РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2016Справа №910/2415/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/2415/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Харківської філії

публічного акціонерного товариства «Укртелеком»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології»;

про стягнення 130 569,24 грн.

Представники сторін:

від позивача: Дубищев Ю.В., довіреність № 2027 від 27.12.2015р.;

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулося публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Харківської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (надалі - відповідач) про стягнення 130 569,24 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем не в повному обсязі виконані грошові зобов'язання згідно договору №2636-10 оренди нерухомого майна товариства для розміщення антенно-фідерних пристроїв від 01.04.2015 року, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 99 360,00 грн. за фактичне користування відповідачем майном у період з квітня по грудень 2015 року включно, за прострочення оплати якої позивачем нараховані пеня в сумі 12 993,85 грн., інфляційні втрати - 4460,16 грн., 3% річних - 934,58 грн., а також 12 820,65 грн. - неустойки на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2016р. порушено провадження у справі № 910/2415/16 та призначено її розгляд на 17.03.2016р.

Присутній у судовому засіданні 17.03.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, а також подав суду докази здійснення відповідачем часткової оплати боргу в сумі 13198,01 грн.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 16.02.2016р. не виконав, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі від 16.02.2016р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, та отримана останнім.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2015р. між позивачем (за договором - орендодавець) та відповідачем (за договором - орендар) було укладено Договір № 2636-10 оренди нерухомого майна товариства для розміщення антенно-фідерних пристроїв, відповідно до п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування частину нерухомого майна - 4 антено-місця, які розміщені на верхній частині радіощогли на висотній відмітці висотою 86 метрів, що розташована на даху шостого під'їзду Держпром за адресою: м. Харків, майдан Свободи, 5, для встановлення чотирьох секторних антен типу WALKair BS RFU 3,5 ГГц.

На правовідносини згідно цього договору не поширюється дія Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (п.1.3 договору).

Згідно з п. 2.1. договору, передача орендареві майна в користування здійснюється одночасно з підписанням повноважними представниками сторін акта приймання-передачі майна (додаток № 1).

Судом встановлено, що на виконання умов договору оренди позивач передав у користування відповідача частину нерухомого майна 4 антено-місця для розміщення чотирьох секторних антен типу WALKair BS RFU 3,5 ГГц, на висотній відмітці 86 м радіощоглі, розташованій на даху 6 під'їзду будинку Держпром за адресою: м. Харків, майдан Свободи, 5, що підтверджується актом приймання-передачі майна від 01.04.2015р., належним чином завірена копія якого міститься в матеріалах справи.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Пунктом 3.1. договору визначено, що орендна плата встановлюється орендодавцем за домовленістю сторін (за договірною ціною) на підставі його внутрішніх нормативних актів і відповідно до фіксованого розміру місячної орендної плати становить 2760,00 грн. з ПДВ (20%) за 1 антено-місце. Орендна плата за перший місяць за 4 антено-місця становить 9200,00 грн., крім того ПДВ 20% - 1840,00 грн., разом до сплати 11 040,00 грн. та не підлягає коригуванню на індекс інфляції протягом всього терміну дії договору оренди.

Згідно з п. 3.4. договору, орендар відшкодовує витрати на електроенергію у порядку, визначеному Правилами користування електричною енергією та на підставі окремого розрахунку орендодавця у термін зазначений у п. 3.5. договору. За спожиту електроенергію орендар розраховується самостійно з ПМ НВП «Діалог».

Відповідно до п. 3.6. договору, орендна плата перераховується орендарем у безготівковому прядку на поточний рахунок орендодавця не пізніше 27 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються орендодавцем не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим та надаються орендарю разом з актом про надані послуги.

В матеріалах справи наявні докази надсилання рахунків та актів надання послуг рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу відповідача, що зазначена в договорі.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначає, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Всупереч вищеназваному договірному зобов'язанню відповідач не виконав своїх обов'язків в частині внесення орендної плати та відшкодування витрат на електроенергію з квітня по грудень 2015 року включно, в результаті чого виникла заборгованість, що становить 99 360,00 грн.

Отже, на день подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становила 99 360,00 грн.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з п. 12.1. договору, цей договір набирає чинності від дати його підписання сторонами і діє по 31.12.2015 та регулює взаємовідносини між сторонами, які виникли до його укладення, а саме з 01.04.2015р.

