ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

22.03.2016р. Справа № 917/234/16

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Укроліяпродукт", вул. Фрунзе 146, м. Зіньків,38100

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрОлія", вул. Садова, 4, с. Чернечий Яр,Диканський район, Полтавська область,38523

про стягнення 2173452,00 грн.

Суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 дов №30 від 12.02.2016р.

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПОРУ: розглядається позовна про стягнення Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрОлія" 2 173 452,00 грн. за Договором поруки №20150619 від 19.06.2015р.

На виконання вимог ухвали суду від 22.02.2016 р. від позивача надійшли додаткові докази по суті предмету спору. Суд подані докази прийняв та залучив до матеріалів справи.

18.05.2016 р. за вх. канцелярії суду №3453 від ТОВ "УкрОлія" надійшов відзив на позовну заяву. У вказаному відзиві відповідач підтверджує взяті на себе зобов"язання перед Кредитором (ТДВ "Укроліяпродукт") по поверненню суми передоплати за Контрактом №20150326-UP від 05.06.2015р. в розмірі 85200 Євро, яка повинна бути оплачена в гривнях за курсом НБУ на дату пред"явлення вимоги про оплату Кредитора до Поручителя (ТОВ "УкрОлія"), та позовні вимоги визнає в повному обсязі в розмірі 1 173452,00 грн. Суд поданий відзив прийняв та залучив до матеріалів справи.

Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 2 173 452,00 грн. за Договором поруки №20150619 від 19.06.2015р.

22.03.2016р. відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоч і був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання (поштове повідомлення в матеріалах справи).

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного:

19 червня 2015 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Укроліяпродукт" (далі - ТДВ "УкрОлія", Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УкрОлія" (далі - ТОВ «УКРОЛІЯ», Відповідач) укладено договір поруки № 20150619 (далі Договір поруки).

Відповідно до п.1 Договору поруки, ТОВ «УКРОЛІЯ» приймає на себе обов"язки перед Кредитором (ТДВ "Укроліяпродукт") за виконання зобов"язань фірмою ARCOR GmbH, в частині обов"язків по поверненню Кредитору суми предоплати внесеної ним по Контракту № 20150326-UP від 05.06.2015р., в разі не поставки товару в обумовлений в контракті термін.

Поручитель відповідає перед Кредитором в повному обсязі за зобов"язаннями по поверненню предоплати по Контракту № 20150326-UP від 05.06.2015р. в розмірі 85200 Євро, яка оплачується в гривнях за курсом НБУ на дату пред"явлення вимоги про оплату Кредитора до Поручителя (п.2 Договору поруки).

За умовами п.4 Договору поруки, Кредитор вправі вимагати від Поручителя безпосередньо, без пред"явлення вимоги про це до фірми ARCOR GmbH, виконання зобов"язань визначених п.п.1, 2 Договору поруки.

Передача коштів Поручителем Кредитору проводиться шляхом банківського переводу коштів на розрахунковий рахунок Кредитора в гривнях по курсу НБУ на дату пред"явлення вимоги про оплату в сумі рівній 85 200 Євро, протягом 3 банківських днів

Відповідно до п.17 Договору поруки, він вступає в силу з 19.06.2015р. і діє до виконання зобов"язань перед Кредитором.

Відповідно до матеріалів справи термін поставки товару за умовами п.3.1. Контракту №20150326-UP від 05.06.2015р. закінчився 03.11.2015року. Станом на 17.02.2016р. товар не поставлений.

21.12.2015 року ТДВ "Укроліяпродукт" на адресу ТОВ «УКРОЛІЯ» було надіслано Претензію №953 про сплату заборгованості за Договором поруки в розмірі 85200 Євро, яка оплачується в гривнях за курсом НБУ на дату пред"явлення вимоги про оплату. Відповідно до відмітки на претензії ТОВ «УКРОЛІЯ» отримало її 21.12.2015р.

В порушення умов Договору поруки відповідач не здійснив повернення вищезазначених коштів.

Вважаючи права та інтереси порушеними, та з метою їх захисту позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрОлія" 2 173 452,00 грн., що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов Договором поруки №20150619 від 19.06.2015р.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладених договорів, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини по договору позики та поруки.

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 Цивільного кодексу України). До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним (ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача коштів в сумі 2 173 452,00 грн. підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем визнаються, визнання відповідачем позовних вимог вчинено повноважною особою з дотриманням встановлених правил вчинення вказаної процесуальної дії, не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, та приймається судом, а тому позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрОлія" (вул. Садова, 4, с. Чернечий Яр, Диканський район, Полтавська область,38523, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Укроліяпродукт" (вул. Фрунзе 146, м. Зіньків, 38100, ) заборгованість за Договором поруки №20150619 від 19.06.2015р. в розмірі 2 173 452,00 грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 32601, 78 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 29.03.2016р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.