ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

29 березня 2016 р. Справа № 902/149/16

Господарський суд Вінницької області у складі:

Головуючий суддя В. Білоус

Секретар судового засідання Д.Нестеров

за участю представників:

позивача : Шпак А.П.- згідно договору;

позивача : ОСОБА_4- згідно довіреності;

відповідача : Лещенко Н.С.- згідно довіреності;

за позовом:Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (32300, АДРЕСА_1)

до:Публічного акціонерного товариства "Уманьавтодор" (21021, м.Вінниця, вул.600 річчя, буд.17)

про стягнення 593 072,71 грн., з яких 524 488,63 грн.- інфляційних втрат та 68 584,35 грн.- 3% річних

ВСТАНОВИВ :

Відповідач у відзиві на позов б/н від 28.03.2016 р., який наданий суду представником відповідача в судовому засіданні 29.03.2016 р. проти позову заперечив покликаючись на те, що в позовній заяві позивач просить стягнути з Відповідача 3% річних за порушення грошового зобов'язання, при цьому строком нарахування 3 % річних позивач визначив період з 29.05.2012 р. по 31.12.2015 р.. Зазначає про те, що як вбачається із матеріалів справи, позовну заяву подано позивачем 16.02.2016 р., то враховуючи дату звернення до суду 16.02.2016 р., позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогою про стягнення 3 % річних, нарахованих за період до 16.02.2013 р.. Вказує про те, що враховуючи, що дата звернення з позовом до суду - 16.02.2016 р., вимоги про стягнення 3% річних за межами трирічного строку позовної давності, тобто нараховані позивачем до 16.02.2013 р., не підлягають задоволенню, за таких обставин відповідач заявляє про застосування позовної давності до вимог позивача, щодо стягнення з відповідача 3% річних, за порушення грошового зобов'язання. Також у вказаному відзиві відповідач зазначає про те, що позивачем неправильно здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних. Вказує про те, що позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних по кожному акту з дня підписання кожного акта, жодного обґрунтування підстав такого розрахунку позовна заява не містить. Покликається на те, що згідно з пунктом 4.1. договору Підприємство (відповідач) проводить розрахунки за отримані послуги на підставі товарно - транспортних накладних та рахунків на оплату, підписаних уповноваженими представниками при умові надходження коштів від Замовника за виконані роботи; рахунки на оплату представляє Виконавець для підприємства щомісячно не пізніше 6-го числа наступного місяця за звітним та не пізніше 6 січня 2013 року за останній місяць поточного року. Зазначає про те, що договір не містить умов щодо здійснення оплати в день підписання акта приймання-передачі.Вказує про те, що рішенням Господарського суду Вінницької області від 03.12.2015 р. у справі № 925/1669/15 встановлено, що вказівка на момент надходження коштів від замовника робіт не може вважатися строком або терміном, оскільки не є подією, яка неминуче настане. Зазначає про те, що з огляду на відсутність у Договорі вказівки на строк (термін) оплати робіт, строк (термін) виконання відповідачем обов'язку з оплати має визначатися з урахуванням ч. 2 ст. 530 ЦК України. Зазначає про те, що судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з претензією № 1 від 31 липня 2013 року, у якій містилася вимога про оплату робіт, таким чином, з урахуванням ч. 2 ст. 530 ЦК України відповідач повинен був здійснити оплату протягом семи днів - до 07 серпня 2013 року включно, відтак прострочення розпочалося лише з 08 серпня 2013 року, а не з дати підписання кожного з актів, як вважає позивач. Також відповідач у відзиві зазначає про те, що позивачем була заявлена вимога про стягнення 59 000 грн. витрат на оплату послуг адвоката, яка не підлягає задоволенню. Вказує про те, що відповідач вважає, що позовна вимога щодо стягнення 59 000 грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката є неспіврозмірною порівняно з ціною позову, крім того, в порушення п.6.5. Постанови Пленуму ВГС України №7 від 21.02.13 позивачем не було надано жодних доказів щодо розумності сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, які встановлено цим же пунктом Постанови. Зазначає про те, що відсутній розрахунок витрат на правову допомогу адвоката. Таким чином, Позивачем взагалі не доведено реальність здійснення цих витрат. Вказує про те, що В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесених адвокатом витрат, тому Позивачем не виконано обов'язок з доведення належними доказами тих обставин, на які він посилається в своїх позовних вимогах. Зазначає про те, що в матеріалах справи відсутні дані про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги адвокат по даній справі та докази понесення Позивачем витрат на правову допомогу, що є обов'язковим для задоволення позовних вимог такого характеру. Вказує про те, що пред'являючи вимогу про стягнення 59 000 грн. витрат на правову, позивач проігнорував факт неспіврозмірності витрат на оплату послуг адвоката порівняно з ціною позову, а також з характером та часом та важкістю роботи адвоката порівняно з характером самої справи, у зв'язку з чим дана вимога не підлягає задоволенню. Зазначає про те, що заявлені позивачем до стягнення 59 000,00 грн. витрат на послуги адвоката не відповідають жодним критеріям розумності, оскільки дана справа не є складною з огляду на встановленість факту наявності заборгованості рішенням від 03.12.2015 року. Зазначає про те, що зроблений адвокатом розрахунок 3% річних та інфляційних втрат спрямований на введення учасників процесу в оману та за своїм змістом лише підтверджує доводи відповідача щодо нерозумності заявлених позивачем витрат на правову допомогу. Вказує про те, що у розрахунку позивача п'ятнадцять разів механічно скопійовано таблицю з індексами інфляції, та п'ятнадцять разів вказано індекси інфляції, які перемножуються (при цьому для обсягу сторінок індекси інфляції наведені в стовпчик), таким чином, представником позивача розписано на 45 сторінок розрахунок інфляційних втрат та 3%, який насправді повинен займати не більше одного аркуша формату А4. Зазначає про те, що при цьому, враховуючи те, що період нарахування інфляційних втрат для всіх актів однаковий, то розрахунок інфляційних втрат вміщується в один рядок таблиці.

