ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

31 березня 2016 р. Справа № 902/161/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС" (вул. Пирогова, 150, м. Вінниця, 21037)

до: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" (вул. Жовтнева, 1, с. Ілляшівка, Тростянецький р-н., Вінницька обл., 24330)

про стягнення 863 025,20 грн.

Суд:

Суддя Кожухар М.С.

Секретар судового засідання Матущак О.В.

Представники:

позивача: ОСОБА_1 - за дорученням;

відповідача: ОСОБА_2 - за дорученням

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю - підприємство "АВІС" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" 863 025,20 грн. штрафу за недопоставку соняшника відповідно до договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-34 від 12.02.2014р.

Ухвалою від 26.02.2016р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 17.03.2016р.

17.03.2016р. до суду від представника позивача надійшло письмове пояснення № 243 від 16.03.2016р.

17.03.2016р. до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відповідно до ч.3 ст. 219 ГК України звільнити СТОВ "Аквавіка" від відповідальності по сплаті штрафу в сумі 863025,20 грн. та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю через сприяння цьому неправомірними діями. СТОВ "АВІС", яким у втсановлений договором строк не оплачено поставлений відповідачем соняшник. У зв"язку з цим, відповідач- СТОВ "АКВАВІКА" згідно ст.615, ч.3 ст.538 ЦК України, ч.6 ст. 193 ГК України правомірно відмовилось від подальшого виконання взятих на себе зобов'язань по поставці іншої частини соняшника згідно даного Договору (а.с. 64-67)

В судовому засіданні 17.03.2016р. оголошено перерву до 28.03.2016р.

В судове засідання 28.03.2016р. з"явились представники сторін.

Представником відповідача подано клопотання б/н та дати: (вх.№ канц. суду 06-52/2762/16 від 28.03.2016р.) про призначення судової економічної експертизи для визначення середньої ціни соняшника, з якої міг бути нарахований штраф, що є предметом спору; та (вх. № 06-52/2763/16 від 28.03.2016 р.) про витребування з Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницької області доказів реєстру отриманих податкових накладних та копії цих накладних щодо придбання ТОВ "АВІС" у інших юридичних та фізичних осіб-підприємців за період вересня-грудня 2014 року соняшника, які , на думку відповідача, необхідні для проведення сужової економічної експертизи з визначення ринкової вартості соняшника, що мав бути поставлений позивачу.

Представник позивача щодо задоволення даних клопотань заперечив, посилаючись на те, що порядок визначення штрафу за недопоставку соняшника передбачений умовами договору, а ринкова ціна підтверджена відповідним висновком Вінницької торгово-промислової палати.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання представника відповідача, ухвалив: відмовити у їх задоволенні, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; а відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України, судова експертиза призначається лише у разі необхідності спеціальних знань для роз"яснення питань, що виникають при вирішення господарського спору.

Наразі, у суду відсутні питання, які потребують спеціальних знань, а також необхідність у доказах, про витребування яких для подання їх на експертизу клопоче відповідач.

Також в судовому засіданні 28.03.2016 року представник відповідача подав до суду заяву про застосування строків позовної давності до заявлених позивачем вимог.

В судовому засіданні 28.03.2016р. оголошено перерву до 31.03.2016р.

В судове засідання 31.03.2016р. з"явились представники сторін.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, а також у поданих 30.03.2016 р. "Запереченнях на відзив та заяви відповідача" № 294 від 28.03.2016 р.

В останніх ним зокрема зазначено:

- оплата отриманого від відповідача соняшника не була здійснена позивачем у повному обсязі, оскільки відповідач не розрахувався за отриманий посівний матеріал, тому позивач на підставі ст. 538 ЦК України зупинив оплату отриманого від відповідача соняшника;

- відповідач, використавши отриманий від позивача посівний матеріал та виростивши з нього передбачену договором кількість соняшника, не виконав свого зобов"язання по поставці цього соняшника виключно позивачу;

- строк позовної давності на стягнення штрафу позивачем не пропущено, оскільки за умовами договору відповідач мав сплатити штраф протягом семи банківських днів від дати отримання вимоги, тобто до 27.02.2015 р. Враховуючи, що позовна заява подпнп 25.02.2016 року, річний строк позовної давності позивачем не пропущено.

Представник відповідача проти позову заперечив та підтримав подану раніше заяву б/н та дати (вх.№ канц. суду 06-52/2761/16) про застосування строків позовної давності.