Відповідно до п.12.1.1 договору, сторони зобов'язані протягом 20 днів після закінчення строку дії договору здійснити остаточні розрахунки за ним.

Відповідно до п.12.1.2 договору, за погодженням сторін термін дії договору може бути подовженим на наступний календарний рік.

Оскільки матеріали справи не містять доказів погодження сторонами подовження строку дії спірного договору, його дія закінчилась 31.12.2015р.

До того ж, рекомендованим листом з повідомленням про вручення позивач звертався до відповідача з вимогою за вих. № 10-04-2155 від 09.12.2015р про сплату заборгованості, яка виникла станом на 30.11.2015р. та становить 88 320,00 грн., та звільнення орендованого приміщення, у зв'язку з закінченням строку дії договору, не пізніше 31.12.2015р. До вказаного листа було додано розрахунок суми заборгованості та акт передачі-приймання майна.

Проте, відповідач вказану вимогу залишив без відповіді та задоволення, а також об'єкт оренди не повернув позивачу.

З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за користування об'єктом оренди в сумі 99 360,00 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з частиною 3 статті 285 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Частиною 1 статті 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 762 Цивільного кодексу України ,за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 795 Цивільного кодексу України, передавання наймачеві, зокрема, будівлі (окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що відповідач свої зобов'язання по оплаті оренди не виконав належним чином, що призвело до виникнення боргу станом на день звернення позивача з позовом до суду в сумі 99 360,00 грн. Враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розмір позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення обставин, повідомлених позивачем, не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості з орендної плати за договором підлягають задоволенню повністю - в сумі 99 360,00 грн.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 12 993,85 грн. - пені, 934,58 грн. - 3% річних та 4460,16 грн. - інфляційних втрат, які розраховані за кожний місяць, в якому виникла заборгованість, окремо.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Умовами пункту 8.2. договору передбачено, що у разі наявності заборгованості по орендній платі чи іншим витратам за договором за попередній місяць станом на 27 число поточного місяця, орендарю нараховується пеня від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, починаючи з 28 числа поточного місяця до дати погашення заборгованості.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Тобто, відповідно до вимог чинного законодавства сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, встановивши у договорі відповідальність за прострочення виконання зобов'язання у більшому розмірі, однак такі норми Закону передбачають обмеження розміру.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені, суд задовольняє зазначену вимогу відповідно до розрахунку позивача, який є арифметично вірним, в розмірі 12 993,85 грн.

Також, законодавством, що регулює орендні правовідносини, встановлено можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов'язання щодо повернення об'єкта оренди. Так, згідно зі ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч. 1). Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч. 2).

Таким чином неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, є майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин за порушення орендарем обов'язку щодо своєчасного повернення орендованого майна.

Відтак, оскільки відповідач після закінчення строку дії договору оренди не виконав обов'язку щодо повернення майна і продовжував користуватися нерухомим майном в період з 01.01.2016р. по 18.01.2016р., а тому наведені обставини згідно з ч. 2 статті 785 Цивільного кодексу України є підставою для стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення в сумі 12 820,65 грн.

Крім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати інфляційних втрат і річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат ґрунтується на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, підлягають задоволенню згідно розрахунків позивача, які є арифметично вірними.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 5/1, літера «А»; ) на користь публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Харківської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (61002, м. Харків, вул. Іванова, 7/9; ) 99 360 грн. основного боргу, пеню в сумі 12 993 грн. 85 коп., 934 грн. 58 коп. - 3% річних, інфляційні втрати - 4460 грн. 16 коп., неустойку в сумі 12 820 грн. 65 коп. та 3336 грн. 54 коп. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

3. Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 5/1, літера «А»; ) публічному акціонерному товариству «Укртелеком» в особі Харківської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (61002, м. Харків, вул. Іванова, 7/9; ) об'єкт оренди, а саме: частину нерухомого майна - 4 (чотири) антено-місця, які розміщені на верхній частині радіощогли на висотній відмітці h=86,00м., що розташована на даху шостого під'їзду будинку Держпром за адресою: м. Харків, майдан Свободи, 5, у стані, не гіршому, ніж перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 22.03.2016р.

Суддя А.І. Привалов