28.03.2016 р. від позивача до суду надійшла заява від 21.03.2016 р. про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача 305 020,53 грн.- інфляцйних втрат за період з серпня 2013 р. по лютий 2016 р., 28 912,18 грн.- 3% річних за період з 15.08.2013 р. по 29.02.2016 р., витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн..

Представник відповідача в судовому засіданні проти заяви про зменшення розміру позовних вимог не заперечив.

Заслухавши представників сторін, повно, всебічно, об'єктивно, в сукупності дослідивши надані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, на підставі ст. 11, 16, 509, 525, 526, 530, 612, 901 ЦК України, ст. 35 ГПК України, підлягають задоволенню в сумі 333 932,71 грн., з яких 305 020,53 грн. - інфляційних втрат, 28 912,18 грн.- 3% річних за період прострочення з 15.08.2013 р. по 29.02.2016 р..

До такого висновку суд прийшов з огляду на таке.

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення 333 932,71 грн., з яких 305 020,53 грн. - інфляційних втрат, 28 912,18 грн.- 3% річних за період прострочення з 15.08.2013 р. по 29.02.2016 р. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Предметом позову у справі № 902/149/16 є стягнення 3% річних та інфляційних втрат згідно договору № 21 про надання транспортних послуг.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 03.12.2015 р. у справі № 925/1669/15 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Уманьавтодор" про стягнення 378 648,96 грн., вже встановлено наступне:"

01.05.2012 року між відкритим акціонерним товариством «Уманьавтодор» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Уманьавтодор» та приватним підприємцем ОСОБА_5 укладено договір № 21 про надання транспортних послуг.

Розділом першим сторони погодили предмет договору, - виконавець надає послуги автосамоскидів, а Підприємство приймає послуги та розраховується за них.

Умовами договору було передбачено вартість перевезення вантажів автомобілями- самоскидами за один тонно-кілометр (в т.ч. ПДВ) з урахуванням паливо-мастильних матеріалів становить:1км.- 2,10 грн.; 2 км - 1,81 грн.; 3 км - 1,63 грн.; 4 км - 1,59 грн.; 5 км - 1,50 грн.; 6 км - 10 км-1,19 грн.; 11 км-20-км-0,98 грн.; 21 км - 50 км - 0,90 грн.; 51 км - 100 км - 0,84 грн.; 101 км - 150 км - 0,81 грн.; більше 150 км 0,80 грн. ( п. 2.1. договору).

Вартість дизельного пального, яке враховане у вартості експлуатації машин складає: за 1 л - 10,50 грн. ( в т.ч. ПДВ) (п. 2.2. договору).