Заслухавши надані в судових засіданнях пояснення учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне та дійшов такого висновку.

12.02.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю - підприємством "АВІС" (Сторона 1) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" (Сторона 2) укладено договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-34, відповідно до якого Сторони домовилися, що в порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі:

Сторона 1 зобов'язується передати у власність Стороні 2 посівний матеріал високоолеїнового соняшника (надалі іменується "Посівний матеріал") та здійснити розрахунок за поставлений Стороною 2 ОСОБА_3, вирощений із Посівного матеріалу (п. 1.1.1. Договору);

Сторона 2 зобов'язується прийняти Посівний матеріал й використати його за призначенням, встановленим даним Договором, здійснити за нього розрахунок та поставити Стороні 1 соняшник, вирощений із Посівного матеріалу (надалі іменується "Соняшник") (п. 1.1.2 Договору);

Сторона 1 зобов'язується прийняти ОСОБА_3, вирощений Стороною 2 із Посівного матеріалу та оплатити його вартість протягом десяти банківських днів від дня фактичного отримання ОСОБА_3 від Сторони 2 із одночасним підписанням накладних, актів приймання-передачі та інших документів, передбачених даним Договором (п. 1.1.3. Договору).

Найменування, кількість Предмету Договору, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниці виміру, ціна одиниці виміру та загальна сума Предмету Договору визначаються у специфікаціях, рахунках, видаткових накладних, та/або інших товаросупровідних документах, які є невід'ємною частиною даного Договору (п. 1.3. Договору).

Відповідно до п. 2.1.1. Договору, Сторона 1 зобов'язується передати у власність Стороні 2 Посівний матеріал із високоврожайного соняшника у кількості 215 посівних одиниць загальною вартістю 344873,78 грн. на день укладення даного Договору з метою його посіву на земельній ділянці розміром 430 га.

Відповідно до п. 2.1.6. Договору, Сторона 1 зобов'язується оплатити вартість ОСОБА_3, вирощеного Стороною 2 із Посівного матеріалу, яка складається із ринкової ціни товарного ОСОБА_3 станом на день його поставки (купівлі-продажу) у регіоні місцезнаходження Сторони 2 по заліковій вазі згідно квитанцій, оформлених лабораторією Сторони 1 у строки, передбачені пп. 1.1.3 п. 1.1 Договору.

Відповідно до п. 2.2. Договору, Сторона 2 зобов'язується: своєчасно та в повному обсязі прийняти від Сторони 1 Посівний матеріал (пп. 2.2.1.); своєчасно й належним чином засіяти земельну ділянку розміром 430 га Посівним матеріалом (пп. 2.2.2.); своєчасно, у повному обсязі та з найменшими втратами виростити, зібрати врожай ОСОБА_3 та зберігати його у належних умовах до дня передачі виключно Стороні 1 із усіма, передбаченими законодавством, супровідними документами (пп. 2.2.3.); оплатити Стороні 1 вартість Посівного матеріалу не пізніше 20 жовтня 2014 року (пп. 2.2.4); продати/поставити ОСОБА_3, вирощений із Посівного матеріалу, виключно Стороні 1 на умовах, передбачених пунктом 2.1.6. Договору у такому порядку: 50 % від загального обсягу врожаю ОСОБА_3 до 31 грудня 2014 року; 50% від загального врожаю ОСОБА_3 до 31.05.2015р. (пп. 2.2.5.); поставити ОСОБА_3, вирощений Стороною 2 із Посівного матеріалу та зібраний на земельній ділянці, відведеній для такої мети розміром 430 га у загальній кількості із розрахунку двадцять п'ять центнерів з одного гектару власними транспортними засобами та за власний рахунок на адресу розташування виробничих потужностей Сторони 1, а саме: Вінницька область, смт Крижопіль, вул. Куйбишева, 88. Поставка ОСОБА_3 транспортом Сторони 1 можлива за попередньою письмовою домовленістю про це між Сторонами з одночасним коригуванням ціни із врахуванням транспортних витрат (пп. 2.2.6);

У випадку порушення Договору Сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним законодавством України (п. 7.1. Договору).

Порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору (п. 7.2. Договору).

