ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016р. Справа№ 914/2464/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства ВіЕс Банк, м.Львів

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Шива, м.Львів

про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 представник (довіреність №/1663/01 від 27.11.2015р.); ОСОБА_3 представник (довіреність № 1410 від 14.12.15);

від відповідача ОСОБА_4 представник (довіреність № 21-С від 23.12.2015р.).

Права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Публічним акціонерним товариством Ві ОСОБА_5 до відповідача ОСОБА_1 підприємства Шива про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зокрема позивач просить стягнути з відповідача 1 916 498,39 доларів США, з яких 1 856 779,49 доларів США заборгованість по кредиту та 59 718,90 доларів США заборгованість по відсотках. Крім того, як зазначив позивач, відповідачу згідно умов кредитного договору було нараховано пеню в розмірі 148 293,40 грн.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду.

Представник позивача позивача подав клопотання (вх.№12600/16 від 23.03.2016р.) про долучення до матеріалів справи деталізованого розрахунку заборгованості ПП «Шива» перед ПАТ «Ві ОСОБА_5». Представники позивача позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача подав клопотання (вх.№12627/16 від 24.03.2016р.) про витребування доказів. Зокрема Приватне підприємство Шива просить витребувати у позивача деталізований розрахунок заборгованості ОСОБА_1 підприємства Шива перед Публічним акціонерним товариством Ві ОСОБА_5.

Розглянувши клопотання відповідача про витребування доказів, суд дійшов висновку відмовити у його задоволенні, оскільки в матеріалах справи міститься достатньо доказів для вирішення спору по суті. Крім того, суд звертає увагу відповідача, що деталізований розрахунок заборгованості було долучено позивачем до матеріалів справи, як додаток до клопотання (вх.№12600/16). Окрім цього, протягом розгляду даної справи, відповідачем не подано відзив на позовну заяву і, зокрема, власного розрахунку суми заборгованості, яку він вважає правильною.

Також відповідачем було подано клопотання (вх.№12629/16 від 24.03.2016р.) про призначення колегіального розгляду справи №914/2464/16 у складі трьох суддів.

Розглянувши клопотання про призначення колегіального розгляду справи, суд дійшов висновку відмовити у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст.46 ГПК України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Розглянувши подані матеріали, враховуючи категорію та складність справи, суд не вбачає підстав для призначення колегіального розгляду справи у складі трьох суддів. Разом з тим, як зазначалось вище, в матеріалах справи міститься достатньо доказів для вирішення спору по суті. Таким чином у задоволенні вказаного клопотання про призначення колегіального розгляду справи слід відмовити.

Крім того, 19.01.2016р. позивачем було подано заяву (вх.216/16) про забезпечення позову у даній справі. У вказаній заяві Публічне акціонерне товариство ВіЕс Банк просить накласти арешт на всі поточні та вкладні рахунки відповідача, які відкриті в усіх банківських установах України, та будуть відкриті в майбутньому в межах суми позовних вимог у даній справі.

У заяві позивач зазначає, що відповідач навмисно не здійснює виконання зобовязань за кредитним договором, є недобросовісним боржником, отримує від орендарів грошові кошти, на отримання яких є предметом застави в ПАТ «Ві ОСОБА_5», відповідачем неодноразово здійснювалося повернення коштів за договором позики на користь, як зазначає позивач, повязаних осіб, надання відповідачем фінансової допомоги іншим особам.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. N 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти.

Питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості. Про забезпечення позову господарський суд виносить ухвалу, яка надсилається або видається сторонам у справі, іншим учасникам судового процесу.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та додані матеріали, беручи до уваги предмет та підстави позову, ураховуючи розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника, суд дійшов висновку, що вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки заявником не надано доказів реалізації майна чи вчинення підготовчіх дій до його реалізації відповідачем, витрачання коштів тощо. Сам лише факт отримання коштів від орендарів у інший спосіб ніж через банк позивача згідно договору застави майнових прав, порушення умов якого не є предметом розгляду у даній справі, надання відповідачем фінансової допомоги, повернення коштів за договором позики не може бути підставою для арешту рахунків, оскільки такі кошти отримувались та надавались відповідачем у ході здійснення ним господарської діяльності на підставі договорів та інших правочинів. Водночас, арешт рахунків може мати наслідком часткового чи повного припинення господарської діяльності відповідача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представників сторін, суд -

встановив:

27.07.2012р. між Публічним акціонерним товариством Фольксбанк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Ві ОСОБА_5 (надалі банк) та ОСОБА_1 підприємством Шива (надалі позичальник) укладено кредитний договір №KU018029, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає кредит та зобовязується належним чином виконувати боргові зобовязаня, що встановлені кредитним договором та законодавством України.

До вказаного кредитного договору між сторонами було укладено ряд додаткових угод, якими вносилися зміни до кредитного договору.

Розмір кредиту, який надається позичальнику відповідно до умов кредитного договору становить 2 630 000,00 доларів США. Розміри та періодичність погашення кредиту передбачені у графіку погашення кредиту (додаток 1 до кредитного договору).