Пунктом 4.1. договору сторони погодили розрахунки і платежі, де зокрема Підприємство проводить розрахунки за отримані послуги на підставі товарно - транспортних накладних та рахунків на оплату, підписаних уповноваженими представниками при умові надходження коштів від Замовника за виконані роботи. Рахунки на оплату представляє Виконавець для підприємства щомісячно не пізніше 6-го числа слідуючого місяця за звітним та не пізніше 6 січня 2013 року за останній місяць поточного року.

В разі несвоєчасності здачі рахунків на оплату послуг автоперевезенням (пізніше 6 числа):

- виконавець сплачує пеню в двократному розмірі ставки НБУ за кожний день після строку здачі;

- оплата несвоєчасно зданих рахунків буде здійснюватись через 6 місяців, при умові наявності коштів на рахунку підприємства;

- виконавець компенсує збитки, які несе Підприємство в разі несвоєчасності відображення витрат в податкові звітності.

Позивачем на виконання умов договору в період з травня по жовтень 2012 року були надані послуги автосамоскидів, що зокрема стверджується відповідними актами здачі-приймання робіт, які обопільно підписані та скріплені печатками сторін:

- актом № ОУ-0000001 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.05.2012 року на загальну вартість робіт ( послуг) 37103,08 грн., в тому рахунку ПДВ.;

- актом № ОУ-0000002 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 25.05.2012 року на загальну вартість робіт ( послуг) 58453,01 грн., в тому рахунку ПДВ.;

- актом № ОУ-0000003 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.05.2012 року на загальну вартість робіт ( послуг) 25470,05 грн., в тому рахунку ПДВ.;

- актом № ОУ-0000004 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.05.2012 року на загальну вартість робіт ( послуг) 52692,22 грн., в тому рахунку ПДВ.;

- актом № ОУ-0000007 здачі-прийняття робіт (надання послуг) 25.06.2012 року на загальну вартість робіт ( послуг) 57722,23 грн., в тому рахунку ПДВ.;

- актом № ОУ-0000008 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30 липня 2012 року на загальну вартість робіт ( послуг) 55591,85 грн., в тому рахунку ПДВ.;

- актом № ОУ-0000009 здачі-прийняття робіт (надання послуг) 29 червня 2012 року на загальну вартість робіт ( послуг) 44737,97 грн., в тому рахунку ПДВ.;

- актом № ОУ-0000010 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 27 липня 2012 року на загальну вартість робіт ( послуг) 48871,58 грн., в тому рахунку ПДВ.;

- актом № ОУ-0000011 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 27 червня 2012 року на загальну вартість робіт ( послуг) 33926,29 грн., в тому рахунку ПДВ.;

- актом № ОУ-0000013 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 26 липня 2012 року на загальну вартість робіт ( послуг) 57468,73 грн., в тому рахунку ПДВ.;

- актом № ОУ-0000014 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 25 липня 2012 року на загальну вартість робіт ( послуг) 42027,58 грн., в тому рахунку ПДВ.;

- актом № ОУ-0000020 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28 вересня 2012 року на загальну вартість робіт ( послуг) 32004,84 грн., в тому рахунку ПДВ.;

- актом № ОУ-0000022 здачі-прийняття робіт ( надання послуг) від 26 жовтня 2012 року на загальну вартість робіт ( послуг) 20213,27 грн., в тому рахунку ПДВ.;

- актом № ОУ-0000023 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 жовтня 2012 року на загальну вартість робіт ( послуг) 59031,55 грн., в тому рахунку ПДВ.

Позивачем було надано у вересні 2012 року послуги на 34997,53 грн., що стверджується товарно - транспортною накладною за вересень 2012 року, яка обопільно підписана між сторонами та скріплена мокрою печаткою останніх та податковою накладною від 27.09.2012 року № 1.

З врахуванням викладеного позивачем було надано послуг на загальну суму 660311,96 грн., що зокрема стверджується обопільно підписаними актами здачі - приймання робіт, які зазначені вище, первинною документацією, а саме податковими накладними та товарно - транспортними накладними, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідачем було частково здійснено проплату за надані послуги позивачем, а саме в розмірі 80 000,00 грн., що зокрема стверджується платіжним дорученням № 3370 від 12.10.2012 року на загальну суму 30000,00 грн. та платіжним дорученням № 1551 від 12.06.2012 року на загальну суму 50000,00 грн..

