РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2016Справа №910/29265/15

За позовомПриватного підприємства "Компанія Енерджи"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "БДУ Логістик"
простягнення 205 171,04 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Рибальченко Л.В.
від відповідача:Диких В.О., Вапельник С.Д.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Компанія Енерджи" (надалі - "Підприємство") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БДУ Логістик" (надалі - "Товариство") про стягнення 162 746,16 грн.

Позовні вимоги з урахуванням заяв позивача про збільшення та зменшення суми позову обґрунтовані тим, що відповідача взяті на себе зобов'язання за договором транспортного експедирування №13/2606/103 від 26.06.2013 щодо організації своєчасного перевезення переданого позивачем товару належним чином не виконав, внаслідок чого термін придатності такого товару сплив, у зв'язку з чим позивач вказує на завдання йому збитків у розмірі вартості фактично втраченого з вини відповідача товару.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.11.2015 порушено провадження у справі №910/29265/15 та призначено її до розгляду на 14.12.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2015 у зв'язку із неявкою представника відповідача розгляд справи відкладено до 11.01.2016, зобов'язано Торгово-промислову палату України надати до суду відомості стосовно середньої ринкової вартості спірних товарів станом на початок грудня 2015.

16.12.2015 через канцелярію суду представником позивача було подану заяву про збільшення розміру позовних вимог за змістом якого просив стягнути з відповідача суму збитків у розмірі 378 674,68 грн. та вказував на те, що відповідне зобов'язання відповідача перед позивачем по відшкодуванню збитків в частині суми 205 171,04 грн. є припиненим в силу приписів ст. 601 Цивільного кодексу України за заявою від 30.11.2015, однак, з метою забезпечення в повній мірі відновлення порушених прав позивача в судовому порядку вважає за необхідне збільшити розмір заявлених до стягнення з відповідача збитків, завданих внаслідок неналежного виконання взятих на себе згідно спірного договору саме до суми 378 674,68 грн.

05.01.2016 через канцелярію суду представником відповідача було подано відзив на позовну заяву за змістом якого в задоволенні позову просив відмовити, вказував на існування у нього права відповідно до закону притримувати вантаж, що знаходиться в його володінні, до моменту оплати заборгованості та на те, що у нього відсутні документи отримання товару у позивача, який в подальшому згідно позовних вимог був притриманий.

В судових засіданнях 11.01.2016, 25.01.2016, 01.02.2016, 22.02.2016 розгляд справи відкладався до 25.01.2016, 01.02.2016, 22.02.2016, 16.03.2016 відповідно.

15.01.2016 до канцелярії суду надійшов лист Торгово-промислової палати України від 12.01.2016 №129/08.2-1 за змістом якого на виконання вимог суду було повідомлено відпускні оптові ціни на товари агропромислового комплексу на внутрішньому ринку України.

19.02.2016 через канцелярію суду представником відповідача було надано копію договору з Товариством з обмеженою відповідальністю "Фін Пром Облік і Аудит" на зберігання фінансової документації, акти прийому-передачі документів на зберігання, складених у 2014-2015 роках на виконання договірних зобов'язань з Товариством з обмеженою відповідальністю "Фін Пром Облік і Аудит", докази оплати коштів за зберігання фінансової документації у 2014-2015 роках, сплачених на виконання договірних зобов'язань з Товариством з обмеженою відповідальністю "Фін Пром Облік і Аудит", акти виконаних робіт за перевезення вантажів Приватного підприємства "Компанія Енерджи" у відповідності до договору транспортного експедирування №13/2606/103 від 26.06.2013.

09.03.2016 до канцелярії суду надійшов лист Державної служби статистики України від 19.02.2016 №11.4-5/41-16 в якому на виконання вимог суду було зазначено інформацію щодо середніх споживчих цін на окремі товари по Україні.

16.03.2016 до канцелярії суду надійшов лист Міністерства аграрної політики та продовольства України від 16.03.2016 №31-4/293 в якому на виконання вимог суду було зазначено відомості стосовно середньої ранкової вартості спірних товарів на початок грудня 2015 року.