Плата за кредитним договором передбачена у п.1.9 кредитного договору.

Пунктом 12.1.2. кредитного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником боргових зобовязань за кредитним договором банк має право списати з рахунків позичальника суму боргу на підставі свого наказу про примусову оплату боргових зобовязань позичальника в порядку ст.49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність », або/та звернути стягнення на предмет застави або/та звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимагати виконання зобовязань за кредитним договором від поручителя (гаранта), або застосувати інший спосіб, передбачений кредитним договором або чинним законодавством.

Відповідно до п.12.1.8. кредитного договору, банк має право незалежно від інших положень кредитного договору вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині за умови утворення у позичальника простроченої заборгованості за борговими зобовязаннями.

Згідно із п. 17.2 кредитного договору у разі невиконання чи несвоєчасного виконання боргових зобовязань в частині повернення кредиту/траншу та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань позичальником за кожен календарний день прострочення. При цьому, сторони дійшли згоди, що нарахування пені за прострочення виконання боргових зобовязань, вказаних у цьому пункті здійснюється протягом всього терміну прострочки.

Як стверджує позивач, у звязку із неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача виникла заборгованість в розмірі 1 916 498,39 доларів США, з яких 1 856 779,49 доларів США заборгованість по кредиту та 59 718,90 доларів США заборгованість по відсотках. Крім того, як зазначив позивач, відповідачу згідно умов кредитного договору було нараховано пеню в розмірі 148 293,40 грн.

Таким чином позивач звернувся до господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 1 856 779,49 доларів США заборгованості по кредиту та 59 718,90 доларів США заборговоності по відсотках. Крім того, як зазначив позивач, відповідачу згідно умов кредитного договору було нараховано пеню в розмірі 148 293,40 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ст.345 ГК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи 27.07.2012р. між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №KU018029, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 2 630 000,00 доларів США. Розміри та періодичність погашення кредиту передбачені у графіку погашення кредиту (додаток 1 до кредитного договору).

Факт надання відповідачу кредиту підтверджується меморіальними ордерами на загальну суму 2 630 000,00 доларів США.

Як вбачається із матеріалів справи та із деталізованого розрахунку позовних вимог, внаслідок порушення умов кредитного договору, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 1 916 498,39 доларів США, з яких 1 856 779,49 доларів США заборгованість по кредиту та 59 718,90 доларів США заборгованість по відсотках.

Докази сплати вказаної заборгованості в матеріалах справи відсутні, відзив на позов відповідачем не подано.

Частиною другою ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Розміри та періодичність погашення кредиту передбачені у графіку погашення кредиту (додаток 1 до кредитного договору).

Пунктом 12.1.2. кредитного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником боргових зобовязань за кредитним договором банк має право списати з рахунків позичальника суму боргу на підставі свого наказу про примусову оплату боргових зобовязань позичальника в порядку ст.49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність », або/та звернути стягнення на предмет застави або/та звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимагати виконання зобовязань за кредитним договором від поручителя (гаранта), або застосувати інший спосіб, передбачений кредитним договором або чинним законодавством.

Відповідно до п.12.1.8. кредитного договору, банк має право незалежно від інших положень кредитного договору вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині за умови утворення у позичальника простроченої заборгованості за борговими зобовязаннями.

В матеріалах справи міститься повідомлення вимога № 09-4/6846 від 02.04.2015р. надіслана позивачем відповідачеві про достроке повернення кредиту. У повідомленні також зазначено, що відповідачеві необхідно здійснити також погашення заборгованості за процентами, пенею та штрафними санкціями, що будуть нараховані по день повного погашення кредиту.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищенаведені норми законодавства, дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 856 779,49 доларів США заборгованості по кредиту та 59 718,90 доларів США заборгованості по відсотках є обгрунтовані, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписами, встановленими Господарським кодексом України. Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно із п. 17.2 кредитного договору у разі невиконання чи несвоєчасного виконання боргових зобовязань в частині повернення кредиту/траншу та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаних зобовязань позичальником за кожен календарний день прострочення. При цьому, сторони дійшли згоди, що нарахування пені за прострочення виконання боргових зобовязань , вказаних у цьому пункті здійснюється протягом всього терміну прострочки.

Здійснивши перерахунок розміру пені, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 148 293,40 грн. пені є обґрунтована та підлягає задоволенню.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Сплата судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру підтверджується платіжним дорученням №550445 від 14.07.2015р. на суму 73 080,00 грн., які відповідно до вимог статті 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.43, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства Шива (79066, м.Львів, вул.Зубрівська, буд. 38, ) на користь Публічного акціонерного товариства Ві ОСОБА_5 (79000, м.Львів, вул.Грабовського, буд. 11, ) 1 916 498,39 дол. США заборгованості за кредитним договором №KU018029 від 27.07.2012р. (що у гривневому еквіваленті на день подання позову становить 42 224 549,33 грн.), 148 293,40 грн. пені та 73 080,00 грн. судового збору.

3. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

підписано 28.03.2016р.

Суддя Петрашко М.М.