В тому рахунку, відповідачем було здійснено частину розрахунків у вигляді паливно-мастильних матеріалів, які публічне акціонерне товариства "Уманьавтодор" поставило позивачу згідно видаткових накладних паливно - мастильні матеріали на загальну суму 201 663,00 грн., що зокрема стверджується видатковими накладними, а саме:

- видатковою накладною № 54 від 20 травня 2012 року на загальну суму 28350,00 грн.;

- видатковою накладною № 40 від 09 травня 2012 року на загальну суму 4368,00 грн.;

- видатковою накладною № 63 від 30 травня 2012 року на загальну суму 19845,00 грн.;

- видатковою накладною № 123 від 29 червня 2012 року на загальну суму 7875,00 грн.;

- видатковою накладною № 89 від 09 червня 2012 року на загальну суму 16905,00 грн.;

- видатковою накладною № 111 від 20 червня 2012 року на загальну суму17220,00 грн.;

- видатковою накладною № 176 від 20 липня 2012 року на загальну суму 10815,00 грн.;

- видатковою накладною № 220 від 30 липня 2012 року на загальну суму 11550,00 грн.;

- видатковою накладною № 203 від 30 липня 2012 року на загальну суму 18900,00 грн.;

- видатковою накладною № 158 від 10 липня 2012 року на загальну суму 22890,00 грн.;

- видатковою накладною №322 від 28 вересня 2012 року на загальну суму 12705,00 грн.;

- видатковою накладною №300 від 20 вересня 2012 року на загальну суму 13335,00 грн.;

- видатковою накладною № 336 від 20 жовтня 2012 року на загальну суму 5565,00 грн.;

- видатковою накладною № 328 від 09 жовтня 2012 року на загальну суму 11340,00 грн.

З врахуванням викладеного заборгованість відповідача становила 378 648,96 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією № 1 від 31 липня 2013 року про сплату грошових коштів в сумі 378 648,96 грн., проте, остання залишена відповідачем без задоволення.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько- господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку."

Із фактів встановлених в рішенні господарського суду Вінницької області № 925/1669/15 від 03.12.2015 р. вбачається, що між сторонами виникли правовідносини з поставки, які регулюються главою 63 ЦК України "Послуга", ст.901 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Позовні вимоги у справі № 902/149/16 є похідними від позовних вимог у справі господарського суду Вінницької області № 925/1669/15, оскільки у справі № 925/1669/15 судом задоволено позовні вимоги щодо стягнення 378 648,96 грн. заборгованості згідно договору № 21 про надання транспортних послуг, а у справі № 902/149/16 позивачем пред'явлено позов про стягнення 305 020,53 грн. - інфляційних втрат за період з серпня 2013 р. по лютий 2016 р., 28 912,18 грн.- 3% річних за період прострочення з 15.08.2013 р. по 29.02.2016 р. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) згідно договору № 21 про надання транспортних послуг, тобто про стягнення нарахувань згідно договору № 21 про надання транспортних послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї статті застосовуються до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Також кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 525, ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із приписів ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.І ст. 202 ГК України, ст. 599 ЦК України зобов'язання, зокрема, припиняються виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. ст. 4-3, 33 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд не бере до уваги доводи представника відповідача викладені у відзиві та усних поясненнях в судовому засіданні про те, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Із заяви про застосування строку позовної давності, яка викладена у відзиві на позов, вбачається, що строк позовної давності не пропущений оскільки строк виникнення грошових зобов'язань відповідач обчислює в три роки від дати отримання відповідачем (07.08.2013 р.) вимоги - претензії позивача відповідно до вимог ч.2 ст.530 ЦК України, відтак строк позовної давності згідно цієї позиції відповідача закінчується 14.08.2016 р., а з позовом до суду позивач звернувся 22.02.2016 р. тобто в межах строку позовної давності.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що договір не містить умов щодо здійснення оплати в день підписання акта приймання-передачі, тому обов'язок оплати має визначатися з урахуванням ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Позивач звертався до відповідача з претензією № 1 від 31.07.2013 р., яка була отримана відповідачем 07.08.2013 р., що стверджується копією листа відповідача № 1740 від 02.09.2013 р..

Таким чином, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України відповідач повинен був здійснити оплату протягом семи днів - по 14.08.2013 р. включно, відтак прострочення в оплаті виникло у відповідача з 15.08.2013 р..

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відтак, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки з урахуванням приписів вказаних норм права, враховуючи те, що прострочення в оплаті згідно договору № 21 від 01.05.2012 р. про надання транспортних послуг виникло у відповідача з 15.08.2013 р..