Відповідно до п. 7.5. Договору у разі, якщо Сторона 2 порушила умови підпунктів 2.2.5 і 2.2.6 пункту 2.2 Договору, вона зобов'язана протягом семи банківських днів від дня отримання від Сторони 1 відповідної письмової вимоги, сплатити на користь останньої штраф у розмірі двадцяти % від ринкової вартості не переданого Стороні 1 ОСОБА_3 у встановлений термін та кількості, але не менше суми із розрахунку: із площі 430 га при врожайності 1,5 т з одного га та вартості 3500 грн. за одну тону.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін (п. 10.1. Договору).

Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 10.1 цього Договору, та закінчується 31.12.2015р. (п. 10.2. Договору).

Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 10.3. Договору) (а.с. 12-16).

27.02.2014р. сторони уклали додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-34 від 12.02.2014р., відповідно до якої домовились доповнити підпункт 2.1.1 пункту 2.1 розділу 2 «Обов'язки Сторін» реченням такого змісту, а саме: Додатково, крім Посівного матеріалу, передбаченого пп. 2.1.1 Договору, передати у власність Стороні 2 Посівний матеріал із високоврожайного соняшника Dow Seed 8Х341КЛДМ 80 п.о., курс 1$=10,50 грн. у кількості 80 (вісімдесят) посівних одиниць загальною вартістю 152040,00 грн., на день укладення даної Угоди з метою його посіву на земельній ділянці розміром 160 га.

Інші умови вищевказаного Договору, не змінені цією Угодою, залишаються чинними у тій редакції, в якій вони викладені Сторонами раніше, і Сторони підтверджують їх обов'язковість для себе (п. 2 додаткової угоди).

Ця Угода є невід'ємною частиною Договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-34 від 12.02.2014р. і набирає чинності з моменту її підписання Сторонами та її скріплення печатками Сторін (п. 5 додаткової угоди) (а.с. 17).

На виконання умов договору № ДА-34 від 12.02.2014р., позивач відповідно до видаткової накладної № AV000021116 від 01.04.2014р. поставив, а відповідач через представника, що діяв на підставі довіреності № 25 від 24.03.2014р. отримав насіння на загальну суму 496 912,75 грн. (а.с. 18-19).

В свою чергу, відповідач відповідно до видаткових накладних № РН-0000061 від 20.09.2014р., № РН-0000066 від 24.09.2014р., № РН-0000074 від 27.09.2014р., № РН-0000077 від 29.09.2014р., № РН-0000081 від 01.10.2014р., № РН-0000096 від 21.10.2014р., № РН-0000102 від 29.10.2014р., № РН-0000138 від 17.11.2014р. поставив, а позивач отримав соняшник у кількості 167 т. 214 кг. на загальну суму 883 798,50 грн. та оплатив в сумі 259598,40 грн.

13.02.2015р. позивач на адресу відповідача направив вимогу № 105 від 12.02.2015р., в якій вимагав: 1) допоставити Стороні 1 ОСОБА_3 у кількості 370,286 т до 15.02.2015р.; 2) Сплатити на користь Сторони 1: протягом трьох банківських днів від дати отримання даної Вимоги заборгованість у розмірі 1 415 497,20 грн.; протягом семи банківських днів від дати отримання даної Вимоги сплатити пеню у розмірі 43 946,12 грн.; протягом семи банківських днів від дня отримання даної Вимоги штраф у розмірі двадцяти % від ринкової вартості не переданого Стороні 1 ОСОБА_3, а саме: 543 357,67 грн.; протягом семи банківських днів від дня отримання даної Вимоги штраф у розмірі двадцяти % вартості Посівного матеріалу за його безпідставне використання, а саме: 283 099,44 грн.; повернути на адресу Сторони 1 належним чином оформлений один примірник коригування видаткової накладної № АУ000000077 від 11.02.2015р. на суму 918 584,45 грн. (а.с. 28-31т.).

Наразі позов, що розглядається у справі 902/161/16, поданий на стягнення з відповідача на підставі п. 7.5 Договору 20% штрафу за недопоставку соняшника у розмірі 50 % від загального обсягу врожаю до 31 грудня 2014 року.

Штаф визначено на підставі цього пункту Договору, виходячи з ринкової вартості соняшника, визначеного на замовлення ТОВ підприємства «АВІС» Вінницькою Торгово-Промисловою палатою. Згідно експертного висновку № В-21 від 16.02.2015р. Вінницької Торгово-Промислової палати, середня ринково-оптова вартість з врахуванням ПДВ (інформаційна) станом на грудень 2014 року становить: насіння соняшнику 7566,6 грн. за 1 тону; олії соняшникової нерафінованої невимороженої 13085,4 грн. за 1 тону (а.с. 32).

