06/11-48 за зобовязаннями січня березня 2011 року, позивачем, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України заявлено до стягнення 3% в сумі 16 709 817,54 грн. за період з 27.04.2011р. по 06.02.2013р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши арифметичний розрахунок суми 3%, приймаючи до уваги вищевикладені обставини щодо виникнення спірного боргу, умови договору, суму простроченого боргу, що існував протягом розрахункового періоду, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо правомірності нарахування 3% в розмірі 16 709 817,54 грн. за період з 27.04.2011р. по 06.02.2013р.

Посилання відповідача на те, що прострочення виконання зобовязання сталося внаслідок проведення антитерористичної операції в Луганській області, тобто внаслідок дії обставин непереборної сили та він має бути звільнений від відповідальності за неналежне виконання зобовязань на підставі ст. 617 ЦК України, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки, по-перше дійсним законодавством не передбачено звільнення від наслідків ст. 625 ЦК України, що застосовуються незалежно від вини боржника або дії форс-мажорних обставин, по-друге, період прострочення виконання господарського зобовязання (з 27.04.2011р. по 06.02.2013р.) не охоплює межі проведення АТО на території Луганської області.

За таких підстав, судова колегія перевіривши розрахунок розміру позовних вимог, вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% в розмірі 16 709 817,54 грн. за період з 27.04.2011р. по 06.02.2013р.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено, а доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Луганської області від 23.02.2016 року у справі № 913/498/13-г ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке обєднання Азот", м. Сєвєродонецьк, Луганська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 23.02.2016 року у справі № 913/498/13-г залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді К.І. Бойченко

ОСОБА_3

Надр.5 прим.: 1 позивачу, 2 відповідачу, 3 до справи, 4 ДАГС, 5 ГС