З огляду на викладене, перевіривши розрахунок позовних вимог, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість належними доказами вимог позивача про стягнення 333 932,71 грн., з яких 305 020,53 грн. - інфляційних втрат, 28 912,18 грн.- 3% річних за період прострочення з 15.08.2013 р. по 29.02.2016 р..

Окрім того, відповідач у відзиві заперечує проти задоволення вимог щодо стягнення 59 000 грн. витрат на правову допомогу. Суд не бере до уваги вказані заперечення відповідача з огляду на наступне.

28.03.2016 р. від позивача до суду надійшла заява від 21.03.2016 р. про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача в тому рахунку витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн..

Надання правової допомоги учасникам судового процесу (склад учасників процесу визначений ст.18 ГПК України) при розгляді спорів в господарських судах передбачено, перш за все, статтею 59 Конституції України, в якій вказано, що кожен має право на правову допомогу та кожен є вільним у виборі захисника своїх прав і в даному випадку позивач використав таке право.

Рішенням Конституційного Суду України від 16.11.2000 року по справі №1-17/2000 визначено, що положення частини першої ст. 59 Конституції України про те, що "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" треба розуміти як конституційне право, з метою отримання правової допомоги, вибирати захисником своїх прав, крім адвоката, ще й особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, особисто чи за дорученням юридичної особи.

В силу статті 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Громадяни можуть вести свої справи в господарському суді особисто або через представників, повноваження яких підтверджуються нотаріально посвідченою довіреністю. Представництво інтересів сторони у господарському суді іншими, ніж зазначено у ч. ч. 1, 2 ст. 28 ГПК України, особами не носить обов'язкового характеру і пов'язано лише з волевиявленням самої сторони.

Таким чином, держава в особі відповідних органів визначає певне коло суб'єктів надання правової допомоги та їх повноваження. Правову допомогу можуть надавати, як адвокати, так і особи, які є фахівцями у галузі права і за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Так, відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Однак, в силу ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права закон відносить до витрат на правову допомогу.

Оскільки оплата юридичних послуг віднесена законодавством до судових витрат, то дана категорія послуг не може бути ні матеріальною шкодою, ні тим більш, збитками, з огляду на приписи ст. 225 ГК України, яка прямо вказує що саме відноситься до збитків. Оплата юридичних послуг під визначення збитків не підпадає.

Задовільняючи позов в частині витрат на правову допомогу суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Оскільки статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката, то суд зазначає, що в контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами, а також в тому випадку, коли відповідні послуги надавались адвокатом стосовно конкретного боржника та повноваження адвоката підтвердженні відповідними документами.

Згідно статті 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються в порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру».

Статтею 12 Закону України «Про адвокатуру» зазначено, що оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між юридичною особою і адвокатом.

Згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 803 від 22.08.2012 року Шпак Артем Павлович має право на заняття адвокатською діяльністю (належним чином засвідчена копія в матеріалах справи, оригінал оглянуто в судовому засіданні).

Як вбачається із матеріалів справи, правовідносини між позивачем та адвокатом - Шпаком Артемом Павловичем підтверджуються договором № 01/02 від 01.02.2016 р. про надання правової допомоги, згідно п. 1.1. адвокат зобов'язується надати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями Клієнта. Відповідно до п. 1.2. договору адвокат приймає на себе обов'язки представляти права і законні інтереси Клієнта в суді та усіх державних та недержавних установах та організаціях, здійснювати професійну діяльність адвоката згідно з умовами цього договору з усіма правами представника, які передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кримінальний кодексом України та іншими Законами. Відповідно до п.1.3. договору Клієнт відповідно до цього договору доручає Адвокату: зібрати пакет документів для підготовки позовної заяви про стягнення боргу з ПАТ «Уманьавтодор»; підготувати позовну заяву для подачі до господарського суду Черкаської області позову про стягнення з ПАТ «Уманьавтодор» суми основного боргу, пені, ш/с.; надати консультативні послуги під час підготовки справи та розгляду справи господарським судом; підписувати та подавати від імені клієнта позовні заяви до суду; підписувати та подавати від імені клієнта будь які процесуальні документи, право на подання яких має Клієнт; подавати відповідні запити та підписувати необхідні документи від імені Клієнта; представляти інтереси Клієнта в Суді та безпосередньо виступати від імені Клієнта; отримувати будь - які документи з метою виконання завдання Клієнта; - подавати від імені Клієнта скарги та підписувати їх; - отримувати будь - які документи з метою виконання завдання Клієнта.