В силу ст. ст. 4-3, 33 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Ст. 193 Господарського кодексу України (ГК України) визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як випливає з наявних матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, що випливають з договору купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню).

Неустойкою (штрафом, пенею) відповідно до положень ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Умовами Договору визначено, що Сторона 2 (відповідач) зобов"язана:

- продати/поставити ОСОБА_3, вирощений із Посівного матеріалу, виключно Стороні 1 (позивачу) на умовах, передбачених пунктом 2.1.6 Договору у такому порядку: 50% від загального обсягу врожаю ОСОБА_3 до 31.12.2014 року; 50% від загального обсягу врожаю ОСОБА_3 до 31.12.2015 року (п. 2.2.5 Договору);

- поставити ОСОБА_3, вирощений Стороною 2 із Посівного матеріалу за зібраний на земельній ділянці, відведеній для такої мети розміром 430 га у загальній кількості із розрахунку 25 центнерів з одного гектару власними транспортними засобами та за власний рахунок на адресу розташування виробничих потужностей Сторони 1 (п. 2.2.6 Договору).

При цьому пунктом 2.1.6 передбачено, що Сторона 1 (позивач) зобов"язана оплатити вартсість ОСОБА_3, вирощеного Стороною 2 із Посівного матеріалу, яка складається із ринкової ціни товарного ОСОБА_3 станом на день його поставки (купівлі-продажу) у регіоні місцезнаходження Сторони 2 по заліковій вазі згідно квтанцій, ояормлених лабораторією Сторони 1 у строки, передбачені пп. 1.1.3 п. 1.1 Договору, тобто протягом десяти банківських днів від дня фактичного отримання ОСОБА_3 від Сторони 2 із одночасним підписанням накладних, актів приймання-передачі та інших документів, передбачених даним Договором.

Відповідно до п. 7.5. Договору у разі, якщо Сторона 2 порушила умови підпунктів 2.2.5 і 2.2.6 пункту 2.2 Договору, вона зобов'язана протягом семи банківських днів від дня отримання від Сторони 1 відповідної письмової вимоги, сплатити на користь останньої штраф у розмірі двадцяти % від ринкової вартості не переданого Стороні 1 ОСОБА_3 у встановлений термін та кількості, але не менше суми із розрахунку: із площі 430 га при врожайності 1,5 т з одного га та вартості 3500 грн. за одну тону.

З матералів справи, вбачається, що позивач припинив оплату отриманого від відповідача ОСОБА_3 майже за два місяці до передбаченої Договором кінцевої дати поставки 50% від загального обсягу врожаю до 31.12.2014 р.

З посиланням на це, відповідач стверджує, що він зупинив виконання зобов"язання по поставці соняшника відповідно до договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-34 від 12.02.2014р.

Разом з тим, в судовому засіданні 31.03.2016р. представник відповідача пояснив, що відповідачем не було засіяно передбачену Договором площу і, відповідно, не вирощено визначену Договором кількість ОСОБА_3, тобто п. 2.2.6. договору та додаткової угоди № 1 від 27.02.2014р. не виконано через низьку врожайність посівного матеріалу та здійснення подвійної, внаслідок цього, сівби соняшника. Наведене також підтверджено поданими відповідачем в судовому засіданні документами: актом № 1 витрат насіння і посадкового матеріалу по СТОВ "Аквавіка", відомості №№ 4, 6 руху зерна та іншої продукції за 15.09.2014 р., 16.09.2014 р., 17.09.2014 р.

У п. 3.2.4. Договору сторони погодили, що Сторона 2 має право вимагати від Сторони 1 поставити Стороні 1 ОСОБА_3 у меншій кількості, ніж це передбачено підпунктом 2.2.6 Договору, у разі, якщо реальна урожайність ОСОБА_3, вирощеного Стороною 2, буде меншою, ніж двадцять п'ять центнерів з одного гектару із обов'язковим підтвердження такого факту відповідною довідкою сільськогосподарської інспекції у Вінницькій області.

Однак, відповідачем не надано докази щодо повідомлення позивача про меншу врожайність соняшника, як то передбачено п. 3.2.4. Договору.

Крім того, факт нездійснення позивачем проплати за зерно не спростовує невиконання відповідачем зобов"язань за договором, в тому рахунку п. 2.2.6. Договору щодо засівання та поставки соняшника позивачу.