Представник позивача в судове засідання 16.03.2016 з'явилася, подала заяву про зменшення розміру позовних вимог за змістом якої просить стягнути з відповідача суму збитків у розмірі 205 171,04 грн., позовні вимоги підтримала та з урахуванням поданої заяви просить задовольнити їх повністю.

В судове засідання 16.03.2016 представники відповідача з'явилися, проти позову заперечують та в його задоволенні просять відмовити повністю.

В судовому засіданні 16.03.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.06.2013 між Товариством (експедитор/виконавець) та Підприємством (клієнт/замовник) було укладено договір транспортного експедирування №13/2606/103 з протоколом узгодження розбіжностей (надалі - "Договір").

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору експедитор приймає на себе зобов'язання за плату та за рахунок клієнта здійснити виконання зазначених цим договором транспортно-експедиторських послуг по організації перевезення матеріальних цінностей, інших предметів (надалі - вантажу) автомобільним транспортом, на підставі замовлення, що надається уповноваженою особою клієнта з оформленням експрес-накладної (ТТН) для кожного перевезення, що є невід'ємною частиною договору. За надані послуги замовник сплачує виконавцю винагороду, згідно тарифів затверджених сторонами у додатку №2, який є невід'ємною частиною договору. До вартості послуг додається додаткова плата у розмірі 0,5% від оголошеної вартості вантажу. Тарифи можуть змінюватися при зміні цін на паливо-мастильні матеріали, газ, електроенергію та при інфляції, про що сторони укладають додаток №2 в новій редакції. Змінені тарифи починають діяти для замовника з моменту укладення додатка №2.

Згідно із п.п. 2.1, 2.2 Договору виконавець зобов'язаний своєчасно доставити вантаж, згідно з експрес-накладною замовника та умовами даного договору. Забезпечити збереження вантажу, що перевозиться, за умов, що зазначені в "Умовах перевезення вантажу" (додаток №1), які затверджені виконавцем і є невід'ємною частиною даного договору.

Положеннями п.п. 4.1-4.4 Договору встановлено, що сторони визначають вартість послуг у рахунках-фактурах та актах приймання наданих послуг, на підставі тарифів передбачених сторонами у додатку №2 до даного договору. Належні експедитору суми за транспортні та експедиторські послуги можуть оплачуватися замовником при поданні заявки (передоплата). Остаточний розрахунок по платежам за транспортно-експедиторські послуги проводиться замовником на підставі рахунка-фактури та акта приймання наданих послуг. Сторони підписують акт виконаних робіт, який є невід'ємною частиною даного договору по факту надання транспортно-експедиторських послуг. Акт приймання наданих послуг повинен бути підписаний замовником та повернутий виконавцю протягом 7-ми робочих днів з дати його отримання нарочно або через відділення поштового зв'язку. У випадку відсутності у вказаний строк письмових зауважень замовника, послуги вважаються виконані належним чином, а акт затвердженим і таким, відносно якого у замовника немає зауважень.

У відповідності до п. 5.1 Договору сторони несуть взаємну відповідальність за неналежне та несвоєчасне виконання своїх зобов'язань, вказаних у цьому договорі.

Пунктом 5.5 Договору погоджено, що у разі повної втрати або пошкодження вантажу, з вини виконавця, виконавець повертає замовнику суму, що дорівнює його оголошеній вартості та провізну плату, що була сплачена замовником по відповідній експрес-накладній. У випадку повної компенсації за пошкоджений вантаж замовник повертає виконавцю вантаж, за який було отримано компенсацію. У разі часткової втрати або пошкодженні вантажу, з вини виконавця, виконавець повертає замовнику відповідну частину оголошеної вартості. Ніякі інші виплати виконавцем не проводяться.

На виконання умов Договору у період його дії позивачем передавався товар відповідачу для організації транспортно-експедиторських послуг по організації перевезення відповідного товару, а відповідачем здійснювалося надання відповідних послуг.

Позивач вказує, що 27.02.2014, 01.03.2014 та 03.03.2014 згідно товарних накладних №ППФв-0862, №ППФв-0863, №ППФв-0864, №ППФв-0865, №ППФв-0866, №ППФв-0867, №ППФв-0868, №ППФв-0869, №ППФв-0870, №ППФв-0871, №ППФв-0872, №ППФв-0873 від 27.02.2014, транспортних накладних №ППФв-0862, №ППФв-0863, №ППФв-0864, №ППФв-0865, №ППФв-0866, №ППФв-0867, №ППФв-0868, №ППФв-0869, №ППФв-0870, №ППФв-0871, №ППФв-0872, №ППФв-0873 від 27.02.2014, видаткових накладних №ППМр-0059 від 03.03.2014, №ППМр-0001 від 01.03.2014, товарно-транспортних накладних №ППМр-0059 від 03.03.2014, №ППМр-0001 від 01.03.2014 ним було передано відповідачу для організації транспортно-експедиторських послуг по організації перевезення товар на загальну суму 162 746,16 грн., на підставі яких відповідачем було виписано товарно-транспортні накладні №№5934, 6993, 7021, 7027, 7030, 7032, 7033, 7034, 7035, 7038, 7039, 7062, 7063.

Листом №07 від 03.03.2014 відповідач повідомив позивача про те, що у зв'язку із існування заборгованості останнього по оплаті наданих згідно Договору послуг ним здійснено притримання вантажу згідно товарно-транспортних накладних №№5934, 6993, 7021, 7027, 7030, 7032, 7033, 7034, 7035, 7038, 7039, 7062, 7063 до оплати відповідної заборгованості.

Спір у справі стосується наявності правових підстав для покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню завданих позивачу внаслідок неналежного виконання взятих на себе згідно Договору зобов'язань збитків у розмірі 205 171,04 грн. (згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог від 16.03.2015).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Згідно із ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

В даному випадку позивач як на підставу стягнення спірних збитків з відповідача вказує на неправомірне притримання останнім переданого йому на підставі Договору товару для організації перевезення, у зв'язку з чим такий товар був зіпсований.

При цьому, позивачем вказується на те, що таке зобов'язання було припинено на підставі приписів ст. 601 Цивільного кодексу України згідно заяви від 30.11.2015, якою позивачем було повідомлено відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 205 171,04 грн., а саме, зобов'язання Підприємства перед Товариством у розмірі 205 171,04 грн. по оплаті наданих транспортно-експедиційних послуг згідно Договору, нарахованих штрафних санкцій та судового збору, та частково зобов'язання Товариства перед Підприємством за Договором по відшкодуванню завданих збитків у розмірі 205 171,04 грн., однак з метою забезпечення в повній мірі відновлення його порушених прав і інтересів вважає за необхідне стягнути відповідні збитки в судовому порядку.

В той же час, відповідач заперечує існування у нього відповідного обов'язку з оплати спірних коштів.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Тобто, в силу приписів наведеної норми права заява позивача від 30.11.2015 є підставою для припинення зобов'язання відповідача з відшкодування спірних збитків.

У відповідності до ч. 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, враховуючи приписи ст. 601 Цивільного кодексу України та наявні в матеріалах справи документи позивачем не доведено станом на момент вирішення даного спору існування зобов'язання відповідача з відшкодування завданих збитків внаслідок неналежного виконання взятих на себе згідно Договору обов'язків по організації перевезення згідно товарно-транспортних накладних №№5934, 6993, 7021, 7027, 7030, 7032, 7033, 7034, 7035, 7038, 7039, 7062, 7063.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду звертаються особи за захистом своїх порушених чи оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, що кореспондується із положеннями ст. 21 Господарського процесуального кодексу України, де до позивачів віднесено осіб, які пред'явили позов або в інтересах яких пред'явлено позов саме про захист порушеного права чи охоронюваного законом інтересу.

За змістом ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

За таких обставин, судом не встановлено на момент вирішення даного спору існування порушених прав і інтересів позивача, що підлягають судовому захисту, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного підприємства "Компанія Енерджи" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.03.2016 р.

Суддя В.П. Босий