ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р.Справа № 916/4551/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: О.Л. Воронюка

Суддів: В.В. Лашина, М.А. Мирошниченко

при секретарі Молодові В.С.

За участю:

Від ТОВ „ГЛАВБУД ПЛЮС ОСОБА_1; довіреність б/н; дата видачі: 30.11.2015;

Представник ТОВ „Новатіс у судове засідання не зявився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТОВ „ГЛАВБУД ПЛЮС

на рішення господарського суду Одеської області від 19.01.2016 року

по справі № 916/4551/15

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю „ГЛАВБУД ПЛЮС

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю „Новатіс

Про визнання правочину недійсним

Встановила:

11.11.2015 до господарського суду Одеської області від ТОВ «ГЛАВБУД ПЛЮС» надійшла позовна заява про визнання недійсним правочину.

13.11.2015 ухвалою господарського суду Одеської області порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду.

19.01.2016 рішенням господарського суду у задоволенні позову ТОВ «ГЛАВБУД ПЛЮС» відмовлено повністю.

Зазначене судове рішення обґрунтовано тим, що позовні вимоги є безпідставними та не підтверджуються матеріалами справи.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням господарського суду, до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулося ТОВ «ГЛАВБУД ПЛЮС» в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 19.01.2016 та прийняти нове рішення , яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтуванні своїх вимог скаржник послався порушення норм матеріального та процесуального права господарським судом Одеської області при прийнятті оскаржуваного рішення.

12.03.2016 до Одеського апеляційного господарського суду від ТОВ «Новатіс» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав викладених у відзиві.

У судовому засіданні 22.03.2016 представником скаржника подано клопотання про витребування у ТОВ «Новатіс» правочин згідно якого були виставлені рахунки № № 2321 та всі первинні документи, оформлені на його виконання.

Як вбачається із матеріалів справи, зазначене клопотання заявлялося скаржником у господарського суді першої інстанції, , проте відповідач заперечує щодо існування спірного правочину та стверджує, що між ним та позивачем взагалі не укладалося жодного правочину.

Отже, на підставі викладеного колегія суддів вважає за необхідне відмовити скаржнику у задоволенні його клопотання.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач зазначає, що 24.11.2014р. між ТОВ „ГЛАВБУД ПЛЮС в особі ОСОБА_2 та ТОВ „Новатіс було укладено право чин, в рамках якого, згідно виставлених ТОВ „Новатіс рахунків , з розрахункового рахунку ТОВ „ГЛАВБУД ПЛЮС перераховано кошти на загальну суму 800 700 грн. за поставку дизельного палива.

На думку позивача, правочин має бути визнаний судом недійсним, оскільки ОСОБА_2 був призначений виконуючим обовязки директора ТОВ „ГЛАВБУД ПЛЮС ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 05.11.2014р. в рамках цивільної справи №521/19272/14-ц , яку було скасовано постановою апеляційного суду Одеської області від 03.12.2014р., яка набрала законної сили з моменту проголошення. Відповідно ж до ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа , підписується особами , уповноваженими на це її установчими документами , довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою. Рішення загальних зборів учасників ТОВ „ГЛАВБУД ПЛЮС про призначення ОСОБА_2 директором товариства або виконуючим обовязки директора не приймалося. За таких обставин, позивач вважає , що у ОСОБА_2 не було повноважень на укладання правочину щодо перерахування коштів ТОВ „Новатіс за начебто придбане дизпаливо.

З урахуванням зазначеного, позивач просив суд визнати недійсним з моменту укладення правочин, укладений між ТОВ „ГЛАВБУД ПЛЮС та ТОВ „Новатіс , в рамках якого ТОВ „ГЛАВБУД ПЛЮС згідно рахунку №2321 від 25.11.2014р. перерахувало 26.11.2014р. ТОВ „Новатіс 100 000 грн., згідно рахунку №2321 від 25.11.2014р. перерахувало 27.11.2014р. ТОВ „Новатіс 130 000 грн., згідно рахунку №2321 від 25.11.2014р. перерахувало 27.11.2014р. ТОВ „Новатіс 228 800 грн., згідно рахунку №2321 від 25.11.2014р. перерахувало 27.11.2014р. ТОВ „Новатіс 139 500 грн., згідно рахунку №2321 від 25.11.2014р. перерахувало 27.11.2014р. ТОВ „Новатіс 202 400 грн.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановленні ст. 215, 2016 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п'ятою, шостою ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Не додержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статі 203 цього Кодексу є підставою недійсності правочину.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Звертаючись до суду із позовом про визнання недійсності правочину, Позивач повинен довести наявність існування фактичних обставин, з якими Закон пов'язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладання) і настання відповідних наслідків, а також в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає спірний правочин.

Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача, який зобовязаний надати належні докази які б підтвердили , що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Проте, звертаючись до суду із позовною заявою позивачем не надано правочину, який ТОВ "Главбуд Плюс" просив визнати недійсним.

Судовою колегією встановлено, що господарським судом Одеської області ухвалами зобовязувався як позивач так і відповідач надати докази існування правочину, що оскаржується, проте позивачем не надано доказів до суду першої інстанції посилаючись на їх відсутність у скаржника, а відповідач заперечує щодо існування спірного правочину взагалі.

Крім того, із звіту про дебетові та кредитові операції по рахунку № 9151 ТОВ «ГЛАВБУД ПЛЮС» за період листопад 2014 вбачається, що кошти, які перераховані ТОВ «Новатіс» за дизпаливо на підставі рахунку №2321 від 25.11.2014р. 100 000 грн., а 27.11.2014р. на підставі рахунку №2321 від 25.11.2014р. ще 130 000 грн., 228 800 грн., 139 500 грн., та 202 400 грн. проте не вказано на підставі яких цивільно правових договорів здійснено такі операції.

Крім того, відповідачем зазначено про те, що між ТОВ «Новатіс» та ТОВ «Главбуд Плюс» не було укладено жодного договору, який був підписаний зі сторони ТОВ «Главбуд Плюс» ОСОБА_3 та позивач не надав будь яких листів, факсограм, телеграм, телефонограм тощо підписаних зі сторони позивача ОСОБА_4, якими підтверджується укладання сторонами договору.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки позивачем не надано суду спірного правочину та доказів існування такого правочину, не надано жодного належного та допустимого доказу, яким підтверджується обгрунтованість причин відсутності у Позивача спірного договору, а відповідачем взагалі заперечується його існування, на підставі вищевикладеного та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про те що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, цілком вірно встановив обставини справи, ним дана правильна юридична оцінка із застосуванням належних норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

Рішення господарського суду Одеської області від 19.01.2016 року по справі № 916/4551/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ „ГЛАВБУД ПЛЮС без задоволення.

Головуючий суддя О.Л. Воронюк

Суддя В.В. Лашин

Суддя М.А. Мирошниченко