Виходячи з наведеного, відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання зобов"язань щодо недопоставки соняшника за договором купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-34 від 12.02.2014р.

Разом з тим, позивачем пред"явлено до стягнення з відповідача 863 025,20 грн. штрафу за недопоставку соняшника до 31.12.2014р. відповідно до договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-34 від 12.02.2014р. та додаткової угоди №1 до договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-34 від 12.02.2014р., сума якого розраховано позивачем, виходячи з розміру земельної ділянки площею 590 га.

Разом з тим, додатковою угодою №1 до договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-34 від 12.02.2014р., сторони внесли зміни лише до підпункту 2.1.1. пункту 2.1. Договору.

При цьому, п. 2.2.6. Договору, яким визначено розмір земельної ділянки, передбаченої для посіву соняшника, з якої мала бути здійснена поставка зерна, залишився без змін.

Також не вносились зміни і в п. 7.5 Договору.

Виходячи з викладеного вище, позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу за недопоставку соняшника, який мав бути вирощений на земельній ділянці площею 160 га (за Додатковою угодою № 1 від 12.02.2014 р.), заявлені безпідставно, а отже задоволенню не підлягають.

Також, не приймаються доводи позивача про те, що оскільки Додатковою угодою передбачено додаткову поставку посівного матеріалу для засівання 160 га, то це автоматично (без внесених змін у відповідні пункти договору) покладає на відповідача відповідальність у вигляді штрафу за непоставку соняшника, що мав би бути вирощений з вказаної площі землі.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу за недопоставку соняшника, який мав бути вирощений на земельній ділянці площею 430 га, суд зазначає, що позивач мав підстави для його застосування, оскільки відповідачем порушено умови п.п. 2.2.5, 2.2.6 Договору.

Однак, відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 2 п. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Як вбачаєьться з п.п. 2.2.5, 2.2.6 Договору, відповідач мав поставити позивачу вирощений за земельній ділянці 430 га ОСОБА_3 у розмірі 50% від загального обсягу врожаю до 31.12.2014 р.

Отже, після збігу вказаного терміну, у позивача виникло право вимоги штрафу за невиконання відповідачем вказаного обов"язку.

Разом з тим, позовна заява подана до суду 25.02.2016р., тобто з пропуском передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України строку позовної давності.

Дані про обставини, які б вказували на поважність причин пропуску строку позовної давності, з матеріалів справи не вбачаються.

У відповідності до п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням наведених положень закону, встановлених обставин справи та наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС" про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" штрафу за недопоставку соняшника відповідно до договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-34 від 12.02.2014р., задоволенню не підлягають.

Суд не приймає доводи представника позивача стосовно того, що строк поозовної давності починає свій відлік у даному випдаку після збігу 7 денного строку після пред"явлення відповідачу вимоги на сплату штрафу.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 261 ЦК України, у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. На цьому зокрема наголошено у п.4.2.Постанови Пленуму Вишого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

При цьому, зобов"язанням, за порушення якого застосовується штраф відповідно до п. 7.5 Договору, є поставка насіння до 31.12.2014 р.

Також, ч. 2 ст. 260 Цивільного кодексу України закріплено імперативну норму, відповідно до якої порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Сторонам за договором надається право змінити лише строк, протягом якого управнена сторона може нараховувати штрафні санкції, тоді як момент виникнення права на нарахування відповідних штрафних санкцій є незмінним та пов'язується законом з днем, коли зобов'язання мало бути виконане, що, відповідно, кореспондується з положеннями ст.ст. 260, 261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності за вказаними вимогами з урахуванням імперативу встановленого ч. 2 ст. 260 ЦК України щодо заборони зміни порядку обчислення позовної давності.

Такої думки притримується Верховний Суд України зокрема у постанові від 04.12.2012 р. у справі № 17/034-11, якою (постановою) за наслідками перегляду з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права залишено без змін постанову Вищого господарського суду України від 02.11.2011 р. у цій справі.

Відповідно до чч 1,2 статті 111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Судові витрати з розгляду даної справи відповідно до положень ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-4, 32, 33, 43, 49, 82, 84, 115 ГПК України, -

ВИРІШИВ :

В позові відмовити у повному обсязі.

Повне рішення складено 04 квітня 2016 р.

Суддя Кожухар М.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи