Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "28" березня 2016 р. Справа № 906/12/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №14-108 від 18.04.14)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №11/19 від 04.01.16.); ОСОБА_3 (довіреність №13/19 від 04.01.16.)

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз"

про стягнення 7701561,15 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 7701561,15 грн. , з яких: 4166556,80грн. заборгованості за поставлений газ за договором купівлі - продажу природного газу №13-143-В від 04.01.13; 1955019,15грн. пені; 1407178,63грн. інфляційних; 172806,57грн. 3% річних.

Позов грунтується на тому, що борг виник за поставлений газ за періоди січень - грудень 2013 року, січень - грудень 2014 року та січень - вересень 2015 року.

Відповідач у відзиві на позовну заяву №365/19 від 19.01.16 позов не визнав, зазначивши, що борг в розмірі 4166556,80грн. погашено шляхом зарахування зустрічних вимог до позивача, яке відбулося згідно ст.601 ЦК України; нарахування річних, інфляційних та пеня відбулося з порушенням норм чинного законодавства, оскільки строк сплати основного боргу не настав; просить застосувати строки позовної давності до вимоги про стягнення пені, зменшити розмір пеня на 90%; відмовити в позові.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (покупець/відповідач) укладено договір купівлі-продажу №13-143-В (а.с.21).

За умовами вказаного договору, продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для забезпечення власних потреб об'єктів, які знаходяться на балансі покупця.

За період з 04.04.13 по 10.07.15 сторони уклали сімнадцять Додаткових угод до договору купівлі-продажу №13-143-В, якими змінювались ціна газу, строки дії договору, порядок розрахунків (а.с.26-44).

На виконання умов договору, за період з 31.01.13 по 30.09.15 , позивач поставив відповідачу природний газ в обсязі 2366,486 тис. куб.м. на загальну суму 13046891,49грн., що підтверджується підписаними Актами приймання-передачі газу (а.с.45-77).

Пунктом 6.1 договору з урахуванням додаткової угоди №4 передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання передачі газу.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач вказує на часткову сплату заборгованості відповідачем за поставлений газ в розмірі 8880334,69грн., внаслідок чого станом на день звернення позивача з позовом до суду та на час розгляду справи у суді перед позивачем існує заборгованість в сумі 4166556,80 грн.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши зібрані по справі докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

За нормами ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідач зазначає про відсутність у нього заборгованості за поставлений газ по договору №13-143-В посилаючись на заяву ПАТ "Житомиргаз" про зарахування зустрічних однорідних вимог №26-8124/1.2-15 від 24.11.15 (далі - Заява) (а.с.130).

Вказаною заявою припинено зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Житомиргаз" перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", які виникли за договором купівлі-продажу природного газу №13-143-В від 04.01.13 у сумі 4166556,80грн., тобто у сумі, яка заявлена у позові як основний борг.

Відповідно до ст.601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Представник позивача у судовому засіданні не заперечив факту зарахування зустрічних однорідних вимог сторін по вказаній заяві.

Таким чином, зобов'язання відповідача сплатити позивачу борг в розмірі 4166556,80грн. припинилось зарахуванням зустрічного зобов'язання позивача перед відповідачем.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача, за прострочення виконання грошового зобов'язання, пеню, 3% річних та інфляційні.

Згідно п.7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов п.6.1 договору він зобов'язується сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Розрахунки вказаних величин здійснені позивачем починаючи з 20-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Крім встановленого пунктом 6.1 договору порядку оплати поставленого газу, сторони, пунктом 3.4 договору передбачили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець (відповідач) зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець (позивач) не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. ОСОБА_4 є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Таким чином виходячи з умов договору сторони визначили як строк оплати так і умову (підставу), за наявності якої настає обов'язок оплати.

Відповідно до ст.251 ЦК України: 1. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. 2. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. 3. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

В даному випадку сторонами у договорі визначено як строк до 20 числа, так і термін дія позивача, яка полягає у поверненні покупцеві оригіналу підписаного та скріпленого печаткою акту. Аналізуючи умови договору та норми закону господарський суд приходить до висновку, що для настання події, яка має юридичне значення, тобто для настання обов'язку відповідача сплатити за отриманий газ, мають настати одночасно як строк, так і термін. Під терміном розуміється момент, коли позивач на виконання умов пунктів 3.4 та 6.1 договору поверне відповідачу підписаний та скріплений печаткою акт. При цьому, значення має не дата, яку вказав в акті відповідач, а дата вчинення позивачем передбачених договором вищевказаних дій.

Доказів направлення (вручення, передачі) відповідачу підписаних ОСОБА_4 приймання-передачі газу для здійснення розрахунків позивач на вимогу суду не надав.

Сторони у договорі визначили ОСОБА_4 приймання-передачі газу суттєвим елементом встановлених між ними правовідносин, а тому договір як джерело матеріального права при вирішенні спору підлягає застосуванню у повному обсязі згідно зі статтями 6,11 ЦК України. Така позиція висвітлена в постанові Верховного суду України від 08.04.14 у справі №3-7гс14.

Судом не встановлено, що позивач повернув відповідачу підписані ОСОБА_4 приймання-передачі газу, позивачем належних доказів з цього приводу не надано, тому суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем зобов'язань по вказаних актах наразі не настав, тому вимоги позивача є безпідставними.

Факт оплати відповідачем за отриманий газ не свідчить про настання строку оплати, а підтверджує лише виконання відповідачем зобов'язань щодо поточної оплати, як передбачено у пункті 6.1. Договору.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Витрати, пов'язані з оплатою судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 01.04.16

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати: 1- в справу