Відповідно до п.4.1. договору на визначення розміру гонорару Адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару.

Відповідно п. 4.2. договору авансовий платіж Адвоката згідно даного договору (збирання документів, підготовки позову, консультативні послуги під час підготовки справи, участь у Суді І Інстанції) становить 59 000 грн., і сплачується Клієнтом готівкою у день підписання даного договору та поверненню не підлягає.

На виконання умов договору, позивач квитанцією № 01/02 від 01.02.2016 р. передав адвокату Шпак Артему Павловичу кошти у сумі 59 000 грн. в якості оплати за послуги згідно договору № 01/02 від 01.02.2016 р..

У матеріалах справи міститься копія свідоцтва виданого на ім'я Шпак Артем Павлович про право на заняття адвокатською діяльністю № 803 від 22.08.2012 року.

Надання правової допомоги позивачу адвокатом Шпак Артемом Павловичем стверджується також договором № 01/02 від 01.02.2016 р., квитанцією № 01/02 від 01.02.2016 р., складанням позовної заяви, поданням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи адвокат Шпак Артем Павлович приймав участь у судових засіданнях 10.03.2016 р. та 29.03.2016 р. в якості представника позивача - ФОП ОСОБА_5.

Пунктом 10 Роз'яснень Вищого арбітражного суду України № 02-5/78 від 04.03.1998 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України"» передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, і платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

Таким чином, з огляду на те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, якому здійснено оплату, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, господарський суд дійшов висновку про кваліфікацію зазначених витрат позивача в якості витрат на оплату послуг адвоката в розумінні ст. 44 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та визначаючи роль адвоката Шпака Артема Павловича у всебічному, повному та об'єктивному розгляді справи № 902/149/16, суд вважає заявлену суму витрат на послуги адвоката в розмірі 10 000 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) співрозмірною з ціною позову, обґрунтованою та правомірною.

Відшкодовуючи судові витрати на послуги адвоката в розмірі 10 000 грн., суд брав до уваги позицію Вищого господарського суду України висловлену в п.11 листа Вищого господарського суду України від 14.12.2007 р. № 01-8/973 "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права" яка полягає в наступному.

Згідно п.11 листа Вищого господарського суду України від 14.12.2007 р. № 01-8/973 "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права" у пункті 12 роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України від 04.03.98 N 02-5/78 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (з наступними доповненнями і змінами) зазначено: "Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат, крім державного мита, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи". У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна надавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позову в сумі 333 932,71 грн. згідно заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, витрати на судовий збір в сумі 5 009 грн. щодо вказаних позовних вимог у зв'язку із доведенням спору до розгляду в суді внаслідок неправильних дій (бездіяльності) відповідача, підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача.

Разом з тим, при прийнятті даного рішення в частині зменшення розміру позовних вимог судом враховано положення норм чинного законодавства щодо повернення позивачу з Державного бюджету України сплаченого судового збору. Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом..

Згідно п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (у редакції постанови пленуму Вищого господарського суду України від 16.12.2015 р. № 2), питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору.

З огляду на відсутність клопотання щодо повернення сум судового збору, судом не вирішується питання про повернення відповідних судових витрат позивачу.

Керуючись викладеним, ст.4-3, 4-5, 22, 28, 32, 33, 35, 36, 43, ч.2 ст.49,ст.75, 82 - 84, 115, 116 ГПК України, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити в сумі 333 932,71 грн., з яких 305 020,53 грн. - інфляційних втрат, 28 912,18 грн.- 3% річних за період прострочення з 15.08.2013 р. по 29.02.2016 р.. Судові витрати на судовий збір в сумі 5 009 грн. та 10 000 грн.- витрат на правову допомогу адвоката покласти на відповідача.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Уманьавтодор" (21021, м.Вінниця, вул.600 річчя, буд.17), на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (32300, АДРЕСА_1), ІПН НОМЕР_1, 305 020,53 грн. - інфляційних втрат, 28 912,18 грн.- 3% річних за період прострочення з 15.08.2013 р. по 29.02.2016 р., 5 009 грн.- судових витрат на судовий збір та 10 000 грн.- витрат на правову допомогу адвоката. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 29.03.2016 р. Повний текст рішення відповідно до ст. 84 ГПК України оформлено і підписано 04 квітня 2016 р. Рішення набирає законної сили на протязі 10-ти днів з дня повного його оформлення і підписання.

Суддя Білоус В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи